Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтуванні позовних вимог посилалася на те, що батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Амур-Нижньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1301 від 08.07.2019 року. Дізнавшись про смерть батька, позивач звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , як спадкоємець першої черги, відповідно до ст.1261 ЦК України. У зв`язку з тим, що у позивача не було свідоцтва про смерть батька, вона звернулась до Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про видачу свідоцтва про смерть [PERSON] , який помер [INFO] . Проте, ознайомившись із наданими документами, представник РАЦС зазначила, що у свідоцтві про народження позивача ім`я батька вказано « [PERSON] », у той час як ім`я померлого « [PERSON] », тобто існує розбіжність у написанні імені батька, що пов`язана із довільним перекладом імен з російської на українську мови, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин із батьком. За життя [PERSON] на праві приватної власності належало домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що складається із житлового будинку, загальною площею 58,7 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м та господарських споруд. 10.04.2021 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори позивачці [PERSON] надана постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку на прийняття спадщини, та роз`яснено, що місце останньої реєстрації спадкодавця та місце реєстрації позивача на день смерті батька були різними, тому питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька або проживання разом зі спадкоємцем на момент його смерті, може бути вирішено судом. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2022 року встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , перебували у родинних відносинах один з одним, як донька та батько. Встановлено додатковий строк [PERSON] для подання заяви для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , строком у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Вказане рішення суду набрало законної сили 09.03.2022 року. Після набрання чинності вказаним рішенням позивач знову звернулася до нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , як спадкоємець першої черги, та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 31.05.2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що після смерті [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом отримав інший спадкоємець першої черги за законом, який не бажає добровільно надати згоду на внесення змін нотаріусом у свідоцтво про право на спадщину та розподілити спадщину між спадкоємцями за законом. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за довідкою №255230121 від 04.05.2021 року, спадщину - на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] отримала одноособово [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за №3-1041 від 23.06.2020 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, що зареєстровано в державному реєстрі за №37010128 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 775809712101). Тому, посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд: -визнати частково недійсним, в Ѕ частині, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я [PERSON] , на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, за реєстровим номером №3-1041 від 23.06.2020 року, (реєстровий номер майна 27420518), зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за № 775809712101, номер запису права власності 37010128, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; -визнати за [PERSON] , ІПН [NUMBER] , право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що складається із житлового будинку загальною площею 58,7 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, та господарських споруд, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Представника позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Представник третьої особи Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали спадкової справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 16.11.1979 року, Відділом РАЦС Ленінського району м.Дніпропетровська, актовий запис №4113 (а.с.7). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , повторно виданим 08.06.2022 року Амур-Нижньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1301 від 08.07.2019 року (а.с.11). За життя [PERSON] на праві приватної власності належало домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку, загальною площею 58,7 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м та господарських споруд. Для оформлення своїх спадкових прав після смерті батька [PERSON] позивач [PERSON] 10.04.2021 року звернулася до Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 94). Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 10.04.2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , після [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку на прийняття спадщини (а.с.98). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2022 року встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , перебували в родинних відносинах один з одним, як донька та батько та встановлено додатковий строк [PERSON] для подання заяви для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] строком у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Вказане рішення суду набрало законної сили 09.03.2022 року (а.с.16-18). Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] повторно 31.05.2022 року звернулася до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.116). Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 31.05.2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що після смерті [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом отримав інший спадкоємець першої черги за законом, який не бажає добровільно надати згоду на внесення змін нотаріусом у свідоцтво про право на спадщину та розподілити спадщину між спадкоємцями за законом (а.с.117). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за довідкою №255230121 від 04.05.2021 року, спадщину - на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] отримала одноособово [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за №3-1041 від 23.06.2020 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, що зареєстровано в державному реєстрі за №37010128 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 775809712101) (а.с.14). Відповідності до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК У країни входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з вимогами ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У силу ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Верховний Суд зазначив, що порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним у тому випадку, коли спадкоємець, якому таке свідоцтво видане, не має права на спадкування. Відповідно до ч.2 ст.1300 ЦК України на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. При цьому слід враховувати правову позицію Верховного Суду, який у постанові від 13.11.2019 р. (судова справа № 758/5329/15, провадження № 61-18376св18) відзначив, що передбачений ст.1300 ЦК порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців. У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним, хоча це і не заперечується. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач є спадкоємцем першої черги, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а інший спадкоємець [PERSON] неправомірно отримала спадщину на все спадкове майно, яке в рівних частках повинно бути розподілене між двома спадкоємцями, згоди на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину не надає, тому суд вважає визнати частково недійсним, в 1/2 частині, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я [PERSON] , на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, за реєстровим номером №3-1041 від 23.06.2020 року, (реєстровий номер майна 27420518), зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за № 775809712101, номер запису права власності 37010128, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати за [PERSON] ьправо власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що складається із житлового будинку загальною площею 58,7 кв.м, житловою площею 38,4 кв.м, та господарських споруд, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, покласти на сторону, яка їх понесла, оскільки питання щодо стягнення судових витрат позивачем не ставилося. На підставі ст.ст. 1220, 1222, 1223, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved