Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить стягнути із відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням 425 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших платежів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 09 вересня 1991 року по 22 листопада 2021 року позивач працював на різних посадах з повним робочим днем у підземних умовах на Державному підприємстві «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». П. 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 26 травня 2022 року (копія додається), затвердженого начальником управління Держпраці у Кіровоградській області, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: - радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». Легенева недостатність першого-другого ступеня; - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) - за класифікацією [PERSON] та Н.І. Пономарьової; Відповідно до п. 17 професійне захворювання виникло за таких обставин: тривалий термін роботи в умовах тяжкої фізичної праці, підвищеного рівня пилу та виробничого шуму, показники яких перевищують нормативні, що обумовлено технологічним процесом на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», з застосуванням засобів індивідуального захисту. Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: робоча поза (% від зміни) незручна та фіксована 26.6-31,9 при нормі до 25, вимушена 10,2-13,9 при нормі до 10; нахили корпусу (вимушені, більше 30°) кількість за зміну: 128-206 при нормі 100; запиленість повітря робочої зони (кремнію діоксид): 2,2-2,8 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3; шум 83-93 дБА при нормі 80 дБА. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 08 червня 2022 року серія 12 ААА № 105713 позивачу первинно безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 60 % (30 % - радикулопатія, 15 % - хронічне обструктивне захворювання легень, 15 % - приглухуватість) (копія додається). Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 08 червня 2022 року серія 12 ААВ № 197291 позивачу первинно безтерміново встановлено третю групу інвалідності (копія додається). Згідно з випискою № 942/227 (копія додається) позивача, він скаржиться на біль в шийному і п/кр від. хребта, з іррадіацією в праву ногу, біль і обмеження руху в ліктьових, плечових і колінних; суглобах, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при незначному фіз. навантаженні, кашель сухий, запаморочення, втому, зниження слуху. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2022 року по справі відкрито провадження та визначено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач та відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлені належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подали. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивач [PERSON] працював на Самлінській шахті ДП «СхідГЗК» за професією «підземний гірник» у період з 23 лютого 2004 року по 11 жовтня 2018 року. Наказом від 15.11.2021 року № 918 о/с [PERSON] звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. ДП «СхідГЗК» заперечує проти доводів позивача, що саме відповідачем завдано моральну шкоду та вважає що позивачем не доведено вину відповідача у заподіянні шкоди позивачу, наявність протиправних дій підприємства, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями. Зокрема відповідач зазначив, що ДП «СхідГЗК» створено відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 24.07.1951 року № 2659-1287 «Про розвиток видобування фосфорних руд та Першотравневому та Жовторічанському родовищах у Кривому Розі та про організацію на базі цих родовищ Комбінату №9 Другого головного управління при Раді Міністрів СРСР» та наказу Другого головного управління при Раді Міністрів СРСР від 01.07.1951 року №3 «Про створення комбінату № 9» і підпорядковане Міністерству енергетики та вугільної промисловості України, здійснює свою діяльність на підставі спеціальних дозволів. Смолінська шахта є відокремленим структурним підрозділом підприємства і наявність на робочому місці позивача шкідливих та небезпечних факторів зумовлено специфікою діяльності підприємства і можуть бути лише мінімізовані. Однак, це не позначає, що діючі технологічні процеси не відповідають діючим технологічним нормам. ДП «СхідГЗК» відповідно вимог розділу 7 «Охорона праці» Колективного договору на 2020 рік (діючий на час трудових правовідносин позивача з відповідачем) організовував безпечні умови праці, належний стан санітарно-гігієнічних умов на робочих місцях згідно з вимогами Закону. Також, на думку відповідача, ДП «СхідГЗК» в повному обсязі виконувало обов`язки, визначені вимогами щодо безпеки та захисту здоров`я працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування, колективного договору на 2020 рік, що в свою чергу і є належним виконанням вимог\~ст. 43 Конституції України\~та статей\~153,\~158 Кодексу Законів про працю України. Позивач, під час працевлаштування, був ознайомлений з умовами роботи, наявністю шкідливих факторів і добровільно погодився з цим, а в подальшому, хворіючи, тривалий час не повідомляв підприємство про необхідність переведення на іншу, менш шкідливу роботу, не заявляв про порушення умов праці. При цьому, на забезпечення права позивача на здорові та безпечні умови праці при наявності на робочому місці несприятливих факторів виробничого середовища, йому надавались щорічні додаткові оплачувані відпустки, встановлено підвищений рівень оплати праці за роботу у важких та шкідливих умовах, скорочено тривалість робочого часу, забезпечено засобами індивідуального захисту, спецодягом, безплатним лікувально-профілактичним харчуванням. Відповідач вважає недоведеним вину ДП «СхідГЗК» в порушенні прав [PERSON] . При цьому відповідач звертає увагу, що не можна виключати вину позивача в отримані професійного захворювання адже згідно виписки із амбулаторної карти перші ознаки професійного захворювання у позивача були виявлені ще у 2014 році, але позивач на власний розсуд продовжував працювати в умовах шкідливих факторів, погіршуючи стан свого здоров`я. Позивач, працюючи на підприємстві відповідача, щорічно проходив медичний огляд згідно\~наказу МОЗ від 21.05.2007р., № 246\~Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій і за висновком комісії був придатним працювати за професією «підземний прохідник». За таких обставин, у відповідача були відсутні підстави розірвання трудового договору з позивачем, а позивач усвідомлюючи вплив шкідливих факторів на його організм та погіршення стану здоров`я за власною ініціативою продовжував працювати. А тому, вважає, що власні дії позивача і стали наслідком погіршення стану його здоров`я, що призвели до втрати професійної працездатності та інвалідності. За таких обставин, на думку відповідача, заявлена позивачем сума в розмірі 425 000 грн. необґрунтована жодним доказом та недоведена у встановленому порядку, а також не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Із трудової книжки [NUMBER] , заповненої 09 грудня 1991 року вбачається, що позивач [PERSON] у період з 09 вересня 1991 року по 22 листопада 2021 року працював на різних посадах з повним робочим днем у підземних умовах на Державному підприємстві «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Зокрема, у період з 23 лютого 2004 року по 11 жовтня 2018 року працював на Самлінській шахті ДП «СхідГЗК» за професією «підземний гірник». Наказом від 15.11.2021 року № 918 о/с [PERSON] звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 7-8). Актом розслідування причин виникнення професійного захворювання від 19 червня 2020 року, затвердженим управлінням Держпраці у Кіровоградській області форми П-4 встановлено, що причиною професійного захворювання у [PERSON] є: робоча поза (% від зміни) незручна та фіксована 26.6-31,9 при нормі до 25, вимушена 10,2-13,9 при нормі до 10; нахили корпусу (вимушені, більше 30°) кількість за зміну: 128-206 при нормі 100; запиленість повітря робочої зони (кремнію діоксид): 2,2-2,8 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3; шум 83-93 дБА при нормі 80 дБА (а.с. 9-10). Довідкою Медико-соціальної експертної комісії 08 червня 2022 року серії 12ААА № 105713 визначено ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] на рівні 60% у зв`язку з професійним захворювання, зазначено про потребу амбулаторного, стаціонарного лікування (а.с. 11). Як вбачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 942/227 КНП «СМСЧ» Смолінської селищної ради [PERSON] поставлено діагноз із рядом хронічних захворювань. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що у зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки. Через незабезпечення відповідачем належних умов праці і отримання ним професійного захворювання він потребує постійного лікування, не має можливості відновити здоров`я, проходить постійні медогляди та обстеження, відновлювальні процедури, його часто турбує фізичний біль, що ускладнює йому рух та можливість пересування. Згідно з частинами першою та третьою\~статті 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до частини другої\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною першою\~статті 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з частинами першою та п`ятою\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пункті 13 зазначеної постанови судам роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.\~\~У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. З огляду на положення ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно\~Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). Доводи представника ДП «Схід ГЗК», про те, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням позивача і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а відповідач не має можливості обмежити тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці суд не приймає до уваги, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та затвердженого начальником Управління Держпраці у Кіровоградській області, який відповідачем не оспорюється та є дійсним. Надані позивачем докази повною мірою підтверджують ушкодження здоров`я, отримання ним професійного захворювання та інвалідності, факт того що відбулося це при виконанні трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. Таким чином, встановивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ДП «Схід ГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд керується роз`ясненнями, викладеними у пункті 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Беручи до уваги тяжкість ушкоджень здоров`я та моральні страждання позивача, які виражаються у фізичному болю у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, встановлення йому втрати професійної працездатності у розмірі 60 % та третьої групи інвалідності, характер ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також враховуючи стаж роботи позивача в шкідливих умовах праці саме на підприємстві відповідача ДП «СхідГЗК», конкретні обставини по справі і наслідки, що наступили, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає необхідним визначити компенсацію моральної шкоди позивачу у розмірі 120 000 гривень. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача ДП «СхідГЗК» в дохід держави судовий збір в сумі 1200,00 гривень (120 000,00 * 1%). На підставі викладеного,

Outcome: partial