Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду позовом про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що з відповідачем перебував у шлюбі з 01.03.2014 року. Мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2019 року шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу до лютого 2020 року проживали разом з відповідачем. Після відповідач пішла проживати окремо до орендованої нею квартири, де мешкає по теперішній час. Малолітній син [PERSON] з 04 березня 2020 року проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] в окремому обладнаному для проживання приміщенні. Питання про визначення місця проживання дитини було предметом розгляду на засіданні органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського районну Дніпровської міської ради, який прийняв рішення про визначення місця проживання дитини з матір?ю. Вважає, що таке рішення орган опіки та піклування прийняв без з?ясування всіх обставин. Позивач звертає увагу, що відповідач з березня 2020 року мало спілкувалася з сином, не відвідує загальноосвітню школу, де він навчається. Відповідач не має умов для проживання сина разом з нею. Умови для проживання [PERSON] разом із матір`ю не були вивчені органом опіки та піклування. Так як за місцем реєстрації по [ADDRESS] малолітній [PERSON] ніколи не проживав. У квартирі батьків відповідача за адресою: [ADDRESS] відсутнє місце для дитини: немає ані окремого ліжка, ані іграшок, ані стола для занять. У квартирі, що орендує відповідач, також відсутнє окреме ліжко для дитини, відсутній стіл для занять, місце для ігор. В свою чергу, він як батько постійно цікавиться успіхами сина в школі, приводить вранці та забирає після закінчення уроків, приймає активну участь у житті сина в школі. Також він водив сина на всі щеплення, до лікарів (окуліста, ортопеда, стоматолога та інших), оплачував всі платні медичні процедури. Відповідач при цьому жодного разу не поцікавилася станом здоров`я сина, не надає кошти на лікування сина, не турбується про нього. Ставлення відповідача до сина підтверджується телефонною перепискою між ним і відповідачем. Відповідач не тільки не бажає опікуватися дитиною, але й не бажає спілкуватися, просила забрати від неї всі іграшки та речі дитини. Позивач зазначає, що влітку та взимку 2020 року декілька разів возив сина на відпочинок та оздоровлення. По вихідним дням вони з сином також проводять активний відпочинок. Крім того, він супроводжує сина до дитячого центру «Барвінок», де він навчається малюванню, конструюванню, спілкується з дітьми. 28.01.2021 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська був виданий судовий наказ про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] . Просить врахувати, що він проживає разом із сином в домоволодінні поруч зі своєю матір`ю та бабусею, які допомагають у догляді за дитиною, відводить та забирає сина зі школи. В дитини є своє окреме ліжко, стіл для навчання, акваріум з рибками, клітка з папугами, він навчається в загальноосвітній школі, що розташована в даному районі, у сина багато друзів в місці, де він проживає. За цих підстав позивач просить визначити місце проживання сина [PERSON] разом із ним. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02 липня 2021 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання. Під час підготовчого провадження відповідачем був поданий зустрічний позов про визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з нею, який ухвалою суду від 02 листопада 2021 року був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтований тим, що позивач через чотири місяця після народження дитини почав періодично влаштовувати сварки, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, принижував, всіляко ображав, пошкодив спільне майно, регулярно застосовував до неї фізичне насильство. Всі ці дії з боку позивача здійснювалися в присутності їх малолітнього сина. Вказані обставини стали підставою для розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу та зміни місця проживання позивач переслідував її з сином, погрожував, поводився по відношенню до неї агресивно, постійно влаштовував бійки, під час яких продовжував вчиняти відносно неї фізичне насильство. Вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами, однак ці звернення будь-яких результатів не давали. У зв`язку з цим вона була вимушена звернутися до суду з заявою про видачу обмежувального припису. 09 липня 2020 року суд видав обмежувальний припис відносно [PERSON] строком на шість місяців, яким йому було заборонено наближатися до неї на відстань менше ніж сто метрів. Після припинення сімейних відносин вони домовилися, що син буде проживати з нею. Але в лютому 2020 року позивач самовільно без її згоди забрав сина до свого місця проживання, обмеживши її у спілкуванні з сином. З лютого 2020 року вона позбавлена можливості вільно та безперешкодно спілкуватися з сином, зустрічатися з ним, забирати його до свого місця проживання та залишати на декілька днів, відпочивати з ним на одинці без батька. Позивач забороняє їй вільно спілкуватися з сином. Надає можливість зустрічатися з сином тільки тоді, коли він дозволить. Вважає, що за час, коли дитина проживає з батьком, останній залякав сина до такої міри, що дитина не може самостійно приймати рішення в тому, що йому робити, що їсти, як грати, що писати, як вчити ті чи інші уроки. Це негативно впливає на психологічний стан малолітньої дитини, дитина дуже нервова. Коли вони зустрічаються, постійно дзвонить позивачеві і питає у нього, чи може він робити те чи інше. На думку відповідача, позивач маніпулює сином. На день народження сина не дав їй можливості відпочити з сином наодинці. Просить врахувати, що служба у справах дітей адміністрації Амур- Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради розглянула заяву [PERSON] та визначила місце проживання сина [PERSON] разом з нею матір`ю. 08 червня 2021 року, коли вона приїхала до позивача з метою забрати малолітнього сина до себе, позивач влаштував бійку, наніс їй тілесні ушкодження, однак дитину їй не віддав. Цей факт був зареєстрований у поліції. Оскільки позивач самовільно без її згоди змінив визначене раніше місце проживання сина, то вона не має можливості вільно брати участь у спілкуванні та вихованні дитини, що порушує інтереси дитини, для якої вкрай необхідний контакт з матір`ю. На думку відповідача, тільки вона зможе дати своїй дитині материнську любов, турботу, увагу, яких дитина потребує. Психоемоційний стан сина буде міцнішим, якщо він буде постійно проживати з нею. При цьому вона не намагається позбавляти або обмежувати спілкування сина з татом. Батько як і раніше буде брати участь у житті, вихованні, становленні сина, у нього залишаться права, рівні з нею. Звертає увагу, що на відміну від неї, позивач емоційно нестриманий, застосував в сім`ї насильство, поводився агресивно, вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Також, на думку відповідача, умови проживання дитини з батьком є незадовільними (одна кімната в літній кухні, в якій знаходиться і спальня, і куточок для заняття, і ванна). Натомість у неї є своя власна справа, яка приносить їй стабільний дохід. В її власності є об`єкти нерухомості у вигляді квартир, 1/2 частина будинку, земельні ділянки, які підтверджують її гідне становище. Сину також належить на праві власності квартира, в якій вони можуть проживати. Проживання малолітнього сина з нею забезпечить йому рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На думку відповідача, позивач не навів обставин, які б свідчили про те, що проживання сина з батьком буде найкраще відповідати інтересам дитини, та можуть бути підставою для розлучення дитини з матір`ю. Тому відповідач просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з нею. В листопаді 2021 року позивачем був поданий відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він проти зустрічного позову заперечує, посилаючись на те, що відповідач сама провокує скандали, викликає поліцію. Дитина не хоче повертатися до матері. 22.06.2021 року відповідач прийшла до загальноосвітньої школи № 117, де навчався син з бажанням забрати зі школи документи сина та перевести його до іншої школи без згоди батька, викликала до школи працівників поліції. Намагалася у присутності неповнолітніх дітей, що знаходились у дворі школи, схопити насильно сина, який ховався від неї та не хотів наближатися. Він як батько ніколи не чинив перешкод у спілкуванні сина з матір`ю. Натомість відповідач, коли до неї приходе син, відбирає у нього телефон. Неодноразово були випадки, коли син голосно плакав, а вона не віддавала йому телефон. Крім того, відповідач відвозить сина до своїх батьків та залишає його там, а сама їде по своїм справам. 01 серпня 2021 року на день народження сина вони всі разом на автомобілі відповідача поїхали в напрямку м. Львова, однак через 370 км шляху відповідач [PERSON] вночі висадила їх та сама поїхала до м. Львова, а позивач з сином поверталися до міста Дніпра. За весь рік навчання сина у першому класі відповідач не провела сина до школи, не цікавилася сином та його навчанням у школі, не сплачує аліменти, не оплачує лікування, не купує одяг, іграшки тощо. Розпорядження голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 11.06.2021 р. № 185-р про визначення місця проживання дитини з матір?ю не містить обґрунтування. На думку позивача, відповідачем не створені належні умови для проживання з нею дитини. Тому позивач наполягає на відмові у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 грудня 2021 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Кадникова Л.Г. позов підтримали, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Кисельова В.І. в судовому засіданні первісний позов не визнали та наполягали на задоволенні її зустрічного позову. Представник органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради Проскуріна Є.К. у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. Просила прийняти рішення, яке відповідатиме інтересам дитини. У судовому засіданні 19.07.2022 року малолітній [PERSON] розповів, що йому подобається жити з батьком. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] є її сином. Останній мешкає зі своїм сином [PERSON] . [PERSON] забирає сина зі школи, вчить з ним уроки, водить на гуртки. Мати [PERSON] іноді бере [PERSON] , уроки з ним не вчить. Зі слів дитини, мати весь час проводить з телефоном. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає у будинку [ADDRESS] . По сусідству з нею проживає родина [PERSON] . Між [PERSON] та його сином [PERSON] добрі відносини. Дитина доглянута. Вони разом відпочивають. Батько водить [PERSON] до гуртків. До розірвання шлюбу між сторонами дитина ставилася до них однаково. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює директором ОШ № 117, де протягом півтора роки навчався [PERSON] . Документи про зарахування дитини до закладу освіти оформляв батько [PERSON] . У кінці серпня того ж року звернулася мати дитини, бажала забрати документи для переведення до іншої школи. Між батьками існує конфлікт. Батьківські збори відвідував завжди батько, дитина доглянута, домашні завдання виконані. Коли в літку, до табору при школі, де перебував [PERSON] , завітала його мати та хотіла його забрати, то він злякався, тікав, сховався, його діставали з-під ліжка. [PERSON] не йшов на контакт з матір`ю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює у школі № 142 та є класним керівником [PERSON] . Дитину виховує батько, возить на гуртки, дитина ні в чому не має потреби. [PERSON] добре навчається, завжди виконує домашні завдання, підготовлений до уроків. Батько [PERSON] приймає участь у житті школи, відвідує батьківські збори. Мати відвідувала школу 2-3 рази, цікавилася успіхами сина. За характером [PERSON] добрий, ніжний, ласкавий. Відвідував групу продовженого дня, плавання. [PERSON] розповідав, що батьки посварилися. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач є її подругою. 08.02.2022 року вони домовилися про зустріч, [PERSON] була з дитиною. [PERSON] приїхав забирати дитину. Дитина не бажала з ним їхати. [PERSON] штовхав [PERSON] , намагаючись забрати дитину. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач - її дочка. Колишній зять [PERSON] дочку ображав, застосовував до неї насильство. Після їх розлучення онук [PERSON] мешкав з дочкою. В березні 2020 року [PERSON] забрав [PERSON] та не віддає його. Коли [PERSON] іноді дає [PERSON] , то постійно контролює його, запитує, коли він повернеться. Дитина неохайна, голодна, часто хворіє. [PERSON] проявляє турботу про дитину, купляє речі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює начальником служби у справах дітей Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району. До служби у справах дітей звернувся [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] . Згодом звернулася мати [PERSON] . 09.03.2021, 11.05.2021, 08.06.2021 року було засідання комісії, яка шляхом голосування вирішила за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. На підставі вказаного рішення комісії було прийнято відповідне розпорядження від 11.06.2021 року. З дитиною спілкувалися спеціалісти, виходили за місцем проживання батька та матері. Умови проживання добрі. Також до уваги бралося, що дитина однаково любить мати та батька. Мати має більший потенціал для виховання дитини. Батько перешкоджає спілкуванню дитини з матір`ю. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з огляду на наступне: Судом установлено, що з 01 березня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2019 року шлюб між сторонами розірваний. З березня 2020 року дитина проживає разом з батьком. На підставі судового наказу, виданого 28.01.2021 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання дитини. При цьому як позивач, так і відповідач ведуть нормальний спосіб життя, мають житло, дохід, можливість створити належні умови для виховання та розвитку своєї дитини. Вирішуючи спір між сторонами щодо місця проживання дитини з одним із батьків, суд враховує, що відповідно до частини 1\~статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до статті 161 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Так, статтею 19 СК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого\~частиною другою статті 170\~цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як встановлено в судовому засіданні, розпорядженням голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 11.06.2021 року за № 185-р було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір?ю [PERSON] . Згідно з висновком органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 22.10.2021 року є недоцільним визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Згідно з висновком органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 19.01.2022 року є доцільним визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Однак суд погодитися з даними висновками органу опіки та піклування не може, оскільки вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать інтересам дитини. Суд виходить з того, що відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 9 зазначеної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, визначальне значення при вирішенні даного спору щодо місця проживання дитини має забезпечення найкращих інтересів самої дитини. Зокрема, як наголосив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Таким чином, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суд, насамперед, має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Тобто в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , суд виходить з його прихильності до кожного з батьків, а також ставлення кожної сторони до виконання своїх батьківських обов`язків. Суд бере до уваги, що в принципі як позивач, так і відповідач здатна виховувати дитину та належним чином про неї піклуватися, оскільки вони обидва ведуть нормальний спосіб життя, мають власний дохід, належні умови проживання. В той же час суд також бере до уваги, що на час розгляду справи дитині [PERSON] виповнилося 8 років, він має розвиток, що відповідає його віку, а, відтак, здатний висловлювати свою думку і побажання. З розповіді дитини у судовому засіданні вбачається, що йому подобається жити з батьком. Суд звертає увагу, що позивачем створені належні умови для проживання та виховання сина [PERSON] . Позивач постійно опікується дитиною. Дитина доглянута, добре навчається, що було відзначено у судовому засіданні представниками шкіл. Також позивач організовує дозвілля сина. Між дитиною і батьком склалися добрі відносини. Дитина виявляє свою прихильність до батька, який користується в неї авторитетом та повагою, між ними наявний тісний психологічний зв`язок. На переконання суду, з урахуванням установлених у судовому засіданні фактичних взаємовідносин сторін із дитиною, найкращим інтересам дитини відповідає визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки це не порушуватиме її психологічний стан, так як дитина достатньо тривалий час мешкає з батьком, а саме з березня 2020 року, дитині подобається мешкати з батьком, вона прив`язана до батька. Батько контролює процес навчання дитини, дитина добре навчається в школі, виконує домашні завдання. Батько постійно приймає участь у вихованні сина. У той час як відповідач, незважаючи на наявність у неї належних матеріальних умови для виховання дитини, на цьому етапі розвитку дитини має менший психологічний зв`язок з дитиною, за родом своєї діяльності є більш зайнятою, приділяє дитині менше часу, рідко відвідує навчальний заклад, не відвідує батьківські збори, не організовує дитині дозвілля та відпочинок, згідно з довідкою державної виконавчої служби має заборгованість по аліментам. Той факт, що відповідач має достатній дохід, має у власності об`єкти нерухомості, іноді купує речі дитині, само по собі не свідчить, що проживання сина з нею відповідатиме його інтересам. В силу закону відповідач як мати зобов`язана утримувати дитину. Суд вважає, що відповідач може не забезпечити дитині існуючий психологічний комфорт у разі розлучення з батьком. Отже, суд вважає, що на цьому етапі розвитку дитини та її стосунків з кожним із батьків визначення місця проживання з батьком відповідатиме найкращим інтересам дитини. Суд вважає, що негативна поведінка в минулому позивача щодо відповідача, яка пов`язана з неприязними між ними відносинами та існуючим конфліктом щодо місця проживання дитини, не може бути визначальною для визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки в судовому засідання не встановлено вчинення позивачем будь-яких протиправних дій безпосередньо відносно своєї дитини. Суд критично ставиться до доводів свідка [PERSON] у судовому засіданні про те, що позивач не здійснює належний догляд за сином, оскільки вона як мати відповідачки може бути заінтересована в результатах розгляду справи та її доводи спростовуються показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є незаінтересованим особами. Суд звертає увагу, що орган опіки та піклування не встановив фактів, які б свідчили про здійснення позивачем неналежного догляду за дитиною чи наявність у нього незадовільних умов для виховання дитини. Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним представниками служби у справах дітей, умови проживання є задовільні, [PERSON] комфортно поводиться в оточенні батька та бабусі, факт домашнього насилля відносно дитини не підтверджений. Посилання відповідача на те, що позивач створює їй перешкоди у спілкуванні з сином також не може бути прийнято судом до уваги при визначенні місця проживання дитини, так як в разі створення позивачем перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною, відповідач вправі вимагати встановлення органом опіки та піклування чи судом порядку спілкування з дитиною та участі у її вихованні. Таким чином, первісний позов [PERSON] необхідно задовольнити, визначивши місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю слід відмовити. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить із положень частини 1 статті 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки первісний позов [PERSON] задоволено, з відповідача на його користь підлягає стягненню сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 908 грн. У свою чергу, у зв`язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову понесені відповідачем [PERSON] витрати по сплаті судового збору покладають на неї та відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved