Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

17.06.2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовується тим, що позивачу з 17.12.2008 року на праві приватної власності належить житлове приміщення в 23/100 частках в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності. Згідно договору конкретного користування житловим будинком від 16.07.2009 року житловий будинок було фактично поділено між співвласниками на 4 частини з конкретним визначенням, які саме приміщення знаходяться в користування кожного власника. Позивачу було виділено частину під № 4 та належні до неї приміщення та господарські споруди, які і є квартирою [ADDRESS] та визначені в технічному паспорті. До 01.02.2021 року разом з позивачем за вказаною адресою проживав її син - [PERSON] , який зареєстрований в цьому приміщенні, однак не є власником вказаного житлового приміщення. 01.02.2021 року відповідач покинув місце проживання та реєстрації, поїхавши у невідомому напрямку, та по теперішній час не проживає за вказаною адресою, не надає позивачу жодної допомоги у сплаті комунальних послуг. Факт не проживання відповідача в даній квартирі підтверджується актом обстеження житлового приміщення від 15.01.2022 року, а також показами свідків. Позивач посилається на те, що у зв`язку з невеликою пенсією вона має намір звернутися з заявою про оформлення житлової субсидії. Однак, відповідач може бути визначений як член домогосподарства, в зв`язку з чим необхідно отримати та надати відомості щодо його доходу, що є неможливим, оскільки його місцезнаходження їй невідомо. Відповідач не має жодного відношення ні до квартири, ні до її утримання, тому позивач вважає, що за таких обставин він є особою, що втратила право на користування житловим приміщення, тому просить задовольнити позов. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.06.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін та призначено судове засідання. У судове засідання позивач подала через канцелярію суду заяву, з якої вбачається, що вона позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач та треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися в порядку, передбаченому процесуальним законом. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Положеннями ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 23/100 частки будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] , виданим Головним управлінням житлового забезпечення - Виконавчим органом КМР (КМДА) 17.12.2008 року, зареєстрованого в КМ БТІ 12.01.2009 року за № 96-109. Договором конкретного користування житловим будинком від 16.07.2009 року, посвідченим державним нотаріусом 9 київської держконтори, зареєстрованим в реєстрі за № 8-1457, було встановлено порядок користування зазначеним житловим будинком. Так, в користуванні позивача знаходиться частина під [ADDRESS] та належні до неї приміщення та господарські споруди, які і є квартирою [ADDRESS] , та визначені в технічному паспорті. Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщення станом на 10.01.2022 року в зазначеній квартирі зареєстровані 3 особи, зокрема, позивач та відповідач, який є її сином (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та був зареєстрований 22.01.1991 року. За доводами позивача, 01.02.2021 року відповідач покинув місце проживання та реєстрації, поїхавши в невідомому напрямку, та по теперішній час не проживає за вказаною адресою, не надає їй жодної допомоги у сплаті комунальних послуг. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі №6-709цс16. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підтвердження викладених в позові обставин позивачем надано копію акту від 15.01.2022 року, з якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] фактично не проживає з лютого 2021 року. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла. Суд приходить до висновку, що, оскільки [PERSON] як член сім`ї власника тривалий час, тобто, понад року, не проживає в квартирі [ADDRESS] , не оплачує житлово-комунальні послуги, то підстав для збереження за відповідачем права користування спірним житлом, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, не встановлено. Враховуючи викладене, відповідач є таким, що втратив право користування квартирою, що належить на праві власності позивачу, але, будучи зареєстрованим за його адресою, порушує права та законні інтереси власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, а, отже, позов підлягає задоволенню. Наведене свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки відповідач в силу закону втратив право користування житлом. Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу як власнику в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити її права, усунувши перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про, серед іншого, позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 992,40 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved