Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 306170510 від 29.07.2022. Згідно довідки про склад сім`ї виданої Центром надання адміністративних послуг у м. Хмельницький від 05.08.2022 № Т-03-21733 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: - [PERSON] [INFO] -Чоловік - [PERSON] [INFO] -Син - [PERSON] [INFO] . \~ \~ \~ \~Однак, [PERSON] не проживає в житловому приміщенні ще з 2012 року про що складено Довідку від 01.08.2022 №111 за участі сусідів та представника обслуговуючої організації. Відповідач не\~проживає в\~даній квартирі\~з 2012\~року без\~поважних причин,\~не сплачує\~комунальні платежі,\~в утриманні\~житла участі\~не бере,\~особистих речей\~в квартирі\~не має,\~тому позивач просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.08.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. В підготовче засідання позивач та представник позивача не з`явились, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позов задовольнити на підставі заяви відповідача про визнання позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, подав відзив на позов в якому позов визнає та просить задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст.64 ЖУ України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, передбачено втрату права на користування житлом члена сім"ї власника житла у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 306170510 від 29.07.2022. Згідно довідки\~про склад\~сім`ї виданої\~Центром надання\~адміністративних послуг\~у м.\~Хмельницький від\~05.08.2022\~№ Т-03-21733\~в квартирі\~ [ADDRESS] \~зареєстровані громадяни: [PERSON] [INFO] , Чоловік - [PERSON] [INFO] , Син - [PERSON] [INFO] . \~ \~ \~ \~ [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з 2012 року про що складено Довідку від 01.08.2022 №111 за участі сусідів та представника обслуговуючої організації. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а протилежного судом не встановлено, тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При поданні позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № 08-730856/1 від 08.08.2022, отже з державного бюджету [PERSON] підлягає поверненню 50% судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп., аз [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.

Outcome: approved