Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

у січні 2022 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути суму грошових коштів у розмірі 48530 грн. 98 коп., з яких: 28170 грн. 60 коп. інфляційних втрат, 20360 грн. 38 коп. 3 % річних та судові витрати. Ухвалою суду від 11.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 20.01.2022 відповідач надіслала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. [PERSON] надала суду свій розрахунок розміру 3% річних, які просить стягнути позивач. Відповідач також просить суд в разі задоволення позову, зменшити розмір 3% відсотків річних та інфляційних втрат, які заявляє до стягнення позивач. [PERSON] через канцелярію суду подав письмові пояснення щодо відзиву, в яких зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та зазначив, що погоджується з розрахунком 3% річних, наведеним відповідачем у відзиві на позовну заяву. Відповідач та її представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. Позивач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлялись у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. За період з 04.04.2017 по 23.02.2018 позивач надав в борг відповідачці грошові кошти, які перераховувались через додаток «Приват 24» з карткового рахунку позивача на карту відповідачки на загальну суму 1037577 грн., які частково були надані позивачу його батьком [PERSON] , зазначені кошти [PERSON] зобов`язалась повернути у грудні 2018 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.07.2020, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 03.11.2020, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - задоволено частково; стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 997 577 грн. безпідставно набутих грошових коштів; стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 10 801 грн. 55 коп. в рахунок відшкодування судових витрат. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.07.2020 встановлено, що позивач 20.02.2020 звернувся до відповідача з письмовою вимогою повернути безпідставно набуті кошти у семиденний строк з дня отримання листа, однак [PERSON] у зазначений строк кошти не повернула Позивач зазначив, що зволікання [PERSON] з виконанням грошового зобов`язання, призвело до девальвації грошових коштів, а тому відповідач як недобросовісний боржник повинна понести додаткову відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України, сплативши на його користь інфляційні втрати та 3 % річних за увесь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме: з моменту виникнення у відповідачки грошового зобов`язання (29 лютого 2020 року) і до дня набрання рішенням суду законної сили (03.11.202о). Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц (провадження N 14-16цс18). При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі N 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), а також від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі N 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц (провадження N 14-68цс18). Відповідач у своєму відзиві з наведеним у позовній заяві розрахунком інфляційних втрат та 3% річних не погодилась та запропонувала свій розрахунок. Таким чином, за період з 29.02.2022 і до 02 листопада 2020 року з відповідача на користь позивача належить стягнути інфляційні втрати у розмірі 28170 грн. 60 коп. та 3% річних - 20196 грн. 84 коп., а всього 48367 грн. 44 коп. З даним розрахунком відповідача погодились представник позивача та представник відповідача у ході судового розгляду. За таких обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 48367 грн. 44 коп. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial