Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дружини на підставі положень ст. 195, 196 СК України. Свій позов мотивувала тим, що між сторонами 28 вересня 2020 року був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2021 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 09 вересня 2021 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] трирічного віку. На підставі цього рішення, 26 квітня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Позивач зазначає, що відповідач офіційно не працевлаштований, свій дохід приховує, тому розмір аліментів нараховується в розмірі 1/5 середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. При цьому, відповідач не виконує рішення суду у зв`язку з чим утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання дружини, яка складає 27 646,97 грн. З посиланням на положення ст. 196 СК України позивач вказує на можливість стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів за період, починаючи з 09 вересня 2021 року до 30 червня 2022 року, визначаючи її розмір 27 646,97 грн. За викладених обставин просила стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дружини, яка виникла станом на 30 червня 2022 року у визначеному нею розмірі 27 646,97 грн, а також розмір неустойки (пені), який виникне до дня погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення неустойки. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2022 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач [PERSON] надіслав на адресу суду відзив на позов, в якому заперечував щодо задоволення позову мотивуючи тим, що нарахована позивачем неустойки з вересня 2021 року є безпідставною, так як рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2021 року набрало законної сили лише 24 березня 2022 року, тобто після винесення постанови Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2022 року. Крім того, виконавче провадження № 68873857 було відкрито лише 26 квітня 2022 року, а тому, на думку відповідача, обов`язок по сплаті аліментів на утримання дружини виник лише в травні 2022 року. При цьому, право на стягнення неустойки одержувач аліментів має виключно у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти. Натомість, позивачем було нарахована пеня за період коли у нього не виник обов`язок зі сплати аліментів. Також, відповідач звертає увагу на те, що він 10 травня 2022 року потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, під час якої отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла. На даний час він має першу групу інвалідності, переміщується за допомогою інвалідного візка, потребує стороннього догляду у зв`язку з чим його матеріальний стан вкрай важкий. Позивачка [PERSON] надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Крім того, позивач, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16, зазначила, що при визначенні розмірі пені за основу береться розмір місячного платежу від дня початку заборгованості, а тому твердження відповідача, що в останнього виник обов`язок лише в травні 2022 року, не відповідає дійсності. Щодо посилання відповідача на постанову Верховного суду України від 24 листопада 2021 року в справі № 278/725/20, де суд дійшов висновку про те, що вина особа у прострочені сплати аліментів відсутня, оскільки останній довів, що не знав і не міг знати про існування судового рішення про стягнення аліментів, так і виконавчого провадження, то вказує, що у відповідача відсутні підстави посилатись на це рішення, так як він не надав доказів фактичного отримання вказаного рішення, більше того, відповідач особисто зазначив, що він знав про заборгованість, але її не сплачував. Також зазначає, що на момент подання позивачкою позовної заяви та відповіді на позов, відповідач не здійснив жодного платежу по сплаті заборгованості, яка утворилася з 9 вересня 2021 року. Крім того звертає увагу, що відповідач не надав доказів погіршення його матеріального стану. Натомість постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 25 серпня 2022 року у справі №127/11808/22 свідчить про те, що спосіб життя відповідача з початком війни не змінився, так як не кожен під час війни може дозволити продовжувати займатись мотокросом, купуючи новий мотоцикл. Крім того, відповідач 09 травня 2022 року о 23.40 год. в м. Вінниці по вул. Маяковського керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`янінні та його визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Також, позивачка запевняє, що вона бачила відповідача після автопригоди приблизно у серпні 2022 року як відповідач самостійно керував власним автомобілем, який в нього не один. Відповідач надав свої заперечення, повторно наголошуючи, що він не зобов`язаний сплачувати неустойку за період, коли в нього не існувало юридичного обов`язку сплачувати аліменти. Про постанову апеляційної інстанції йому не було відомо одразу, так як справа розглядалася в порядку письмового провадження та до моменту повідомлення про відкриття виконавчого провадження йому не було відомо про остаточне рішення. Крім того вказує, що йому ніхто не повідомляв на який рахунок слід сплачувати платежі. Також звертає увагу, що він втратив працездатність, а твердження позивача про придбання ним мотоцикла не відповідає дійсності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28 вересня 2020 року (а.с.4). У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 червня 2021 року (а.с.5). Сторони проживають окремо. Дитина зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ГО «СДТ Писарівський» від 17 серпня 2021 року за № 192, довідками про реєстрацію місця проживання особи Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 09 липня 2021 року за №47267 та 47269 (а.с.6-8). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2021 року в справі № 127/24014/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 09 вересня 2021 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку (а.с.10-11). Постановою Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2022 року вищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.12-13). 26 квітня 2022 року державним виконавцем Третього ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрите виконавче провадження №68873857 з примусового виконання цього рішення (а.с.14). З розрахунку заборгованості державного виконавця Третього ВДВС у м. Вінниці слідує, що сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів по боржнику [PERSON] за період з 09 вересня 2021 року по 30 червня 2022 року становить 27 646,97 грн (а.с.15). Відповідач [PERSON] є інвалідом першої групи «Б», потребує сторонньої допомоги, йому протипоказана праця у вимушених положеннях та тривала хода, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №028936 від 22 вересня 2022 року. За [PERSON] зареєстровані три транспортні засоби, а саме: «AUDI A6 QUATTRO», д.н.з. [NUMBER] , «AUDI 100», д.н.з. [NUMBER] , та «AUDI 100 2.2», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується відомостями на запит державного виконавця до Міністерства внутрішніх справ України в межах виконавчого провадження № 66907167. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 серпня 2022 року у справі № 127/11808/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. в дохід держави з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Позивачка, звертаючись до суду, просить на підставі положень ст.196 СК України стягнути з відповідача неустойку за несплату аліментів на її утримання. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 196 СК України в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Тобто вказана норма передбачає відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, про що також свідчить її розміщення в главі 15 СК України, яка регламентує обов`язки матері, батька утримувати дитину та виконання указаного обов`язку. Сімейне законодавство поширює положення статті 196 СК України також на правовідносини, визначені главою 16 СК України, якими встановлено обов`язки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Так, згідно положень статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Разом з тим, сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК України на правовідносини, визначені главою 9 СК України, якими встановлено права та обов`язки подружжя по утриманню, а тому положення статті 196 цього Кодексу на спірні правовідносини не поширюються. Тобто, положення статті 196 СК України передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки лише при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання одного з подружжя, як і на правовідносини щодо обов`язків повнолітніх дочки, сина утримувати батьків. Щодо можливості застосування аналогії закону, то слід звернути увагу, що відповідно до положень частини першої статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Згідно статті 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Тобто, особа, яка вважає свої права порушеними, за умови доведення такого порушення, має можливість захистити свої відповідні права у спосіб, який передбачений чинним законодавством, зокрема, ЦК України, що свідчить про відсутність підстав для застосування у даній справі аналогії закону. Оскільки сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК України на правовідносини, визначені главою 9 СК України, а вимог про застосування інших санкцій майнового характеру, передбачених цивільним законодавством, позивачкою не заявлено, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Аналогічний висновок щодо застосування положень статті 196 СК висловив і Верховний Суд у постанові від 27 червня 2019 року в справі №635/6679/16-ц (провадження №61-22926св18). З огляду на зазначене, суд вважає, що за наслідками повно та всебічно досліджених обставини справи, перевірених доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв`язку, та з врахуванням того, що вимоги статті 196 СК України передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки тільки при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання дружини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed