Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивач у серпні 2022 року звернувся через представника до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з нього заборгованості в сумі 12 995,84 грн. на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР» Позов аргументує тим, що 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. був вчинений виконавчий напис, яким з нього на користь ТОВ «АВАНСАР» стягнуто 12 995,84 грн заборгованості за кредитним договором № 200380454 від 13 листопада 2015 року. Відповідно до вказаного виконавчого напису приватний нотаріус пропонує стягнути з позивача невиплачені в строк грошові кошти на користь відповідача, якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФАГОР» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу No 27/05/2020-4 від 27.05.2020, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПЛЕЯДА» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу No 1 від 20.05.2016, якому в свою чергу Публічне акціонерне товариство «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» на підставі Договору факторингу No 1905 від 19.05.2015, відступлено право вимоги за Кредитним договором N200380454 від 13.11.2015, укладеного між Публічним акціонерним товариством «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та [PERSON] . Вказує, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було враховано жоден проведений позивачем платіж на виконання договору. Позивач не одержував від ПАТ «Банк Михайлівський» повідомлення про відступлення кредитором права вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПЛЕЯДА». Так само, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПЛЕЯДА» не повідомляла позивача про відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАГОР», а та, в свою чергу, про відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ«АВАНСАР». Відповідач, при зверненні із заявою про вчинення виконавчого напису, не подав приватному нотаріусу документи, з яких можливо було встановити та перевірити факт перерахування кредитних коштів на відповідному рахунку, рух коштів по рахунку та користування ними, нарахування заборгованості, здійснення позичальником платежів на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам та відповідний залишок заборгованості за кредитом, що є обов`язковою умовою для одержання виконавчого напису за кредитним договором. Вищезазначені обставини свідчать про те, що вимоги відповідача не є безспірними, а тому у приватного нотаріуса Остапенка Є. М. не було правових підстав для посвідчення оскаржуваного позивачем виконавчого напису, оскільки надані відповідачем документи не можуть підтверджувати безспірність заявленої до стягнення суми боргу. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі No826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України No 662 від 26.11.2014року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже, з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису, 01.06.2021, були відсутні правові підстави для його вчинення, а тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню й з вказаної підстави. Також зазначає, що за змістом кредитного договору № 200380454 від 13.11.2015, який оформлений у формі заяви позивача № 200380454 від 13.11.2015 з додатками, сума кредиту становить 22201,48 грн., строк кредиту - 731 днів, з 13.11.2015 по 13.11.2017. Останнім терміном повернення позичальником (позивачем) заборгованості по кредиту за договором №200380454 від 13.11.2015 є 13.11.2017 року. Отже, право вимоги кредитора до боржника (позивача) суми кредитної заборгованості виникло з 13.11.2017 і станом на дату вчинення виконавчого напису від 01.06.2021 № 76063 сплив трирічний строк позовної давності. Виконавчий напис нотаріусом вчинено не лише за відсутності доказів безспірності заборгованості, а й з пропуском встановленого трирічного строку з дня виникнення права вимоги у кредитора. Звертає увагу, що така юридична особа як ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВАНСАР», код ЄДРПОУ 40199031, яка зазначена як стягувач у виконавчому написі нотаріуса, не існує. За вказаним кодом в ЄЖРПОУ зареєстрована юридична особа з іншою назвою: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВАНСАР». Щодо незалучення до участі у даній справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, зазначає, що відповідно до листа Міністерства юстиції України No 5774/ПІ-С-121/37.5 від 18.01.2022 наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.12.2021 № 1920/6 діяльність приватного нотаріуса Остапенка Є. М. припинена з 31.12.2021. Ухвалою від 26 серпня 2022 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника позивача - адвоката Луєнка Ю.В. надійшла до суду заява про розгляд справи за їх відсутності та підтримку позову. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені. Відповідач відзиву, а третя особа - пояснень, не подали. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений, не подав відзив, суд відповідно до ст.280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що від позивача і його представника заперечень проти такого вирішення справи не надходило. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, згідно з яким запропоновано стягнути з позивача невиплачені в строк грошові кошти на користь відповідача, якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФАГОР» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу No 27/05/2020-4 від 27.05.2020, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПЛЕЯДА» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу No 1 від 20.05.2016, якому в свою чергу Публічне акціонерне товариство «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» на підставі Договору факторингу No 1905 від 19.05.2016, відступлено право вимоги за Кредитним договором N200380454 від 13.11.2015, укладеного між Публічним акціонерним товариством «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та [PERSON] . Нотаріусом запропонавано задовольнити вимоги відповідача, стягнути з позивача за період з 13.11.2015 року по 28.05.2021 року включно, суму у розмірі: 5 011, 48 (п`ять тисяч одинадцять грн. 48 коп.) - заборгованість за тілом кредиту; 900 (дев`ятсот грн. 0 коп.) - заборгованість за нарахованою пенею; 6 234, 36 (шість тисяч двісті тридцять чотири грн. 36 коп.) - заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту, плату за вчинення виконавчого напису нотаріусом, а всього 12 995 грн 84 коп. (а.с. 9 на звороті). Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про нотаріат" порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 вказаного Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме після слів "заставлене майно" доповнити словами "(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)"; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: "1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу", п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості". Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 01 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" Переліку для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В пункті 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі №910/10374/17 викладено позицію, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису в даній справі, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене є самостійної і достаньою підставою для задоволення позовних вимог, а тому суд не вдається до аналізу інших доводів позивача. Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. У позові наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, зокрема і витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції - 15 000, 00 грн. Від відповідача 19 вересня 2022 року до суду надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, оскільки справа є незначної складності, розгляд якої проводиться у порядку спрощеного позовного провадження, тому зазначені у позовній заяві орієнтовні витрати на професійну (правничу) допомогу в сумі 15 000 грн є неспівмірними та нерозумними. Представником позивача - адвокатом Луєнком Ю.В. 22 вересня 2022 року до суду подано клопотання про стягнення з ТОВ «АВАНСАР» на користь позивача 11 000 грн 00 коп. у рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. До клопотання долучено квитанцію № 27562 про доставку документів відповідачу до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved