Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

[PERSON] , 13.06.2022 звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 12.07.2019 виконавчим комітетом Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області, актовий запис №04, у шлюбі мають дитину [PERSON] , [INFO] , що сімейні відносини між ними не склалися через різні погляди на шлюб та сім`ю, виховання дитини і сімейні цінності, з приводу чого між ними постійно виникали сварки та скандали, як наслідок разом не проживають, стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, за таких обставин переконана, що втратила до [PERSON] почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 05.07.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 15). Позивачка у заяві від 27.05.2022 позов підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності (а.с. 4). Відповідач у заяві від 11.10.2022 позов визнав, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 24). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. За положеннями ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. У\~Постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Із пояснень відповідача в суді 21.07.2022, із змісту заяви від 13.06.2022, інших матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 12.07.2019 шлюб у виконавчому комітеті Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області, актовий запис №04, у шлюбі мають дитину [PERSON] [INFO] , сторони разом не проживають з травня 2022 року, подружніх стосунків не підтримують та не ведуть спільного господарства, причиною розпаду сім`ї є різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка у заяві від 27.05.2022 настоює на розірванні шлюбу з відповідачем (а.с. 4). Відповідач у заяві від 11.10.2022 позов визнав (а.с. 24). З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , суд доходить висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення, що шлюб носить формальний характер, подружні відносини між сторонами припинено остаточно, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх малолітньої дитини, повноцінний розвиток та виховання якої у сім`ї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим. Позивачка у заяві від 13.06.2022 просить також про про\~стягнення з\~відповідача 4\~000 грн. судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод\~1950 року.Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Із змісту позову від 13.06.2022, із копії ордеру серія ВС №1138015 убачається, що між адвокатом Гриньо М.І., який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №909 виданого 21.06.2012 Івано-Франківською обласною КДКА та [PERSON] 27.05.2022 укладено договір про надання правової допомоги. Із Акта приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) №06 від 27.05.2022 убачається, що витрати позивачки на професійну правничу допомогу і зокрема за юридичну консультацію (500 грн.), підготовку та складення позовної заяви про розірвання шлюбу (1\~500 грн.), представництво інтересів в суді, участь в судових засіданнях (1 000 грн.), склали 3 000 грн. (а.с. 11). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера про оплату Клієнтом наданих адвокатом послуг, адвокатом Гриньо М.І. за надання правової допомоги, згідно договору від 27.05.2022, отримано кошти від [PERSON] в розмірі 3 000 грн. (а.с. 10). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях: від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. За наведених обставин,

Outcome: partial