Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, предмет якого було змінено під час розгляду справи, до відповідача про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 11.10.2013 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 24.05.2021 року народження. Як зазначає позивач, малолітня дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Крім того, дитина має статус дитини-інваліда до 18 років, за станом здоров`я потребує лікування, реабілітації, значних коштів та постійного догляду, які вона (позивач) самостійно не може забезпечити в повному та належному обсязі з огляду на відсутність будь-якої допомоги з боку батька дитини. На час звернення до суду з 2020 року нею понесено додаткові витрати на утримання дитини в загальному розмірі 370 436,00 грн., а тому постає потреба для стягнення з відповідача половини понесених витрат на дитину в розмірі 185 218,00 грн. Крім того, з огляду на стан здоров`я дитини та рекомендації лікарів, вона передбачає майбутні щомісячні витрати на утримання дитини в загальному розмірі 125 650,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 2/5 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 185 218,00 грн.; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 68 825,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 23.02.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 23.06.2022 року до суду надійшла заява про зміну предмету позову, а також позовна заява в новій редакції, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 185 218,00 грн.; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 68 825,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги в новій редакції підтримав та просив про їх задоволення. Відповідач, в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд до відома не поставив, правом на подання відзиву не скористався. Виходячи з цього, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним, а тому вважає можливим розглянути справу в заочному порядку, проти чого не заперечував представник позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі з 11.10.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 23.04.2021 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що дитина проживає та знаходиться на утриманні позивача. Крім того, дитині сторін було встановлено статус дитини-інваліда, за станом здоров`я донька сторін потребує постійного стороннього догляду, постійного лікування та реабілітації. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як встановлено в судовому засіданні, малолітня донька сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплатити позивачу аліменти на утримання дитини за період з моменту звернення позивача до суду з даним позовом до повноліття дитини. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується вимог позивача про стягнення додаткових витрат, то суд вважає, що вони також підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом. Так, позивач зазначає про те, що за період з січня 2021 року по грудень 2021 року нею понесені витрати на лікування та харчування дитини під час перебування на стаціонарному лікуванні в загальному розмірі 370 436,00. Перевіривши надані розрахунки сторін щодо витрат, якими вони аргументують свої твердження, суд приходить до висновку про те, що наданими позивачем квитанціями підтверджується факт понесення нею додаткових витрат на дитину в загальному розмірі 370 436,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відтак, з урахуванням вказаної норми, з відповідача належить стягнути Ѕ частину понесених додаткових витрат, тобто 185 218,00 грн. При цьому суд зауважує, що вказані витрати підтверджені належними та допустимими доказами. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 68 825,00 грн., то суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки вказана сума належним чином не доведена та не обґрунтована. Крім того, позивач не позбавлена можливості звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення фактично понесених додаткових витрат на утримання дитини. З урахуванням наведеного, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог [PERSON] . Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 22.02.2022 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial