Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Посилається на те, що з відповідачем уклали шлюб 05.11.2013 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Золотарівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 17. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з 2020 року відповідач виїхала за кордон до Чеської Республіки, у зв`язку з постійним працевлаштуванням. Позивач із сином залишилися проживати в Україні за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] самоусунулась від своїх батьківських обов`язків та участі в матеріальному утриманні сина не приймає. Просить суд стягувати з відповідача аліменти на його користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття. 26.09.2022 року позивач в порядку ст..49 ЦПК України подав заяву про уточнення позовних вимог та просить суд шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований виконавчим комітетом Золотарівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 17 - розірвати, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити на самостійному вихованні, утриманні та проживанні біля батька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що проживання сторін в різних країнах призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Надання строку на примирення не виправить стан їх відносин, оскільки вказані обставини продовжують існувати протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними не принесли результатів. Позивач у повній мірі бере участь у вихованні та житті дитини, турбується про його здоров`я. Проживання сина з батьком відповідає інтересам дитини. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Подав до суду заяву від 30.09.2022 року, яка завірена приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І., про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву від 28.09.2022 року, яка завірена приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І., про визнання заявлених позовних вимог в повному обсязі. Розгляд справи просить провести без її участі. Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247\~ ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази по справі суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05.11.2013 року, що стверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ,\~ актовий запис № 17, видане виконавчим комітетом Золотарівської сільської ради Хустського району Закарпатської області. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 12.09.2022 року, [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до Чеської Республіки, де має постійне місце працевлаштування. Задовольняючи позовну вимогу в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони є людьми різних поглядів на життя. Сім`я розпалася та існує лише формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. При таких обставинах позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу, тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дитини, суд приходить до наступного. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що під час спільного проживання в шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідачка зобов`язання по утриманню сина не виконує, не бере участі у вихованні та належному його забезпеченні, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про його життя, здоров`я і розвиток, хоча є здоровою, працездатною, а тому на думку суду питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати на підставі ст. 184 СК України, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Відповідно до Закону України від 17.05.2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів": ч. 2 статті 182 СК України було викладено у наступній редакції «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач належним чином матеріально не утримує свою дитину, враховуючи матеріальне становище дитини, яка потребує значних коштів на забезпечення всім необхідним та для належного розвитку, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, яка є здоровою, працездатною, проживає та працює у Чеській Республіці, суд дійшов висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивача \~ [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття.. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Даний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 р. у справі № 200/952/18. Враховуючи наведене, оскільки сторони дійшли згоди щодо місця проживання дитини, суд приходить до висновку, що малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , слід залишити на самостійному вихованні, утриманні та проживанні біля батька [PERSON] , [INFO] . Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 992,40 гривень. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved