Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

03 серпня 2022 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач, посилаючись на статті 110-112 СК України, просить розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 01 червня 2019 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 32. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 01 червня 2019 року між позивачем, [PERSON] , та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 32. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що між сторонами відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя, позивач та відповідач втратили почуття любові один до одного. Сторони спільного господарства не ведуть, спільних дітей не мають. Подальше спільне життя позивача з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим. Ухвалою судді від 24 серпня 2022 року зазначена позовна заява була залишена без руху, оскільки вона не відповідала вимогам частини 1 статті 177 ЦПК України, позивачу було надано строк для усунення зазначених в ухвалі судді недоліків. Ухвалою судді від 13 вересня 2022 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, та усунення позивачем недоліків в установлений строк, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 04 жовтня 2022 року. В призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. До суду подано заяву позивачем, в якій вона просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. До канцелярії суду подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю та просив їх задовольнити. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01 червня 2019 року у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що 01 червня 2019 року складено відповідний актовий запис № 32. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Як вбачається із змісту позовної заяви, підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що між сторонами відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя, позивач та відповідач втратили почуття любові один до одного, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя позивача з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до\~положень статті\~51\~Конституції України,\~частини 1\~статті 24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частиною 3 статті 56, частиною 1 статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітніх дітей у сторін немає. У відповідності до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 496,20 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved