Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання\~права власності\~тавитребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння. Позов мотивує тим, що він з відповідачем знайомі з 1996 року. Випадково зустрівшись з відповідачем у 2020 році, він повідомив його про намір придбати транспортний засіб із за кордону. [PERSON] запропонував свої послуги, як посередника при купівлі автомобіля в одній із країн Європейського Союзу. 29.03.2021 року він видав довіреність на [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. за №1506, на право придбання (купівлі) на ім`я довірителя автомобілів в тому числі за кордоном у фізичних чи юридичних осіб будь-якої марки, моделі, модифікації та року випуску, а також представником інтересів позивача в органах державної влади з питань транспортування та постановки на обік відповідних транспортних засобів. Довіреність буда видана на ім`я відповідача строком на один календарний місяць та була дійсна до 29.04.2021 року. Він замовив доставку автомобіля із за кордону марки «OPEL ZAFIRA» 2008 року випуску, об`ємом двигуна 1.7, із дизельною системою пального, за ціною еквівалентною 3600 дол. США (без врахування вартості розмитнення й реєстрації транспортного засобу в Україні) та передав вищевказані кошти відповідачу. Через деякий час [PERSON] повідомив його про те, що ним знайдено автомобіль «OPEL ZAFIRA» 2008 року випуску, у якого маються незначні пошкодження переднього бамперу, заднього бамперу, а також задньої кришки багажника. Після чого, за погодженням сторін, 29.03.2021 року вказаний транспортний засіб був придбаний [PERSON] на підстав приватного договору купівлі-продажу у фірмі «BLITZ-AUTOHAUS» (м.Берлін ФРН). Також, в цей же день, відповідач зателефонував йому, та повідомив про необхідність попередньої сплати мита в сумі 69500.00 грн. на розмитнення автомобіля «OPEL ZAFIRA» 2008 року випуску, що і було зроблено останнім. Як доказ мається платіжна квитанція АТ КБ «Приватбанк» від 29.03.2021 року №0.0.2069837810.1. Після проходження всіх митних процедур при перетині легковим автомобілем митного кордону України та оформленні необхідних документів у територіальному сервісному центрі МВС України, автомобіль марки «OPEL ZAFIRA» 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , було зареєстровано за [PERSON] . Факт реєстрації даного транспортного засобу року за ним 20.04.2021 року підтверджується відомостями із додатку «Дія», де зазначено номер свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.04.2021 р № [NUMBER] . Також зазначає, що після візуального огляду вказаного транспортного засобу, ним були виявлені істотні недоліки, про які відповідач приховав справжню інформацію. Крім того, останнім було приховано і справжню ціну придбання легкового автомобіля, яка значно нижче від суми отриманої відповідачем грошових коштів. Про вказані обставини відповідач свідомо приховав інформацію від позивача аж до дня реєстрації транспортного засобу у територіальному сервісному центрі МВС України в м.Черкаси. У зв`язку з цим він пред`явив усні претензії [PERSON] з приводу введенням останнім в оману покупця автомобіля марки «OPEL ZAFIRA» 2008 року випуску, щодо наявності істотних ушкоджень ТЗ та навмисного завищення ціни придбання транспортного засобу в Німечинні в порівнянні з її реальною вартістю. Попри наведенні претензії відповідач не повернув позивачу різницю в ціні придбання легкового автомобіля «OPEL ZAFIRA», д.н.з. [NUMBER] та отриманих ним готівкових коштів від позивача, а також не усунув виявлені дефекти транспортного засобу. Відповідач відмовився передавати позивачу ключі та оригінал реєстраційного свідоцтва на автомобіль «OPEL ZAFIRA», д.н.з. [NUMBER] й вивіз транспортний засіб у невідомому напрямку. Враховуючи, те, що даний автомобіль є власністю позивача, а [PERSON] користується транспортним засобом незаконно та не бажає повертати автомобіль законному власнику, позивач просить визнати право власності на легковий автомобіль марки «OPEL ZAFIRA», д.н.з. [NUMBER] та витребувати автомобіль із чужого незаконного володіння. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2021 року було вжито заходів забезпечення позову, а саме: накладено арешт на транспортний засіб, а саме: автомобіль марки «OPEL ZAFIRA», д.н.з. [NUMBER] , 2008р.в., vin-код [NUMBER] , легковий універсал, чорного кольору, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію № [NUMBER] є [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) шляхом заборони відчуження вказаного автомобіля на користь третіх осіб. 18 серпня 2021 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат Пилипенко Р.Б. надав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення рішення. Також, надав копію листа Черкаської окружної прокуратури від 06.07.2022 року про визнання [PERSON] потерпілим у кримінальному провадженні №1202155330001691 від 22.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст.192 КК України. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили. Про день, час та місце розгляду справи були вчасно та належним чином повідомленні. 08.08.2022 року суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у справі. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.08.2022 року поновлено судовий розгляд у справі у відповідності до вимог ч.2 ст. 244 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій справу просив розглянути у його відсутність. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Відповідача та його представник в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що на підставі довіреності від 28 березня 2021 року [PERSON] доручив [PERSON] купити на його ім`я автомобіль, в тому числі за кордоном у фізичних та юридичних осіб, будь якої марки, моделі, модифікації та року випуску. Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.03.2021 року вартість автомобіля «OPEL ZAFIRA» становить 750 Євро. Згідно з квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 29.03.2021 року [PERSON] сплачено 69500.00 грн. за митне оформлення. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу номер документа: [NUMBER] , дата першої реєстрації автомобіля: 17.04.2021 року, дата реєстрації: 20.04.2021 - [PERSON] є власником автомобіля, марки «OPEL ZAFIRA», д.н.з. [NUMBER] , 2008 р.в. Також встановлено, що даний автомобіль відповідачем [PERSON] власнику [PERSON] не повернутий, крім того без відомо власника та відповідних повноважень [PERSON] намагається реалізувати автомобіль марки «OPEL ZAFIRA», д.н.з. [NUMBER] , 2008 р.в., що вбачається з сайту продажу авто «RST» за ціною 7650 дол.США. Як свідчать матеріали справи, відповідно до витягу з ЄРДР зареєстроване кримінальне провадження № 1202125530001691 від 22.09.2021, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, по факту протиправних дій [PERSON] . Крім того, згідно з листом Черкаської окружної прокуратури від 06.07.2022 року №163-1046-22, встановлено, що Черкаською окружною прокуратурою звернення адвоката Пилипнка Р.Б. в інтересах [PERSON] щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні № 1202125530001691 від 22.09.2021 розглянуто. Повідомлено, що у кримінальному провадженні досудове розслідування триває, проводяться слідчі (розшукові) дії, зокрема 14.05.2022 року [PERSON] визнано потерпілим та проведено його допит. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 76, 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду, лише ті докази, які мають значення для розгляду справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які він посилається ,як на підставу своїх вимог і заперечень . Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Відповідно до ч. 1 ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частин 1, 2 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.13, ч. 1 ст.14 ЦК України, цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України визначено, що особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено та надано позивачем докази, які засвідчують його одноособове право власності на спірний автомобіль. Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Разом з тим, діючим законодавством не встановлений порядок реєстрації рухомого майна (транспортного засобу) за власниками на підставі рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння. Слід зазначити, що згідно листа територіального сервісного центру МВС №7141 від 29.09.2022 року транспортний засіб «OPEL ZAFIRA», д.н.з. [NUMBER] , 2008 р.в., vin-код [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 20.04.2021 року. Оскільки [PERSON] є власником автомобіля «OPEL ZAFIRA», д.н.з. [NUMBER] , 2008 р.в., vin-код [NUMBER] , суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про визнання за ним права власності на вказаний автомобіль. Щодо вимоги позивача про витребування спірного автомобілю із незаконного володіння відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Цивільним кодексом передбачені засади захисту права власності, зокрема ст.387 ЦК України надає власнику право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в своєму листі « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28 січня 2013 року за №24-150/0/4-13 роз`яснив, що крім зобов`язальних, існують також речові способи захисту права власності. До речових способів захисту права власності належать позови про витребування майна з чужого незаконного володіння, позови про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння і позови про визнання права власності. Згідно з пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник має право витребувати своє майно від особи, яка, незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму ВССУ № 5 визначено, що до вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Крім того, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено\~ст. 391 ЦК України. Позивачем подано до суду у справі належні і допустимі доказі, на підставі яких суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач незаконно заволодів майном. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про витребування спірного автомобіля з чужого незаконного володіння на користь позивача підлягають задоволенню. Відповідно до положень\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до довідки МСЕК від 04.09.2019 року, Серія 12ААБ, №465628, [PERSON] встановлена друга група інвалідності, загальне захворювання. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з відповідача на користь держави має бути стягнутий судовий збір в розмірі 992.40 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат по справі, на правничу допомогу в сумі 10000 грн., суд зазначає наступне: Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача адвокатом Пилипенко Р. надано: Договір про надання юридичних послуг від 13.07.2021 року. Проте стороною не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку - детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 23 листопада 2020 року, справа № 638/7748/18, провадження № 61-13573св19. Враховуючи, що позивачем та його представником адвокатом Пилипенко Р.Б. не надано до суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, суд вважає за необхідне в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 10000.00 грн відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial