Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

15 грудня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його (позивача) користь заборгованість за борговою розпискою від 29.09.2021 року в розмірі 116000 (сто шістнадцять тисяч) гривень, проценти за прострочення повернення коштів в сумі 6960 (шість тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, а також сплачений ним судовий збір в сумі 1229 (одна тисяча двісті двадцять дев`ять) гривні 60 копійок та витрати за правничу допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] , написав розписку про отримання коштів від позивача 29 вересня 2021 року, отримав кошти в розмірі 116000 (сто шістнадцять тисяч) гривень на умовах повернення та строковості, та зобов`язався повернути борг не пізніше 01 листопада 2021 року. На час подачі позовної заяви [PERSON] отримані в борг грошові кошти не повернув, тобто умови договору не виконав, чим завдав матеріальні збитки позивачу. Посилаючись на положення ст.ст. 625, 1046-1049 ЦК України позивач просить задовольнити його вимоги. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, про що є відомості в матеріалах справи, але в судове засідання 17.10.2022 повторно не з`явився і причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судову повістку відповідачу було надіслано за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Згідно довідки виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області про реєстрацію місця проживання № 130 від 26.4.2022 вбачається, що місце проживання відповідача [PERSON] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26). Із рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що адресовані відповідачу копії матеріалів позовної заяви та повістки про виклик до суду повернуті з відмітками про отримання відповідача даних документів суду. Тобто відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце судового засідання згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки та у встановлений судом строк не надіслав відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії боргової розписки, укладеного між позивачем та відповідачем 29 вересня 2021 року вбачається, що [PERSON] отримав в борг у [PERSON] гроші в сумі 116000 грн. з остаточним розрахунком щодо повернення суми позики не пізніше 01 листопада 2021 року (а.с. 9). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, позичальник зобов`язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума боргу за борговою розпискою за розрахунком позивача визначена правильно та становить: 116000,00 гривень - сума основного боргу, 6960,00 гривні - пеня в розмірі 1 % від отриманої суми в борг за кожен тиждень прострочення за борговою розпискою від 29 вересня 2021 року. Оскільки зобов`язання повернути борг відповідачем не виконані, то є законні підстави для задоволення позову з урахуванням положень ст.ст. 625, 635, 1046, 1049 ЦК України. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу, суд враховує наступне. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано копію договору №14/12/2021-1 про надання правничої допомоги від 14.12.2021 року, прибутковий касовий ордер № 14.дек від 14.12.2021 року. Велика палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2021 року у справі №910/12876/19 сформувала правову позицію відповідно до якої розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Зважаючи на відсутність заперечень відповідача щодо не співмірності розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає за доцільне стягнути понесені позивачем витрати на правничу допомогу в заявленому розмірі з відповідача. Суд, проаналізувавши подані стороною позивача документи при поданні позову вважає, що стороною позивача доведено склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, що входить до предмету доказування в справі. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в сумі 7000 (сім тисячі) гривень 00 копійок. Згідно положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 1229,60 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved