Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

До Корольовського районного суду м. Житомира 28 жовтня 2021 року звернувся із вказаним позовом [PERSON] , в якому просить за прострочення з 20 жовтня 2020 року по 16 вересня 2021 року виконання грошового зобов`язання стягнути з [PERSON] на його користь 2\~860,63 грн. інфляційних втрат та три відсотки річних у розмірі 883,00 грн., а також, витрати на правову допомогу в сумі 2\~000,00 грн. і сплачений у сумі 908,00 грн. судовий збір (а.с.1-2). Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира №296/8375/20 2/296/904/21 від 12 квітня 2021 року вирішено питання щодо стягнення з відповідача на його користь завданих збитків в порядку зворотної вимоги (регресу) у розмірі 32\~447,87 грн. Незважаючи на обов`язок боржника виконати судове рішення, грошові кошти [PERSON] так і не отримав, у зв`язку з чим, останній змушений звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача індексу інфляції за період прострочення та трьох відсотків річних в примусовому порядку. Ухвалою судді від 01 грудня 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (а.с.18). Представник позивача 22 серпня 2022 року надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя, де [PERSON] вказує, що позивач позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити і не заперечує проти заочного розгляду справи. Судом вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, однак, відповідач станом на 05 жовтня 2022 року не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, не надав доказів на підтвердження своїх заперечень та поважності причин неподання заяв по суті справи. Враховуючи викладені обставини і те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, суд згідно\~ст.280-282\~ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира №296/8375/20 2/296/904/21 від 12 квітня 2021 року, яке набрало законної сили, встановлено наявність права вимоги [PERSON] на відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №6347620-02-10-00 від 25 квітня 2019 року в розмірі 32\~447,87 грн. та вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача вказаних грошових коштів (а.с.4-5). За умовами ч.3\~ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ст.124 Конституції України\~та\~ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ч.1, 2\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України. У відповідності до ч.2\~ст.625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до плати кредиторові. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи справу, суд визнає вірним проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Зважаючи на те, що відповідач не надав суду доказів та не навів переконливих доказів правомірності своїх дій по простроченню виконання своїх зобов`язань за судовим рішення, суд вважає за можливе позов задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні нарахування та три відсотки річних. Також, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до\~п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно\~ч.1-6 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно копій договору про надання [PERSON] правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року, додаткової угоди №1-1 до цього договору від 03 серпня 2021 року, акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03 серпня 2021 року, а також, копії платіжного доручення №Р24А900340243А28180 від 03 серпня 2021 року, розмір вартості послуг адвоката Самойленка П.М. (аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі, написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду, супровід та контроль судової справи) становить 2 000,00 грн., який суд стягує з відповідача на користь позивача. Крім того, згідно\~ст.141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню\~на користь позивача сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved