Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд постановити рішення яким визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно № 49МП від 12.10.2015 року на нежитлове приміщення № 49 за адресою: [ADDRESS] (друга черга будівництва) укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр молодіжного будівництва» (код ЄДРПОУ 24226281) та [PERSON] (ідентифікацій код [NUMBER] ). Представник позивача Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в особі представника надала заяву про розгляд справи без їх участі також надала суду заперечення на відзив. Представник відповідача ТОВ «Центр молодіжного будівництва» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, де просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи «ОСББ «Мрія: вул. Наукова, 54-Б» за довіреністю Баранов Є.І. у судовому засіданні також не з`явився, але надав суду письмові заперечення. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 15 лютого 2012 року між Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр молодіжного будівництва» було укладено Договір про сумісну діяльність в проектуванні і будівництві житлового комплексу за адресою: [ADDRESS] , 2-а черга будівництва. Відповідно до п.1.1, 1.2 вищевказаного Договору, сторони беруть участь в проектуванні і будівництві житлового комплексу зі своєю інженерною інфраструктурою на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , 2-а черга будівництва. Метою цього Договору є спільна діяльність Сторін для реалізації молодіжної державної програми по забезпеченню житлом молоді Дніпропетровської області на умовах, передбаченими Постановою від 11.02.2009 року №140 «Про порядок забезпечення громадян доступним житлом», Положенням «Про надання пільгових довгострокових кредитів молодим сім`ям і одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого Постановою КМУ від 29.05.2001 року №584, і залучення додаткових інвестицій для своєчасного введення житлового будинку по [ADDRESS] в експлуатацію. Відповідно до п. 5.1.1, 5.1.3 Договору, Фонд зобов`язаний передати Підряднику на період будівництва Об`єкту і до його завершення земельну ділянку, придатну для спорудження будівельного майданчика і виконання робіт. Провести повне фінансування будівництва, шляхом внесення інвестицій, згідно з Положенням «Про надання пільгових довгострокових кредитів молодим сім`ям і одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого Постановою КМУ від 29.05.2001 року №584 та за іншими програмами розрахованими на підтримку молодіжного будівництва, будівництва доступного, соціального житла та житла для науково-педагогічних працівників та залучення власних коштів населення (підприємств, установ тощо) на будівництво власного та службового житла та іншого, не забороненого чинним законодавством України. Відповідно до п. 5.3.1 вищевказаного Договору, ТОВ «Центр молодіжного будівництва» зобов`язаний виконати вказані в кошторисі роботи, відповідно до СНІП, вимог наданої Фондом проектної і технічної документації, письмових вказівок Фонду і своєчасно здати Об`єкт Приймальній комісії і експлуатаційним організаціям, у стані, що дозволяє проводити експлуатацію Об`єкту. 21 лютого 2012 року між Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та Товариством з обмеженої відповідальністю «Центр молодіжного будівництва» було укладено Додатковий договір №1 до Договору відповідно до умов якого, сторони домовились пункти 5.3.24 та 5.4.5 викласти у наступній редакції: «5.3.24. підрядник зобов`язаний повідомити Фонд про всі укладені договори купівлі-продажу майнових прав на квартири в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , 2-а черга будівництва.», «5.4.5. Підрядник має право укладати з юридичними та фізичними особами договори купівлі-продажу майнових прав на квартири у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] ». 19 грудня 2013 року між Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та Товариством з обмеженої відповідальністю «Центр молодіжного будівництва» було укладено Додаткову угоду №2 до Договору від 15 лютого 2012 року, відповідно до умов якого сторони домовились відповідно до пункту 1.3 про наступне: «Жодна із сторін не має права передавати свої права та обов`язки третім особам без письмового узгодження другої сторони.». За Відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 12 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр молодіжного будівництва» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно № 49МП від 12 жовтня 2015 року на нежитлове приміщення № 49 за адресою: [ADDRESS] (друга черга будівництва), тому 06 листопада 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренко С.В. було зареєстровано право власності на вищевказане спірне нежитлове приміщення за [PERSON] . Вважаючи, що зміст Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно № 49МП від 12 жовтня 2015 року на нежитлове приміщення №49 за адресою: [ADDRESS] (друга черга будівництва) укладений між ТОВ «Центр молодіжного будівництва» та [PERSON] суперечить вимогам ст.526, 628, 629 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позивних вимог позивач вказав, що ТОВ «Центр молодіжного будівництва» без письмового погодження з Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» не мав права укладати з фізичними особами будь-які договори купівлі-продажу нежитлових приміщень у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , а був уповноважений лише на укладення договорів купівлі-продажу квартир у вищевказаному житловому будинку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦПК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правовідносини які склалися між Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та Товариством з обмеженої відповідальністю «Центр молодіжного будівництва» на підставі Договору про сумісну діяльність в проектуванні і будівництві житлового комплексу за адресою: [ADDRESS] , 2-а черга будівництва регулюються ст.ст. 1130, 1131 ЦК України, згідно яких за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові (побудова житлового комплексу). Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (чого для даного виду діяльності не встановлено). Як вбачається з матеріалів справи, 07 червня 2012 року між Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та Товариством з обмеженої відповідальністю «Центр молодіжного будівництва» було укладено Додаткову угоду №1 до Договору про сумісну діяльність в проектуванні і будівництві житлового комплексу за адресою: [ADDRESS] , 2-а черга будівництва, згідно якої зокрема п.3.2 основного договору викладено в новій редакції «Частка Фонду за даною угодою складає 100%, в межах коштів залучених від інвесторів-учасників державних програм. Частка Товариства з обмеженої відповідальністю «Центр молодіжного будівництва» складає 100%, в межах залучених ним додаткових інвестицій на будівництво». Згідно п.1.5 Договору про співпрацю, належним результатом робіт ТОВ «Центр молодіжного будівництва» визнається побудований, зданий в експлуатацію названий житловий комплекс зі всією інженерною інфраструктурою, при цьому згідно п.5.3.1 цього ж Договору про співпрацю, роботи (з будівництва об`єкту) мають бути виконані ТОВ «Центр молодіжного будівництва» відповідно до вимог СНІП (ДБН), вимог наданої позивачем проектної і технічної документації, письмових вказівок позивача, а якщо договором або вказівками позивача не встановлені вимоги стосовно об`єму і якості робіт (частини робіт), та з дотриманням вимог, що зазвичай пред`являються до таких робіт (їх частини) і своєчасно здати об`єкт приймальній комісії і експлуатуючим організаціям, у стані, що дозволяє проводити експлуатацію Об`єкту. Реалізуючи надані п.1.2 Договору про сумісну діяльність в проектуванні і будівництві житлового комплексу за адресою: [ADDRESS] , 2-а черга будівництва, в редакції визначеною Додатковою угодою №1 від 07 червня 2012 року, 12 жовтня 2012 року між ТОВ «Центр молодіжного будівництва» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно №48МП, залучивши додаткові інвестиції на будівництво, доказом чого є довідка ТОВ «Центр молодіжного будівництва» від 30 грудня 2015 року (на підставі якої, в тому числі, було зареєстровано право власності за [PERSON] ), адже на час його укладання житловий комплекс потребував добудов необхідних мереж, при цьому ТОВ «Центр молодіжного будівництва» гарантував [PERSON] , що будь-яких прав у третіх осіб щодо майнових прав на предмет оспорюваного договору не існує, тобто (як сторона, якій належить решта часток у спільно створюваному майні) не залучив від інвесторів-учасників державних програм коштів на побудову приміщень, майнові права на які оспорюваним договором були реалізовані ТОВ «Центр молодіжного будівництва», а відтак предмет оспорюваного договору купівлі-продажу не є часткою Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». Посилання позивача про недотримання сторонами при укладанні оспорюваного договору приписів ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, є безпідставними, оскільки в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не наведено посилань на конкретні норми ЦК України, інших актів цивільного законодавства, яким суперечить оспорюваний договір купівлі-продажу від 12 жовтня 2015 року, не наведено також відомостей про те, в чому суперечить зміст оспорюваного договору інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Що стосується твердження позивача, що зміст оспорюваного договору суперечить вимогам ст.ст. 526, 628, 629 ЦК України, оскільки ТОВ «Центр молодіжного будівництва» не мав права без письмового погодження з позивачем укладати з фізичними особами будь-які договори купівлі-продажу нежитлових приміщень у житловому будинку в [ADDRESS] , а був уповноважений лише на укладання договорів купівлі-продажу квартир у вказаному будинку, суд прийшов до наступного. Статтею 628 ЦК України регулюється зміст договорів, надаючи сторонам свободу визначати і погоджувати на свій розсуд умови договорів, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а приписи статей 526, 629 ЦК України встановлюють вимоги щодо обов`язковості зобов`язання в цілому та договору. Як вбачається з матеріалів справи, про що також не заперечувалося сторонами, надані позивачем до позову договори та угоди не містять узгоджених сторонами умов щодо погодження між Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та Товариством з обмеженої відповідальністю «Центр молодіжного будівництва» укладення будь-яких договорів, в т.ч. договорів купівлі-продажу майнових прав на нежитлові приміщення, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про відсутність такого зобов`язання між сторонами, до якого можливо застосовувати приписи статей 526, 629 ЦК України, тим більш судом не встановлено вимог щодо письмової форми та часового моменту такого погодження, що також має відповідні наслідки. ТОВ «Центр молодіжного будівництва» мав зобов`язання лише щодо повідомлення про укладені договори про що свідчить п.5.3.24 Договору співпраці, проте, знов таки, ані про форму, ані про час такого повідомлення в документах, якими обґрунтовуються позовні вимоги, не йдеться. Як вже було наведено вище, нежитлові приміщення не є часткою Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», інвестування якої здійснювалось за рахунок коштів, залучених (ним) від інвесторів-учасників державних програм, адже державні програми, які реалізуються позивачем, не передбачають фінансування придбання нежитлових приміщень, що й стало для Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та Товариства з обмеженої відповідальністю «Центр молодіжного будівництва» підставою для внесення 07 червня 2012 року змін до пункту 3.2 Договору співпраці, згідно якої позивач зменшив свою роль інвестора і замість 100%-го фінансування побудови, розподілив частки у створюваному з ТОВ «Центр молодіжного будівництва» житловому комплексі іншим чином. Відтак частка позивача стала складати 100%, в межах коштів залучених ним від інвесторів-учасників державних програм, а частка ТОВ «Центр молодіжного будівництва» стала складати 100%, в межах залучених ним додаткових інвестицій на будівництво. Умови Договору співпраці не містять погоджених сторонами обмежень ТОВ «Центр молодіжного будівництва» на розпорядження власною часткою, а відтак умови п.п. 5.3.24 та 5.4.5, які 21 лютого 2012 року стосувались частки позивача (адже позивач мав зобов`язання 100% профінансувати будівництво), не поширюють свою дію на частку ТОВ «Центр молодіжного будівництва», який в свою чергу дійсно здійснив відчуження майнових прав. Твердження позивача про те, що при укладанні Додаткової угоди № 2 до Договору про співпрацю від 19 грудня 2013 року ТОВ «Центр молодіжного будівництва» нібито обмежив своє право: без письмового узгодження другої сторони передавати свої права та обов`язки третім особам, про що йдеться в п.1.3 Додаткової угоди №2, не ґрунтуються на фактичних та встановлених обставинах справи та умовах договірних зобов`язань сторін, адже передбачені зазначеним пунктом зобов`язання стосуються виключно прав та обов`язків по додатковій угоді №2, оскільки посилань на основний Договір про співпрацю (на відміну інших пунктів, які стосуються основного договору) п.1.3 додаткової угоди №2 не містить, а сусідні пункти (1.2 та 1.4) стосуються виключно додаткової угоди №2. ТОВ «Центр молодіжного будівництва», як особа, якій позивачем за п.1.4 Договору про співпрацю делеговано функції замовника будівництва, при укладанні з [PERSON] оспорюваного договору, здійснив відчуження майнових прав на приміщення, чим залучив додаткові інвестиції на будівництво, самостійно реалізуючи надані позивачем в п.1.2 Договору про співпрацю повноваження. Також судом встановлено, що 01 червня 2021 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення по справі № 175/4284/19 від 10 червня 2020 року про відмову у задоволенні аналогічних позовних вимог з відповідних правовідносин було скасовано, та визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно. Постановою Верховного суду від 01 грудня 2021 року, касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр молодіжного будівництва» задоволено та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2021 року скасовано і залишено в силі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином, з огляду на вищевикладене,

Outcome: dismissed