Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

31.01.2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] мотивує свої вимоги тим, що 02.06.2016 та 06.09.2016 ним двічі було передано відповідачці [PERSON] грошові кошти у сумі 1000 доларів США та 2500 доларів США в якості авансу для купівлі земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] та для розробки документів, необхідних для продажу вказаної вище земельної ділянки. Зазначене підтверджується розписками, написаними власноручно Відповідачкою від 06.09.2016 та від 02.09.2016. Однак Відповідачка не тільки не виконала домовленості, а й відмовляється повернути кошти, взяті нею у Позивача на підставі розписок. Уникає зустрічей з Позивачем, переховується від нього, неодноразово змінювала місце проживання, на телефонні дзвінки не відповідає. З огляду на це, Позивач звертається до суду з позовом та просить стягнути з Відповідача грошові кошти, надані ним під розписку Позивачці у сумі 3500, 00 доларів США та судові витрати по справі. Процесуальний рух справи Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2022 справа передана для розгляду судді М.В. Остап`юк. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 11.03.2022 відкрито провадження у справі. 18.05.2022 ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 09.08.2022 року судовий розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою Відповідачки. 05.10.2022 року відбувся судовий розгляд справи. У день судового засідання Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання, будучи повідомленою про дату та час судових засідань, в тому числі розміщенням судових повісток на сайті судової влади України неодноразово, в судове засідання не з`явилася та не повідомила причини неявки. Від неї не надійшло клопотань про перенесення слухання справи, відзив на позовну заяву не надавала Суду, а тому вважаю за можливе розглянути справу у її відсутності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. З урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Позиція суду Вивчивши письмові матеріали справи, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 02.06.2016 відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 1000 (одна тисяча) доларів, що підтверджується розпискою від 02.06.2016. Вподальшому, 06.09.2016 відповідачка [PERSON] отримала від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів, що підтверджується розпискою від 06.09.2016. Вказані кошти остання зобов`язалася повернути до 31.01.2017. Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином наявні у матеріалах справи розписки Відповідачки від 02.06.2016 та від 06.09.2016 (далі Договори позики) є документами, що підтверджують отримання Відповідачкою від Позивача грошових коштів у розмірі 1000 доларів США та 2 500 доларів США відповідно. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами. У відповідності до статтей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позику. Так, відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином,\~якщо Сторони\~не визначили\~строк повернення\~коштів у\~договорі,\~то позика\~повертається протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, а якщо у догові визначено строк повернення позики, то кошти мають бути повернені у встановлений строк. Отже, позика має бути повернута позикодавцеві у будь-якому разі, незалежно від того, визначено чи не визначено строк повернення коштів. Зі змісту Договорів позики вбачається, що строк повернення позики за розпискою від 02.06.2016 у сумі 1000 доларів США Сторонами не визначався, а згідно з розпискою від 06.09.2016, - термін повернення позичених коштів у сумі 2500 доларів США встановлений до 31.01.2017. Як з`ясовано при розгляді справи, на даний час Відповідач ухиляється від виконання зобов`язань і заборгованість за Договорами позики не погашає, вимоги Позивача щодо повернення коштів ігнорує. У відповідності до положень статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки Відповідачка належним чином добровільно не виконала умови Договорів позики та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернула борг за розписками від 02.06.2016 та від 06.09.2016, Суд вважає за необхідне стягнути з Відповідачки на користь Позивача суму боргу у розмірі 3500 доларів США. Щодо стягнення з Відповідачки трьох процентів річних від простроченої суми на підставі частини другої статті 625 ЦК України, то оскільки Позивач не заявив таких вимог, хоча має на це право, то Суд, з огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі, це питання не вирішує. Згідно із статтею 141 ЦПК України з Відповідачки на користь Позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 992, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved