Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

13.09.2022 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, зазначивши, що 08.12.2021 року між нею та відповідачем по справі [PERSON] було укладено договір безвідсоткової позики, за умовами якого позивач надав відповідачу позику на суму 1000000,00 грн для купівлі нерухомого майна. 08.12.2021 року відповідач, отримавши грошові кошти в сумі 1000000,00 грн., оформила розписку про отримання коштів. Згідно розписки та п. 4.1. Договору позичальник зобов`язується повернути позику до 01.09.2022 року. У встановлений договором строк відповідач суму позики не повернула, у зв`язку з чим вона змушена звертатися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 1000000,00 грн, а також сплачений судовий збір у сумі 10496,20 грн. У судове засідання сторони не з`явилися, але подали заяви про розгляд справи без їх участі, згідно яких позивач свої вимоги підтримала, а відповідач визнала їх. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 08 грудня 2021 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником укладено договір безвідсоткової позики за умовами якого позивач надав відповідачу позику на суму 1000000,00 грн для купівлі нерухомого майна. Згідно п.1.1. договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику безвідсоткову позику, а останній зобов`язується повернути позику у визначений даним договором строк. Про отримання грошових коштів, 08.12.2021 року [PERSON] оформила розписку. Згідно розписки та п. 4.1. договору позичальник зобов`язується повернути позику до 01.09.2022 року. Станом на день звернення з позовом відповідач не повернула позивачу передані в позику грошові кошти в розмірі 1000000,00 грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Суд виходить з того, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, необхідно виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. З наявних у матеріалах справи розписки від 08.12.2021 року та договору безвідсоткової позики від 08.12.2021 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов`язалась повернути борг позивачу [PERSON] протягом визначеного у вказаних документах строку, а саме до 01.09.2022 року. Відповідно до ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. У частині ч.1ст.527 ЦК України сформульоване загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Таким чином, зобов`язання з повернення коштів позивачу відповідач підтвердила своїм підписом. Крім того, відповідачем повністю визнано позовні вимоги позивача. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача про стягнення боргу є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 10496,20 грн. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Outcome: approved