Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов Чорноморського національного університету імені Петра Могили до [PERSON] , у якому позивач просить стягнути з відповідача на його користь 6410 грн 00 коп. заборгованості за навчання в Університеті та 2270 грн 00 коп. судового збору, сплаченого за подачу позову. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного контракту між сторонами № 43/15 від 01 вересня 2015 року, предметом якого є надання навчальних послуг по отриманню вищої освіти, загальна вартість якого складає 13\~900,00 грн. У зв`язку з невиконанням умов контракту у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 6\~410,00 грн. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.07.2022 року з [PERSON] на користь Чорноморського національного університету імені Петра Могили стягнуто 6\~410,00 грн заборгованості за навчання та 2\~270,00 грн судового збору. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.09.2022 року скасовано заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.07.2022 року та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач подав до суду заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що наказ про його відрахування датований 04.04.2017 року, а з позовом університет звернувся лише 20.09.2021 року, тому просить застосувати ст. 257 ЦПК України, тобто наслідки пропуску строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 2015 року між сторонами укладено контракт № 43/15, предметом якого є надання навчальних послуг по отриманню вищої освіти за програмою денної форми навчання на спеціальності «Спорт» протягом 2015-2017 навчальних років. Відповідно до пункту 4 Контракту його загальна вартість становить 13 900,00 грн, з яких за 2015 -2016 роки 6\~600,00 грн; за 2016-2017 роки 7300,00 грн. Наказом Чорноморського державного університету імені Петра Могили від 17 серпня 2015 року № 572-С відповідача зараховано з 01 вересня 2015 року студентом 3 курсу денної форми навчання за відповідною спеціальністю. Наказом Чорноморського національного університету імені Петра Могили від 04 квітня 2017 року № 179-с відповідача відраховано зі складу студентів за власним бажанням. Проте відповідач своїх зобов`язань за контрактом належним чином не виконав, внаслідок чого в нього виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за навчання відповідач має борг перед Чорноморським національним університетом імені Петра Могили у розмірі 6\~410,00 грн. Розрахунком заборгованості за навчання від 27.04.2021 року розраховано заборгованість відповідача, яка становить 6\~410,00 грн. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), і у разі таких порушень настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг, одна сторона (Виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (Замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що відповідач взяв на себе зобов`язання за договором про оплату освітніх послуг та не виконав їх. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Однак, відповідач у своєму відзиві наполягає на застосуванні наслідків пропуску позивачем строку позовної давності під час звернення до суду з даним позовом. Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, закінчення позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позовна давність виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20 грудня 2007 року у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Також за домовленістю сторін позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена (частина перша статті 259 Цивільного кодексу України). Матеріали справи н містять доказів про зміну сторонами строку позовної давності щодо вирішення спорів між ними. Тому застосуванню підлягає трирічний строку позовної давності. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] був відрахований з Чорноморського Національного Університету імені Петра Могили 04 квітня 2017 року. Отже, про наявність у нього заборгованості зі сплати на навчання позивач мав дізнатися саме 04 квітня 2017 року (строк позовної давності закінчується 04 квітня 2020 року). Із цим позов позивач звернувся до суду 20 вересня 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності на більше ніж на рік. Відповідно до приписів частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Обставин, визначених статтею 264 ЦК України судом не встановлено. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Підсумовуючи викладене, з огляду на закінчення строку позовної давності, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за період навчання в університеті у розмірі 6 410,00 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed