Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Трегубенко Л.О. від 08.09.2014 позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання заповіту недійсним, прийнята до розгляду та призначена у судове засідання за правилами загального позовного провадження. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2017, цивільну справу № 758/7931/14-ц (номер провадження 2/758/69/17) передано судді Подільського районного суду м. Києва Васильченку О.В., оскільки суддя Трегубенко Л.О. перебуває на лікарняному. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2021, цивільну справу № 758/7931/14-ц (номер провадження 2/758/696/21) передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В., оскільки суддю Васильченка О.В. згідно рішення Вищої ради правосуддя № 798/0/15-21 від 08.04.2021 звільнено з посади судді Подільського районного суду м. Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що він доводиться сином померлого [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно - квартира за адресою: [ADDRESS] . Коли позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлого батька до Одинадцятої київської Державної нотаріальної контори, йому стало відомо про наявність заповіту на користь [PERSON] . Заповіт на її ім`я було посвідчено 9 серпня 2006 року за реєстровим номером № 3-1369, Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою. Даний заповіт позивач вважає недійсним та таким, що не відповідає волі його батька у зв`язку з його невиліковною хворобою та перебуванням на обліку в лікарні ім. Павлова. У батька позивача були постійні психічні розлади, оскільки він неодноразово проходив курс лікування у Київській міській психіатричній лікарні ім. Павлова та у позивача викликає сумнів щодо того, що він свідомо та вільно міг без стороннього втручання скласти заповіт на належне йому майно. Просив суд визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] . Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01.06.2021 справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судове засідання. Відповідачка подала заперечення на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги [PERSON] вона не визнає у повному обсязі, оскільки вважає їх необґрунтованими, безпідставними і надуманими. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду письмові пояснення по справі, в яких просив розглянути справу за фактичними обставинами справи за його відсутності, рішення у справі винести на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.02.1963. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.03.2014 Відділом реєстрації смерті у м. Києві, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 3400. Згідно копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), у Спадковому реєстрі мається інформація щодо заповіту від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] за реєстровим номером 3-1369, який було посвідчено 09 серпня 2006 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, № витягу 36759057 від 28.02.2014, а також згідно із копією заяви [PERSON] до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори від 03.04.2014, після смерті [PERSON] Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 207/2014. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу дійсності укладеного заповіту, внаслідок укладення його особою, яка не могла усвідомлювати значення своїх дій. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представників не допускається (ст. 1234 ЦК України). Статтею 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України. Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, у якому відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Як вбачається з матеріалів справи, згідно висновку судово-психіатричного експерта Київського міського центру судово-психіатричної експертизи № 188 від 16.03.2018, [PERSON] , 1937 року народження, в момент підписання заповіту, 09.08.2006, виявляв ознаки «Шизофренії параноїдної, безперервного перебігу» (F 20.00 за МКХ-10) і за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, суд відповідно до діючого ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Таким чином, оскільки на момент вчинення правочину, а саме в момент підписання заповіту [PERSON] , 1937 року народження за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, немає сумнівів проти визнання заповіту, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої київської державної контори 09.08.2006, реєстровий № 3-1369 недійсним. Отже, з наведеного вище судом вбачається, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання заповіту недійсним підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved