Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.07.1998 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . 29.01.2019 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28.12.2018 про справі № 367/1407/18 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. [PERSON] зазначає, що відповідач проживає окремо, добровільно кошти на утримання дитини не надає, надсилає сину [PERSON] щомісячно 1000 гривень, які останній витрачає на власний розсуд, позивачу важко самій забезпечувати належний рівень життя та розвитку дитини, оплачувати школу, їжу, одяг, лікування, відпочинок та спортивні секції для дитини. Просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всі видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 01.10.2021 року і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 16.11.2021 року відкрито провадження в даній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засідання позивачка не з`явилася, про дату і час судового засідання була повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. В судовому засіданні відповідач не з`явився, про дату і час судового засідання був повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав просив задовольнити. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даного спору визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 115. Спору про батьківство немає. Син проживає разом з позивачем і знаходяться на повному її утриманні. Позивач зазначила, що відповідач добровільно не утримує дитину, хоча має постійний заробіток, тому має змогу матеріально забезпечувати свою дитину. Відповідачем вказаний факт не оспорено. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що відповідач є особою працездатною, як зазначає позивач працевлаштований, за таких обставин можливо визначити спосіб стягнення аліментів в частці від заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина 1 статті 183 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання дитини, суд враховує положення статті 182 СК України, думку позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання однієї дитини у заявленому позивачкою розмірі - ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Відповідно до статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, підлягає до негайного виконання. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до статті 141 ЦПК України. За приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням того, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подана заява про визнання позову, а позивач звільнений від сплати судового збору, 50 відсотків судового збору, що складає 454 гривні, підлягають зверненню з відповідача на користь держави. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом; а також положення статті 185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). При цьому, відповідно до положень статті 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. На підставі викладеного та

Outcome: approved