Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

заявниця звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просить вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього обов`язки вказані у заяві. В обґрунтування заяви покликається на те, вона, [PERSON] , зареєстрована та проживає у будинку [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. Тривалий час разом з нею у вказаному будинку мешкав її цивільний чоловік [PERSON] . За час спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , яка на даний час проживає окремо. Майже шість років як [PERSON] припинила цивільний шлюб з [PERSON] , не веде з ним спільного побуту та не підтримує стосунків. На протязі тривалого часу [PERSON] вживає спиртні напої, на лікування від алкоголізму не погоджується. За місцем проживання влаштовує скандали, приводить невідомих осіб, погрожує заявниці. Такі факти відбуваються на протязі шести років. Так [PERSON] неодноразово вчинялось домашнє насильство, що підтверджується доданими до матеріалів справи постанови Личаківського районного суду міста Львова про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.173-2 КУпАП. Враховуючи наведене просить задовольнити заяву про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією та судом до кривдника виявились неефективними та не захистили її від насильства. До початку судового засідання представник заявника подав заяву про слухання справи у їх відсутності, підтримує вимоги викладені в заяві та просить таку задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п.5 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти. Положеннями ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 Закону №2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судом встановлено, що заявник [PERSON] , зареєстрована та проживає у будинку [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. Тривалий час разом з нею у вказаному будинку мешкав її цивільний чоловік [PERSON] . Майже шість років як [PERSON] припинила цивільний шлюб з [PERSON] , не веде з ним спільного побуту та не підтримує стосунків. На протязі тривалого часу [PERSON] вживає спиртні напої, на лікування від алкоголізму не погоджується. За місцем проживання влаштовує скандали, приводить невідомих осіб, погрожує заявниці. Окрім цього [PERSON] неодноразово притягали до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях". Як вбачається із долучених до справи доказів, [PERSON] неодноразово притягали до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. Відповідно до доданої копії листа Департаменту соціального захисту населення [PERSON] було скеровано на проходження програми кривдників до Громадської організації «Осоння» та відповідно до листа від 18.07.2022 Львівського районного управлінння поліції №1 ГУ НП у Львівській області, надано інформацію на запит відповідно до якої стало відомо , що термінові заборонні приписи стосовно [PERSON] не виносились та станом на час формування відповіді відповідач [PERSON] перебуває на профілактичному обліку в категорії «кривдник». Таким чином, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] , є високої вірогідністі продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. З врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. Враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявниці щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій статті 26 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вважає, що вимоги про видачу обмежувального припису підлягають задоволенню частково, враховуючи пояснення сторін. Суд погоджується із доводами заявниці, що саме наведені нею у заяві види обмежувальних приписів будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист від кривдника.

Outcome: approved