Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

19.05.2021 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Леся Василівна, про застосування до договору дарування житла правил договору довічного утримання. Ухвалою судді від 24.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 15.11.2021 року позивач подала уточнений позов до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Леся Василівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання договору дарування недійсним, припинення і поновлення права власності. Позов обґрунтовано тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.2003 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.2012 року належали 3/8 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач зареєстрована та постійно проживає в зазначеному домоволодінні з 2004 року, іншого житла не має. У зв`язку з тим, що позивач є дуже хворою людиною її невістка [PERSON] скористалась її станом та умовила укласти з нею договір дарування 3/8 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] . При цьому [PERSON] зобов`язалася доглядати позивача до кінця життя. 18.11.2016 року позивач уклала з [PERSON] , яка діяла в інтересах своєї дочки [PERSON] , договір дарування, будучи впевненою, що передає невістці частини домоволодіння в обмін на опіку, догляд, утримання та оплату комунальних послуг. На момент укладення договору [PERSON] запевнила позивача, що буде матеріально її підтримувати та доглядати до смерті, а позивач продовжить мешкати в своїй частині будинку все життя. Позивач стверджує, що вчиняючи правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення щодо прав та обов`язків сторін, не розуміла, що позбавляється права на своє єдине житло. Після укладення договору дарування позивач продовжує мешкати у домоволодінні, розташованого за адресою: [ADDRESS] , сплачувати комунальні послуги, а [PERSON] дійсно утримувала її. При цьому, [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою не зареєстровані. У листопаді 2020 року [PERSON] без згоди позивача вселила у частину будинку свою дочку від першого шлюбу разом з чоловіком, з якими у позивача постійно виникали суперечки. У зв`язку з зазначеним між [PERSON] та [PERSON] стався конфлікт, після якого остання перестала надавати їй матеріальну допомогу, якої вона дуже потребує. Оскільки договір підписано людиною похилого віку помилково, потреби дарувати своє єдине житло у неї не було, а є потреба у сторонньому догляді та наданні матеріальної допомоги, [PERSON] просить суд визнати недійсним вищевказаний договір дарування та припинити право власності [PERSON] на 3/8 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та поновити право власності [PERSON] 17.08.2021 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Л.В. надійшли пояснення, в якому заперечувала проти задоволення позову. Заперечення обґрунтовано тим, що між сторонами було укладено саме договір дарування, який посвідчено нотаріально, що підтверджується також даними з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого право власності перейшло до відповідача у 2016 року, про що позивачу було достеменно відомо. Також у поясненнях нотаріуса зазначено, що при укладенні договору дарування сторони договору повністю усвідомлювали, що укладають договір дарування, а не будь-який інший договір. Також нотаріус зазначила, що позивач на протязі п`яти років з дня укладення правочину своєю поведінкою або заявами не стверджувала, що оспорюваний правочин уклала для приховання договору довічного утримання. 25.08.2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому заперечувала проти його задоволення. Заперечення обґрунтовано тим, що малолітня дитина, якій подарована квартира, не мала спроможність фінансово та фізично утримувати позивача, що виключає можливість укладення з нею договору утримання, а [PERSON] ніколи на договір довічного утримання не погоджувалася. Просила відмовити в задоволенні позову. 18.01.2022 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на уточнений позов, в якому заперечувала проти його задоволення. Заперечення обґрунтовано тим, що договір дарування, яким позивач 18.11.2016 року подарувала своїй рідній онуці [PERSON] частину домоволодіння був посвідчений нотаріально. При цьому, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивач бажала, щоб у онуки було своє житло, в якому вона б могла мешкати, тому що в батьків скрутні житлові умови. При цьому, [PERSON] є неповнолітньою, тому ніхто не може змушувати її проживати окремо від батьків. Також представник відповідача зазначила, що договір довічного утримання передбачає матеріальну та фізичну можливість сторони надавати допомогу іншій стороні, яка її потребує. При цьому, [PERSON] було відомо, що її онука [PERSON] є дитиною та страждає хронічним захворюванням, яке потребує значних витрат на лікування. Якщо б позивач дійсно хотіла укласти договір довічного утримання, то вона могла укласти його безпосередньо з [PERSON] . Але у відзиві зазначено, що [PERSON] ніколи не погодилася б на укладення такого договору з нею або з дитиною. Окрім того, представник відповідача у відзиві вказує, що позивач не надала доказів хвороби під час укладення спірного договору. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача судові витрати на професійну правову допомогу. Ухвалою суду, постановленою 10.02.2022 року без виходу суду до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити. Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Л.В. письмово просила розглянути справу за її відсутністю, у задоволенні позову відмовити. Від представника третьої особи: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дикої Н.В. надійшла заява, в якій просила провести розгляд справи без її участі. Згідно\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, заслухавши позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності,\~ приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є рідною бабою [PERSON] , а [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.47). Судом встановлено, що 18.11.2016 року [PERSON] подарувала малолітній [PERSON] , в інтересах якої діє її законний представник [PERSON] , 3/8 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке в цілому складається з житлового будинку із прибудовами та ґанку, навісу, загальною площею 105,3 м2, житловою площею 51,6 м2, а також інших господарських споруд. Договір дарування 3/8 часток домоволодіння посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Огородник Л.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1369 (а.с.6-7). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 3/8 частин вказаного вище домоволодіння 18.11.2016 року зареєстровано за [PERSON] (а.с.11). Після укладення договору дарування [PERSON] продовжила проживати у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , та відповідно до довідки № 10914 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб від 01.10.2021 року з реєстрації не знята (а.с.94). Як встановлено у судовому засіданні, малолітня [PERSON] продовжувала мешкати разом з батьками. Згідно із частиною третьою\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. З роз`яснень, які викладені в пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до\~статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно зі ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Отже, зі змісту ст.717\~та\~744 ЦК України\~вбачається, що договір дарування та договір довічного утримання мають різну правову природу та різні права та обов`язки сторін. Виходячи зі змісту статей\~203,\~717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Як зазначає в позові [PERSON] , укладаючи договір дарування 3/8 часток домоволодіння, вона діяла під впливом помилки, оскільки є особою похилого віку, хворіла на момент вчинення правочину, а також, як вбачається з позову від 19.05.2021 року, мала намір укласти з малолітньою [PERSON] договір довічного утримання, а з уточненого позову слідує, що позивач домовлялася з [PERSON] про кладення договору довічного утримання. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , на дату укладення договору було 61 рік. На підтвердження хвороби позивач надала медичні довідки (а.с.13-18), датовані 2020 роком, а також лист Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Дніпровської міської ради № 1239 від 01.10.2021 року (а.с.95). Згідно з зазначеним листом відповідно до записів у медичній карті амбулаторного хворого [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-невропатолога та лікаря-офтальмолога з 21.09.2020 року. Таким чином, позивачем не доведено, що станом на 18.11.2016 року [PERSON] страждала на захворювання, яке впливало на її стан таким чином, що вона вчинила договір дарування під впливом помилки, а також, що вона взагалі хворіла напередодні укладення договору, а тому потребувала догляду та матеріальної допомоги на лікування. Окрім того, вік обдарованої на дату укладення договору становив 9 років, що виключає можливість укладення з нею договору довічного утримання. Суд не бере до уваги без відповідних доказів посилання позивача на те, що між нею та [PERSON] , матір`ю обдарованої, була домовленість щодо укладення договору довічного утримання, враховуючи, що спірний договір укладено саме на користь [PERSON] , а не [PERSON] . При цьому, відповідно до ст. 744 ЦК України саме набувач за договором довічного утримання зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Також, усупереч викладеному в позові, договір дарування 3/8 частин домоволодіння містить інформацію про те, що: - дарувальнику роз`яснено, що за своєю правовою природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованого вчинення на свою користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру; - дозвіл [PERSON] на прийняття в дар 3/8 частин домоволодіння від імені дитини надано рішенням Виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпропетровську ради 28.10.2016 року; - [PERSON] ознайомлена з заявою батька малолітньої [PERSON] [PERSON] , якою він надав згоду на укладення та підписання [PERSON] договору саме дарування. З наведеного слідує, що до укладення оспорюваного договору проводилися підготовчі дії: звернення за дозволом Виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпропетровську ради, складення нотаріально посвідченої заяви батьком обдарованої, що спростовує доводи позивача щодо наміру [PERSON] укладати договір довічного утримання з [PERSON] , а також те, що під час укладення спірного договору позивачу роз`яснювалося, що договір дарування передбачає безоплатність. При цьому суд не бере до уваги аргументи позивача, що після укладення спірного договору вона продовжила проживати та не знялась з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , а обдарована не стала проживати за вказаною адресою, оскільки при встановлених обставинах: віці обдарованої та родинних відносинах сторін договору, зазначене не є підставою для обґрунтованого сумніву щодо дійсних правових наслідків правочину. Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання договору дарування 3/8 частин домоволодіння недійсним, а тому припинення права власності [PERSON] та поновлення права власності позивача на 3/8 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Отже, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати сторін. У першій заяві по суті представник відповідача зазначила попередній розрахунок судових витрат на правову допомогу в розмірі 6\~000 грн., які просила стягнути з позивача. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~ Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~у разі\~відмови в\~позові покладаються на позивача. На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу відповідачем надано: договір про надання правових послуг адвоката від 07.07.2021 року, відповідно до якого оплата за надані послуги проводиться згідно з додатком №1 до договору, додаток від 07.07.2021 року, яким визначено розмір гонорару в сумі 6\~000 грн., попередній розрахунок судових витрат, який містить опис послуг, квитанцію, відповідно до якої адвокатом Мисечко К.О. отримано від [PERSON] гонорар у сумі 6\~000 грн. (а.с.67-70). Таким чином, відповідачем підтверджено судові витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6\~000 грн., які підлягають стягненню на її користь з позивача.

Outcome: approved