Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на те, що з 02.03.2020 по 17.11.2021 перебував у трудових відносинах з відповідачем, обіймаючи посаду директора. Протягом перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована та не виплачена заробітна плата у розмірі 507900,81 грн. 17.11.2021 позивач був звільнений з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗПП України. Посилаючись на те, що у порушення вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України відповідачем з ним не проведено остаточний розрахунок у день звільнення по заробітній платі, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 507900,81 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 18.11.2021 по 01.06.2022 у розмірі 916 582, 88 грн. У відзиві відповідач визнає позовні вимоги щодо стягнення заробітної плати у заявленому позивачем розмірі, проте заперечує проти позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та просить відмовити в цій частині позову, виходячи з наступного. Позивач обіймав посаду директора та мав передбачені законом та Статутом повноваження для проведення повного розрахунку по заробітній платі у день свого звільнення, проте не здійснив розрахунок, що виключає вину підприємства перед ним та відповідальність, передбачену ст. 116 КЗпП України. Окрім того, від початку запровадження воєнного стану в Україні відповідачем прийнято рішення припинити роботу підприємства, перш за все у зв`язку з неможливістю забезпечення безпеки працівників, 24.02.2022 видано наказ про початок простою. З набранням чинності Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», було видано наказ від 24.03.2022 № 25/П «Про організацію трудових відносин в ДП «Завод ОБ та ВТ» в умовах воєнного стану». Крім того, внаслідок авіаудару 03.03.2022 в ході ведення бойових дій російською федерацією було пошкоджено майно підприємства, у тому числі трансформатор електропідстанції, через що робота підприємства стала повністю неможливою. Наразі проводяться відновлювальні роботи, які не завершені. За таких обставин, затримка розрахунку при звільненні з позивачем триває не з вини роботодавця (відповідача), а внаслідок ведення бойових дій. Крім того відповідач вважає, що вирахована позивачем сума середнього заробітку у розмірі 916 582,88 грн. є неспівмірною до розміру заборгованості по заробітній платі та періоду її виникнення. Посилаючись на зазначене, відповідач просив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь період відмовити. Також у відзиві на позовну заяву відповідач витрати на правову допомогу у розмірі 90000,00 грн. вважає необґрунтованими та неспівмірними з складністю справи. Частиною 2 ст.174 ЦПК України передбачено, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Інших заяв по суті по справі не надходило. Ухвалою судді від 02.06.2022 вказану позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: сплатити судовий збір. 13.06.2022 на адресу суду на виконання ухвали судді від 02.06.2022 від позивача [PERSON] надійшла квитанція про сплату судового збору. Ухвалою суду від 22.06.2022 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче судове засідання. 05.09.2022 постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, надавши через представника заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання двічі не з`явився без повідомлення причин, незважаючи на те, що про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач [PERSON] з 02.03.2022 по 17.11.2021 був працевлаштований директором дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб». 17.11.2021 [PERSON] звільнено за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Про зазначене свідчать записи у трудовій книжці [NUMBER] [PERSON] (а.с.7-8). Згідно довідки від 06.05.2022 №16/79-22 ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» заборгованість по заробітній платі [PERSON] за винятком утриманих ПДФО та військового збору складає станом на момент видачі довідки складає 507900,81 грн. (а.с.9). Середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 6739,58 грн., що підтверджується Довідкою про середню заробітну плату від 05.05.2022 №00000000032. (а.с.10). У відзиві на позовну заяву відповідач визнав позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 507900,81 грн. Виплата заробітної плати працівнику гарантована статтею 43 Конституції України. За вимогами статей 115, 116 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022 та станом на день звільнення позивача), статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 116 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022 та станом на день звільнення позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день звільнення, відповідач не здійснив виплату [PERSON] належних коштів, що є порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. Згідно з роз`ясненнями, даними в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Судом встановлено, що відповідач не виплатив позивачу заробітну плату у розмірі 507900,81 грн., вказана сума заборгованості із заробітної плати визнана відповідачем у відзиві на позовну заяву та підтверджується довідкою ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» від 06.05.2022 року №16/79-22, та враховуючи що вказана сума заборгованості визначена у результаті утримання обов`язкових податків та зборів із нарахованої заробітної плати, то суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 507900,81 грн. Відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022 та станом на день звільнення позивача), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У позові наведено розрахунок середнього заробітку за період з 18.11.2021 по 01.06.2022 у розмірі 916 582,88 грн. з розрахунку 136 днів помножити на 6739,58 грн. середнього заробітку. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався. Особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, урегульовано Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон), який діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Частиною 3 статті 10 Закону передбачено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Встановлено, що 24.02.2022 відповідачем видано наказ №24/п «Про початок простою ДП «Завод ОБ та ВТ». (а.с.49). Згідно наказу ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» № 24/п від 24.03.2022, з 24.03.2022 призупинено дію трудових договорів без припинення трудових відносин з працівниками підприємства. (а.с.50). З заяви ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» до Сумського міського голови вбачається, що 03.03.2022 у ході ведення бойових внаслідок авіаудару російської федерації пошкоджено майно підприємства, у тому числі трансформатор електропідстанції. (а.с.52). Торгово-промислова палата України у листі від 28.02.2022 №2024.02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереробної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022. (а.с.51). Надані відповідачем докази доводять, що з 24.02.2022 порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні з позивачем сталося внаслідок ведення бойових дій та дії обставин непереборної сили, що на підставі частини 3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за цим зобов`язанням. З огляду на викладене, вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки починаючи з 24.02.2022 - задоволенню не підлягають. Середньоденний заробіток [PERSON] становить 6739,58 грн. Відповідач не провів розрахунок з позивачем з 18.11.2022 (перший робочий день після звільнення позивача) по 24.02.2022, тобто за 69 робочих дні, відтак середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 465 031,02 грн. Щодо твердження відповідача, що сам позивач не провів з собою розрахунок у день звільнення, суд не приймає до уваги, оскільки згідно ст. 116 КЗпП України на підприємство, а не його керівника, покладено обов`язок здійснити в день звільнення виплату всіх сум, що належать працівнику. Крім того, суд зазначає, що підприємство та його керівник, в даному випадку, директор не є тотожними. Відтак, суд приходить обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 465 031,02 грн. за період з 18.11.2021 по 24.02.2022, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку, суд покладає на відповідача пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог і стягує з відповідача на корить позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 4\~650,31 грн. Позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення заробітної плати відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір». За подання у 2022 році фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1.1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»). На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави (за вимогу про стягнення заробітної плати) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 079,00 грн. Щодо витрат на правову допомогу. Згідно розрахунку наведеного у заяві позивача про стягнення судових витрат від 10.10.2022, витрати на надання правничої допомоги складають 22 000,00грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Представництво у суді адвокат Швець Д.І. здійснював на підставі договору про надання правової допомоги від 01.05.2022 за №01/05юр. В акті здачі-приймання робіт (надання послуг) про надання юридичних та консультаційних послуг №28/09юр-1 від 28.09.2022 зазначені та розписані вид правової послуги, що надавалася позивачу, загальна вартість послуги, що складає 22\~000,00 грн., також надано рахунок-фактуру №28/09 від 28.09.2022 про прийняття адвокатом суми коштів за вказаним договором у вказаному розмірі. При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу, суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, участь представника позивача у судових засіданнях, їх кількість та час, підстави відкладення судових засідань та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 22 000,00 грн., що підтверджено документально. На підставі п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду у частині виплати заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial