Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що між ним,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] 14\~вересня 2016\~року було\~укладено Договір\~позики грошей,\~який посвідчено\~приватним нотаріусом\~Сумського міського\~нотаріального округу\~Резниченком М.О.,\~за реєстровим\~№683. Відповідно до\~умов п.1\~даного Договору,\~позикодавець передав,\~а позичальник\~прийняв у\~власність 2246210,00\~(два\~мільйони двісті\~сорок шість\~тисяч двісті\~десять)\~гривень,\~що є\~еквівалентом 85000,00\~(вісімдесят\~п`ять\~тисяч)\~доларів США.\~Факт одержання\~грошей підтверджується\~розпискою,\~власноручно написаною\~позичальником в\~момент передачі\~йому суми\~позики. Він та відповідач\~є рідними\~братом і\~сестрою.\~Враховуючи сукупність\~обставин та\~відносин,\~які між\~ними мали\~місце станом\~на дату\~підписання спірного\~Договору,\~він стверджує,\~що вказаний\~договір укладався\~«про людське\~око» і\~на прохання\~відповідача. Даний договір\~лише формалізував\~позичкові відносини,\~які склалися\~між сторонами\~на момент\~його укладання,\~оскільки фактично\~ще у\~вересні 2014\~року відповідач\~позичила йому\~грошові кошти\~у сумі\~80000\~доларів США.\~Згодом відповідач\~звернулася до\~нього з\~проханням оформити\~позичку нотаріально,\~оскільки,\~з урахуванням\~віку,\~вважала за\~необхідне перевести\~фактичні позичкові\~відносини у\~юридично оформлений\~вигляд задля\~забезпечення можливості\~спадкування її\~сином даних\~коштів у\~випадку життєвих\~негараздів. Враховуючи міцні\~родинні стосунки,\~він погодився\~на це,\~і 14.09.2016\~року склав\~відповідну розписку\~та підписав\~вказаний Договір.\~У даних\~документах було\~зазначено суму\~у 85000\~доларів,\~оскільки сторони\~на той\~момент досягли\~згоди,\~що сума\~у 5000\~доларів,\~яку він\~фактично не\~отримував,\~буде компенсувати\~для Відповідача\~можливі фінансові\~втрати від\~користування ним\~її грошима. Однак 14\~вересня 2016\~року на\~виконання Договору\~відповідач не передавала йому\~грошових коштів. Це,\~зокрема,\~підтверджується і\~складеними між\~сторонами документами.\~Так,\~у п.1\~Договору зазначено,\~що відповідач\~передала грошові\~кошти у\~вказаному у\~договорі розмірі,\~що підтверджується\~власноруч складеною\~ним розпискою. Фактично сторони не мали наміру виконувати умови Договору, а він був укладений виключно на наполяганні відповідача з метою забезпечення її впевненості у поверненні боргу, який ним отриманий у 2014 році, у випадку смерті будь-кого з них. Отже, фактично відповідач всупереч і правовим нормам, і родинним відносинам, і здоровому глузду намагається повторно стягнути з нього заборгованість за Договором, який є недійсним в силу приписів закону. До моменту звернення відповідача до суду з позовом про стягнення коштів за Договором він був впевнений, що спірний Договір має виключно формальний характер і не спрямований на настання реальних наслідків. Згідно положень ч.3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно правового висновку викладеного Верховним Судом України в постанові у справі №6-79цс14 від 02.07.2014 pоку, за статтями 1046-1050 ЦК України при вирішенні справ про стягнення боргу за договором позики суд має встановити факт передачі коштів. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця. Згідно з ч.ч.1,2 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Вважає, що Договір є недійсним внаслідок того, що він укладений сторонами без мети настання правових наслідків. Фактично він сторонами не виконувався, і кошти на його виконання відповідачем не передавались. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір позики грошей від 14.09.2016 року, що був укладений між ним та [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Резниченком М. О. за №683. В судовому засіданні позивач [PERSON] , та його представник адвокат Петрищев О.О., підтримали позовні вимоги з зазначених в позові підстав, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , та її представник [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Приймаючи участь в судових засіданнях представник відповідача заперечувала проти задоволення позову. Від представника відповідача адвоката Молібог Ю.М., до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що протягом всього життя відповідач неодноразово позичала брату грошові кошти в різних сумах та на різний термін. На підтвердження зазначеного надають копії платіжних квитанцій 2008 року про отримання відповідачем від позивача та його представників грошових коштів як повернення боргу. Не завжди своєчасно, але позивач повертав борги, що і стало підставою довіри відповідача до позивача перед переданням в борг великої суми коштів в розмірі 85000 доларів США. 29.07.2013 року [PERSON] продала квартиру за 120000 доларів США. Про існування цих грошових коштів достовірно було відомо позивачу. Гроші відповідач зберігала як на депозиті, так і в сейфі. Тривалий час позивач умовляв сестру позичити їй кошти, і, неодноразово сестра позичала кошти брату різними сумами та на різний строк. При цьому договори позики не укладались. В черговий раз, коли [PERSON] звернувся до сестри із проханням позичити велику суму коштів, вона повідомила, що позичить, але з обов`язковим укладанням договору. Так, 14.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Резниченко М.О. та зареєстрований в реєстрі за №683. Відповідно до укладеного договору позики грошей [PERSON] як позикодавець передала, а [PERSON] , як позичальник прийняв у власність грошові кошти у розмірі 2246210,00грн., що є еквівалентом 85000,00 доларів США (за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладання цього договору 1 долар США = 26,4260 гривень). Факт одержання коштів підтверджується розпискою, власноруч написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Договір укладено саме 14.09.2016 року та розписка написана в цей же день та обидва ці документи підтверджують факт виникнення між сторонами цивільних договірних зобов`язальних правовідносин. Грошові кошти передавались відповідачем позивачу в цей же день в приміщенні нотаріальної контори. Відповідно до п.2 Договору позики позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві з урахуванням офіційного курсу долара США на день платежу в строк до першого жовтня 2017 року. Ані в жовтні 2017 року, ані пізніше, позивач кошти відповідачу не повернув та почав уникати зустрічей та не відповідав на телефонні дзвінки. Розуміючи, що спливає строк позовної давності за договором позики [PERSON] і звернулась до суду. При укладанні договору нотаріусом перевірялось, що сторони договору діють добровільно і перебувають при здоровому глузді та ясній пам`яті, розуміють значення своїх дій, володіють українською мовою, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, зокрема з вимогами щодо його недійсності, про що сторонами поставлені підписи в договорі. Також в самому договорі зазначено, що договір вступає в силу та вважається укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження факту передачі грошей позичальник видає позикодавцеві розписку. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. В даному випадку жодного умислу щодо невиконання договору позики у Відповідача не було. [PERSON] ні в якому разі не бажала, щоб [PERSON] , отримавши від неї кошти, не повертав їй їх. Відповідач не мала жодних боргових зобов`язань задля уникнення яких передала б кошти брату, не мала кредитів чи взагалі спорів з будь-ким. Маючи у власності 85000 доларів США відповідач могла б тримати їх на депозиті в банку та отримувати відсотки, могла б придбати нерухомість аби не втратити кошти, могла б вкласти їх у бізнес чи розпорядитись іншим чином, залишивши ці кошти собі. Натомість, допомігши брату в скрутний час, вона віддала йому кошти у борг та лише попросила оформити ці правовідносини нотаріально, що і було зроблено. Метою укладання договору позики було саме оформлення правовідносин позики без приховування будь-яких інших правочинів та з будь-якою іншою метою. І на час передання коштів - на 14.09.2016 року відповідач навіть не могла передбачити, що позивач не поверне їй передані в борг кошти і тим самим не виконає договору в частині повернення, ще й буде намагатись оскаржити договір позики. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту переданий грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане. Просить суд відмовити в задоволення позову. Подала заяву про застосування строку позовної давності. Третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Резниченко М.О. в судовому засіданні пояснив, що 14.09.2016 року ним був посвідчений договір позики грошових коштів, підписаний сторонами в його присутності. Раніше він [PERSON] не знав, можливо вона заходила і консультувалася відносно договору. В договорі позики грошей було посилання на розписку. Він роз`яснив, що необхідно робити прив`язку до курсу НБУ. Чи передавались відразу кошти, чи ні, він не пам`ятає, оскільки зазвичай він при розрахунках не приймає участі. Факт передачі коштів підтверджується розпискою. Після підписання договору сторонами він оформив в реєстрі, записав в реєстрі №683. Дружина [PERSON] давала згоду. Сторонні особи не були присутні при укладенні договору. В пункті 11 договору момент передачі грошей зафіксований розпискою. Приватний нотаріус Резниченко М.О. надав письмові пояснення (а.с.183 т.1), в яких зазначив, що посвідчений ним договір позики відповідав волевиявленню сторін та настанню правових наслідків для кожної із сторін. В договорі зазначено, що будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення. Ухвалою суду від 15.03.2021 року залучений до участі в справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Резниченко М.О. Ухвалою суду від 15.03.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника [PERSON] адвоката Молібог Ю.М. про забезпечення судових витрат. Ухвалою суду від 20.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 08.06.2022 року заява [PERSON] про призначення у справі судово-психологічної експертизи залишена без задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, показання свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Суд установив, що 14.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей (а.с.9 т.1), посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Резниченком М.О. та зареєстрований в реєстрі за №683. Відповідно до укладеного договору позики грошей [PERSON] як позикодавець передала, а [PERSON] , як позичальник прийняв у власність грошові кошти у розмірі 2246210,00грн., що є еквівалентом 85000доларів США (за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладання цього договору 1 долар США = 26,4260 гривень). Відповідно до п.2 договору зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві з урахуванням офіційного курсу долара США на день платежу у строк до першого жовтня 2017 року. При укладанні договору нотаріусом перевірялось, що сторони договору діють добровільно і перебувають при здоровому глузді та ясній пам`яті, розуміють значення своїх дій, володіють українською мовою, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, зокрема з вимогами щодо його недійсності, про що сторонами поставлені підписи в договорі. Також в самому договорі зазначено, що договір вступає в силу та вважається укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження факту передачі грошей позичальник видає позикодавцеві розписку. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Доводи позивача, що на виконання договору позики від 14.09.2016 року відповідач не передавала позивачу грошових коштів, а кошти в сумі 80000дол.США були отримані в борг позивачем у відповідачки в вересні 2014 року не підтверджені доказами. Факт одержання коштів підтверджується розпискою, власноруч написаною позичальником в момент передачі йому суми позики (а.с.10 т.1). Вищевикладені обставини підтверджуються договором від 14.09.2016 року, укладеним між сторонами, розпискою, рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 29.04.2021 року, постановою Сумського апеляційного суду від 07.09.2021 року у справі №592/17962/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 14.09.2016 року (а.с. 18-28). Договір укладено 14.09.2016 року та розписка написана в цей же день та обидва ці документи підтверджують факт виникнення між сторонами цивільних договірних зобов`язальних правовідносин. Дійсно, між сторонами ще до укладання договору позики 14.09.2016 року мали місце зобов`язання з приводу отримання [PERSON] в борг грошових коштів і повернення їх [PERSON] , що підтверджується банківськими виписками (а.с.44-60 т.1, а.с.3-17 т.2). Згідно з ст.203 ЦК України зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Особа,\~яка вчиняє\~правочин,\~повинна мати\~необхідний обсяг\~цивільної дієздатності. Волевиявлення\~учасника правочину\~має бути\~вільним і\~відповідати його\~внутрішній волі. Правочин\~має вчинятися\~у формі,\~встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В п.5 договору позики зазначено, що зміст ст.ст.203, 524-533, 610-625…….., 1046-1052 ЦК України сторонам роз`яснено. В договорі зазначено, що сторони свідчать, що вони не приховують обставини, які мають істотне значення для цього договору, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним. Усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі сторонам і відповідають їх реальній домовленості, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому. В пункті 11 договору позики вказано, що сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються позики. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, з яким погодився Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2020 року у справі № 464/5314/17. Цей правовий висновок викладений і у постанові Верховного Суду від 12.05.2022 року у справі №725/5212/19. Сторони договору на власний розсуд визначили його умови, у яких підтвердили факт передачі суми позики від позикодавця позичальнику, а тому є безпідставними доводи позивача про доведеність факту безгрошовості договору позики, неотримання позичальником суми позики за договором від 14 вересня 2016 року. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно з абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Позивачем надані платіжні доручення, квитанції, заяви щодо відправлення коштів [PERSON] . [PERSON] за 2015, 2018, 2019 роки (а.с. 227-248 т.1). Свідок [PERSON] пояснив, що він працював у фірмі [PERSON] з 2000 року. Йому було відомо про боргові зобов`язання між сторонами. [PERSON] брав в борг грошові кошти у [PERSON] . Він неодноразово на прохання [PERSON] передавав гроші [PERSON] по 500дол.США в погашення боргу, відправляв їй кошти в Санкт-Петербург. В 2015, 2017, 2018 роках він відправляв кошти [PERSON] на прохання позивача від 200 до 500дол.США, це було раз 13-15. Ці кошти він відправляв банківськими переказами, а також передавав знайомим [PERSON] 500дол.США. які проживають на [ADDRESS] . Також передавав знайомим [PERSON] , які проживають на [ADDRESS] , десь рази чотири. Точно по роках він зараз сказати не може, суми були різні, максимальна сума 600дол.США, мінімальна сума 200дол.США. Коли відправляв кошти через банки, то отримував квитанції і передавав [PERSON] . При передачі готівки знайомим [PERSON] документи не отримував. Приблизно 9000дол.США він перерахував через банки. Також кошти, крім знайомих [PERSON] , передавав і самій [PERSON] . Про укладення договору позики йому відомо від [PERSON] , але не відомо, яку суму позичав [PERSON] у [PERSON] . Показання свідка [PERSON] , платіжні доручення, квитанції, заяви на відправлення коштів [PERSON] [PERSON] за 2015, 2018, 2019 роки не підтверджують, що [PERSON] не передавала кошти [PERSON] за договором позики від 14.09.2016 року. Допитана як свідок дружина позивача [PERSON] пояснила, що її чоловік брав у [PERSON] кошти в борг. В 2014 році брали кошти в борг в сумі 80000дол.США. [PERSON] чотири рази протягом 2014 року давала кошти в позику. Протягом другого півріччя 2014 року брали кошти у [PERSON] 10000дол.США вона та 70000дол.США її чоловік [PERSON] , кошти брали на підтримання бізнесу. Здійснювали повернення коштів [PERSON] з 2015 року і повертали їй кошти до 2020 року. Так, повернули [PERSON] 60000дол.США. На підтвердження у них є банківські документи, розписок у [PERSON] не брали. У приватного нотаріуса Резниченко М.О. вона була, але при ній договір не складався, складався проект договору. При ній 85000дол.США не передавали. Під час перебування у нотаріуса вона виходила з приміщення нотаріальної контори. [PERSON] брав кошти в борг 80000дол.США, а в договорі було зазначено 85000дол.США. Розписку вона не бачила. Кошти брали чотирма траншами на загальну суму 80000дол.США. Повернули [PERSON] близько 60000дол.США. Всю суму не змогли повернути, оскільки настала криза. [PERSON] запросила їх до нотаріуса для складання документа, що [PERSON] їй винен кошти, а самі кошти в борг передавалися в 2014 році. Показання свідка [PERSON] дружини позивача спростовуються дослідженими в суді письмовими доказами щодо укладання договору позики 14.09.2016 року і його виконання. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 29.04.2021 року, постановою Сумського апеляційного суду від 07.09.2021 року у справі №592/17962/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 14.09.2016 року встановлена сума коштів, яка була взята в борг [PERSON] у [PERSON] за договором позики від 14.09.2016 року - 2246210,00грн., що є еквівалентом 85000доларів США, і стягнутий борг за вказаним договором позики з [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 2246210грн., 3% річних в сумі 144926,70грн. Згідно з частиною частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Поясненнями сторони та показаннями свідків не може доводитися факт, кошти не передавалися за договором позики від 14.09.2016 року та виконання зобов`язання за договором позики. Висновок експертного психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа від 13.05.2020 року (а.с.11-21 а.с.1), який визначив, що у [PERSON] не виявлені психофізіологічні реакції, що у вересні 2016 року він отримав грошові кошти у [PERSON] , а виявлені психофізіологічні реакції, що позивач отримав ці кошти у вересні 2014 року, відхиляється судом. В висновку зазначено, що результати опитування з використанням комп`ютерного поліграфа носять ймовірний та орієнтувальний характер. Цей висновок спростовується дослідженими письмовими доказами договором позики від 14.09.2016 року, розпискою, рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 29.04.2021 року, постановою Сумського апеляційного суду від 07.09.2021 року у справі №592/17962/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 14.09.2016 року. Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути визнаний фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Ознак фіктивності правочину судом не встановлено, оскільки [PERSON] передала кошти у розмірі 2246210,00грн., що є еквівалентом 85000доларів США в позику [PERSON] за договором від 14.09.2016 року і бажала отримати зазначену суму грошей від [PERSON] в строк до 01 жовтня 2017 року. Отже, підстав визнавати правочин фіктивним немає. Суд застосовує презумпцію правомірності правочину, не спростовану позивачем у справі, та принцип свободи договору як загальну засаду цивільного законодавства. З викладених підстав, суд вважає необхідним відмовити повністю в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний \~ \~ \~ \~нотаріус Сумського міського нотаріального округу Резниченко Микола Олександрович, про визнання договору позики грошей від 14.09.2016 року недійсним.

Outcome: dismissed