Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

І. Виклад позиції позивачів та відповідачів. Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою, в якій просять встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме: свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння [ADDRESS] , яке видане 19.04.1989 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення Коломийської районної ради від 12.04.1989 року №59 на ім`я [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] . Також просять визнати право власності на житловий будинок, позначений літерою «А» з господарськими будівлями і спорудами: літня кухня «Б», комора «В», навіс «Г», стайня «Д», навіс «Ж», криниця №1, огорожа №2-3, що розташований в [ADDRESS] за [PERSON] на 4/5 частки, за [PERSON] на 1/5 частку. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що [INFO] помер [PERSON] , який [PERSON] доводився чоловіком, позивачу [PERSON] та відповідачам батьком, які являються відповідно спадкоємцями першої черги. Після смерті останнього відкрилась спадщина за законом, оскільки заповіт не складався. [PERSON] , проживаючи разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини і подавши заяву до нотаріуса вважається такою, що прийняла спадщину, проте 15.06.2022 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки частка померлого [PERSON] не виділена із спільної сумісної власності (майна колгоспного двору), а також у свідоцтві про право власності на будинковолодіння зазначено « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть зазначено « [PERSON] ». За таких обставин [PERSON] не може оформити своє право на спадкове майно, а [PERSON] на частку майна у колишньому колгоспному дворі. Так до складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить частка в майна колишнього колгоспного двору будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, яке видане 19.04.1989 року, в якому зазначено що останнє належить колгоспному двору, головою кого є Гайо [PERSON] . Проте у зв`язку з невідповідністю написання прізвища у свідоцтві про право особистої власності з написанням прізвища у свідоцтві про народження та смерть позивачі позбавлені можливості використати його для реалізації права власності. Та обставина, що свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння видане на ім`я [PERSON] належить [PERSON] підтверджено довідкою сільської ради, виданої на підставі погосподарських книг, свідоцтвами про народження, одруження та смерть спадкодавця. Наведене можуть підтвердити і свідки. На обґрунтування вимог щодо визнання права власності зазначали, що майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Головою колгоспного двору на підставі свідоцтва про право власності від 19.04.1989 року був Гайо [PERSON] . Станом на 01.07.1990 року членами даного колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] та [PERSON] сини. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, оскільки ж розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, то можна стверджувати, що спірний будинок належав всім у рівних частках, тобто по 1/5. Оскільки [PERSON] належала 1/5 частка у майні колишнього колгоспного двору, то позивач [PERSON] подавши заяву про прийняття спадщини, відповідно набула право власності на неї. Відповідач [PERSON] вибув на постійне місце проживання в [ADDRESS] , 08.02.1997 року, а [PERSON] вибув на постійне місце проживання за тією ж адресою 03.04.2013 року, а тому втратили інтерес до своєї частки в будинку та відмовились від своєї частки в майні колишнього колгоспного двору на користь [PERSON] . Вважають, що оскільки [PERSON] крім її частки як члена колгоспного двору в порядку спадкування належить 1/5 частка після смерті [PERSON] , а також по 1/5 частці належних відповідачам, враховуючи факт їх відмови від останніх. [PERSON] хоча і зареєстрована за іншою адресою, проте інтересу до своєї частки в будинку не втратила, а тому вважає за необхідне зареєструвати за собою право власності на 1/5 частину належну їй за законом. Відповідачі правом подання відзиву на позов не скористались, клопотань у зв`язку з розглядом цивільної справи не подавали. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Коломийського\~міськрайонного суду\~Івано-Франківської\~області від\~01.09.2022\~року відкрито\~провадження у\~справі за\~позовом [PERSON] ,\~ [PERSON] \~до [PERSON] ,\~ [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.09.2022 року підготовче провадження у цивільній справі №346/3388/22 за вищезазначеним позовом закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того судом прийнято рішення про витребування з третьої Коломийської районної державної нотаріальної контори копій матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також про витребування з ОКП Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації матеріалів інвентарної справи щодо нерухомого майна домоволодіння [ADDRESS] . Задоволено клопотання позивачів про виклик для допиту свідків [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] під час судового розгляду зазначила, що станом на 1991 рік вона, [PERSON] та [PERSON] , а також відповідачі проживали та були зареєстровані у спірному будинку. За життя батька ніколи не звертали уваги на ту обставину, що у свідоцтві про право власності на будинок його прізвище зазначено не вірно. Інші документи на ім`я батька оформлені вірно. Просила заявлені вимоги задовольнити повністю з підстав заявлених у позовній заяві. Позивач [PERSON] подала суду\~заяву,\~в який\~просить заявлені\~нею вимоги\~задовльнити повністю,\~а судовий\~розгляд проводити\~за її\~відсутності. Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] подали суду заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності, не заперечували проти позовних вимог позивачів, зазначивши, що від своїх часток у розмірі 1/5 у спірному домоволодінні відмовляються на користь [PERSON] . Суд, розглянувши заяву відповідачів про розгляд справи у їх відсутність, вважає за можливе розглядати справу за відсутності учасників справи, які не з`явились, на підставі наявних у суду матеріалів відповідно до положень ч. 3 ст.\~211 та ст. 223 ЦПК України. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] дали суду показання про те, що будинок [ADDRESS] належав [PERSON] за його життя. Саме він зі своєю дружиною [PERSON] , його будували та проживали в ньому з дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За життя [PERSON] ставити під сумнів його право власності за зазначений будинок жодних підстав не було. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Відповідно до свідоцтва про смерть від 20.07.2015 року серія [NUMBER] Гає [PERSON] помер [INFO] , про що 20.07.2015 року виконавчим комітетом Коршівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області складено відповідний актовий запис №36. Так Гає [PERSON] народився [INFO] в с. Лісна Слобідка Коломийського району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис №5 від 23.02.1948 року (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Гає [PERSON] та [PERSON] 07.12.1971 року зареєстрували шлюб, про що складено виконавчим комітетом Коршівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області відповідний актовий запис №27 (свідоцтво про шлюб від 20.11.2015 року серія [NUMBER] ). Згідно свідоцтва про народження від 11.03.1972 року [PERSON] народилась [INFO] , про що Коршівською сільською радою Коломийського району зроблено актовий запис №12 (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Батьками останньої зазначений Гає [PERSON] та [PERSON] . У свою чергу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », внаслідок укладення шлюбу 21.12.1991 року, про що у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №39 (свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] ). У той же час згідно свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 19.04.1989 року в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, службових будівель і споруд, розташованих по [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є Гайо [PERSON] . За змістом довідки, яка видана Коршівською сільською радою у зв`язку з видачею свідоцтв про право на спадщину за законом від 20.07.2022 року №895/02-25, [PERSON] , який помер [INFO] , належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Тип господарського двору колгоспний. Станом на\~01.07.1990\~року в спадковому будинку в [ADDRESS] , були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На момент смерті [PERSON] з ним проживала та була зареєстрована [PERSON] . Згідно довідки №900/02-26 від 20.07.2022 року [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований в [ADDRESS] з дня народження і по 08.02.1997 року (довідка №1017/02-26 від 23.08.2022 року). [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований в [ADDRESS] , з дня народження і по 03.04.2013 року (довідка №1016/02-26 від 23.08.2022 року). З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 05.05.2022 року, розташованого по [ADDRESS] , вбачається, що останній складається з житлового будинку літера «А» загальною площею 70,2 кв.м., житловою площею 47 кв.м., літня кухня літера «Б», комора літера «В», навіс літера «Г», стайня літера «Д», навіс літера «Ж», криниця №1, огорожа №2-3. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи №421 на будинковолодіння [ADDRESS] , єдиним власником останнього являвся [PERSON] , крім того зазначене будинковолодіння самовільних будівель і споруд не має. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.06.2022 року, винесеної державним нотаріусом Третьої Коломийської державної нотаріальної контори 15.06.2022 року представник [PERSON] звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (спадкова справа №563/2015) на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та належав голові колгоспного двору [PERSON] , проте частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів не виділено, про що свідчить виписка Коломийського МБТІ від 13.04.2022 року №72152. Крім того у пред`явлених документах виявлено розбіжності, а саме: у свідоцтві про смерть прізвище зазначено як « [PERSON] », а у документах, які підтверджують право власності « [PERSON] ». З матеріалів спадкової справи №563/2015 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що [PERSON] 20.11.2015 року звернулась до Першої нотаріальної райдержнотконтори із заявою №1097 про прийняття спадщини після смерті [PERSON] як дружина. 24.02.2021 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою №66, в якій зазначила про відсутність інших спадкоємців після смерті [PERSON] та просила видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видано 24.02.2021 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коршівської сільської ради, урочище «Кружки 1» Коломийського району Івано-Франківської області. ІV. Нормативно-правове обґрунтування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України). Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Відповідно до п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім?я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім?ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв?язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України (перша черга спадкоємців) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~України). Спадкоємець, який отримав спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено ч. 1 ст. 1296 ЦК України. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України). Колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями ст. ст. 120-127\~ЦК Української РСР 1963 року. Зокрема,\~згідно з\~ч.\~1\~ст.\~120 ЦК Української РСР\~майно колгоспного\~двору належало\~його членам\~на праві\~сумісної власності,\~а ч.\~2\~ст.\~123 цього Кодексу\~визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15.04.1991 року, не містить поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до ст. 17\~цього Закону\~майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 06.01.1994 року набрав чинності\~Закон України від. 16.12.1993 року №3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з\~ЦК Української РСР\~ст. ст. 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і ст. 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. Згідно зі\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 346 ЦК України серед іншого право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна, відмови власника від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру (ч. 3 ст. 347 ЦК України). V. Оцінка суду. Отже, оцінюючи досліджені судом документи, встановлено невідповідність написання прізвища померлого [INFO] [PERSON] у правовстановлюючому документі на будинковолодіння, належне останньому, між його свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження доньки [PERSON] . Між тим, всі інші особові дані [PERSON] , як то прізвище, ім`я, дата та місце народження у вище перелічених документах є аналогічними між собою. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розбіжності в написанні прізвища померлого [PERSON] в свідоцтві про право особистої власності на будинковолодіння та інших документах носять лише формальний характер, а необхідність встановлення факту належності правовстановлюючого документу є необхідним для захисту права позивачів як на оформлення спадкових прав і права власності на будинковолодіння [ADDRESS] . За таких обставин суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючого документа саме [PERSON] , який помер [INFO] , підтверджено в судовому засіданні письмовими доказами, а тому даний факт підлягає встановленню. Оцінюючи заявлені вимоги позивачів щодо права власності як колишніх учасників колгоспного двору слід зазначити таке. З урахуванням вищезазначених вимог законодавства, суд приходить до висновку, що при вирішенні спору щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15.04.1991 року, слід застосовувати норми, ще регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином з урахуванням тієї обставини, що станом на 01.07.1990 року учасниками колгоспного двору, окрім [PERSON] , який являвся і головою останнього, були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а тому частки останніх у спільній сумісній власності на будинковолодіння [ADDRESS] були рівними і становили по 1/5 частини у кожного. Отже, з урахуванням того факту, що частки учасників колгоспного двору у правовстановлюючому документі визначені не були і останні є співвласниками в силу вимог закону, обґрунтованими є вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними права власності на 1/5 частину за кожною у будинковолодінні [ADDRESS] як за учасниками колгоспного двору. При вирішенні питання щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору судом враховується та обставина, що Закон Української РСР «Про власність»\~не містив положень, які виключали майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, зі складу спадщини. У п. 4\~Постанови Верховної Ради Української РСР №885-XII від 26.03.1991 року «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» вказано, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були\~\~передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР «Про власність в СРСР», тобто з 01.07.1990 року. Таким чином, з 01.07.1990 року при спадкуванні частки майна колишнього колгоспного двору застосовувалися загальні правила щодо спадкування (позиція висловлена у постанові ВС від 17.06.2020 року справа № 156/482/17, провадження № 61-25814св18). На день же відкриття спадщини після [PERSON] правовідносини щодо спадкування врегульовуються положеннями книги\~шостої ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року. Таким чином, до складу спадщини після\~\~смерті [PERSON] входила 1/5 частка вказаного будинковолодіння, на половину частини якої [PERSON] має право як дружина у спільному майні подружжя, другу половину від 1/5 частини [PERSON] має успадкувати за законом як єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Ані позивач [PERSON] , ані відповідачі [PERSON] та [PERSON] права на спадкування після смерті батька [PERSON] не набули, оскільки зареєстровані з ним на день смерті не були, а відповідні заяви про прийняття спадщини не подавали. Таким чином обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на 1/5 частину будинковолодіння [ADDRESS] . Оцінюючи позицію позивачів щодо встановлення відмови відповідачів від своєї частки як учасників колгоспного двору, суд зазначає таке. Так [PERSON] та [PERSON] станом на 15.04.1991 року не втратили право на свою частку у колгоспному дворі, оскільки на момент припинення його існування проживали у спірному будинковолодінні і були там зареєстровані. Та обставина, що [PERSON] був знятий з реєстрації в 1997 році, а [PERSON] в 2013 році не свідчить про їх відмову або втрату частки у колгоспному дворі, оскільки з 1991 року питання регулювання права власності було передбачено нормами Закону України «Про власність», а з 2004 року положеннями Цивільного кодексу України, проте ані перший ані другий не містять положень про можливість відмови від своєї частки у колгоспному дворі. Посилання на норми ст. 347 ЦК України є безпідставним, оскільки наведеною нормою врегульовано лише можливість відмови від права власності на майно, яке не підлягає обов`язковій державній реєстрації, в протилежному випадку для припинення права власності оформленню підлягає той чи інший правочин, що має своїм наслідком перехід права власності від однієї особи до іншої. А тому підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності за [PERSON] на частки у будинковолодінні належні відповідачам відсутні. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позовної заяви судом не вживались, відповідні клопотання від учасників справи не поступали. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Сторонами клопотання про перерозподіл судових витрат не заявлялось. На підставі викладеного,

Outcome: partial