Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

31.08.2022 року заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт, що померлий [INFO] в селі Рашків Хотинського району Чернівецької області [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог заяви посилається на те, що з 1960 року по 27 березня 1998 року її мати проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з її батьком гр. [PERSON] , [INFO] . На час її народження шлюб між батьком і матір`ю не був зареєстрований, а тому під час реєстрації її народження, вони вимушені були робити запис про батьківство в порядку ст. 21 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР (в редакції 30.05.1926 року), що на даний час передбачено ст. 135 Сімейного кодексу України. Зазначає, що доказом фактичного володіння майном є те, що вона користується земельною ділянкою відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0154809 виданого на ім`я [PERSON] . Проте, зазначає, що 25 жовтня 2016 року при зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] їй письмово було роз`яснено, що вона буде мати право на спадщину тільки після доведення факту родинних відносин (факту батьківства), а саме того факту, що [PERSON] є її батьком. Вказує, що так як за життя померлий визнавав своє батьківство щодо неї, а саме займався її вихованням, спільно проживав з матір`ю, тому вважає за можливе встановити факт батьківства. Підтримуючи вищевикладене, просила задовольнити вимоги заяви в повному обсязі. Ухвалою Хотинського суду Чернівецької області від 02 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку окремого провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа - представник Рукшинської сільської ради Дністровського району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, але був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Свідок [PERSON] будучи попередженою про кримінальну відповідальність в судовому засіданні пояснила, що вона із [PERSON] є рідними сестрами, в них спільний батько, також пояснила, що у її свідоцтві про народження в графі батько також зазначено лише ім`я батька « [PERSON] ». Одночасно вказала, що [INFO] їхній із заявницею батько [PERSON] помер, крім того вказала, що покійний батько постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Також їй відомо, що вона є спадкоємцем після смерті батька в порядку спадкування за законом, та на день смерті батька залишилось спадкове майно, яке знаходиться в селі Рашків, від якого вона відмовляється і не претендує на нього. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення заявника, її представника, свідка, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту батьківства. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 серпня 1961 року [PERSON] , [INFO] , народилась в с. Рашків Хотинського району, Чернівецької області, в графі «Батько» записано тільки ім`я « [PERSON] », в графі «мати» - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 11 червня 1983 року народження, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 11 червня 1983 року. Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , видане 27.03.1998 року, [PERSON] , помер [INFO] в селі Рашків Хотинського ра йону Чернівецької області. Згідно листа Хотинської державної нотаріальної контори № 1030/01-16 від 25 жовтня 2016 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] спадкова справа не заводилась. Відповідно до довідки - роз`яснення Хотинської державної нотаріальної контори заявнику рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин, оскільки згідно свідоцтва про смерть батько записаний « [PERSON] », а у свідоцтві про народження заявника батько записаний « [PERSON] ». Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Указ Президії Верховної ради СРСР від 08 липня 1944 року скасував можливість судового встановлення батьківства, який існував згідно Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану УСРСР 1926 року. В умовах воєнної диспропорції жіночого і чоловічого населення прийняте рішення про юридичне визнання лише шлюбу, зареєстрованого в органах ЗАГСу. На підставі Указу Президії Верховної ради СРСР від 15 вересня 1945 року внесено зміни до ст. 2 вищезазначеного кодексу, а саме при реєстрації в органах запису актів громадянського стану народження дитини від матері, яка не перебуває в зареєстрованому шлюбі, дитина записується за прізвищем матері з присвоєнням їй по батькові за вказівкою матері. Отже, заповнення графи «Батько» у актовому записі про народження дитини не передбачалося. Такі вимоги діяли до прийняття Основ законодавства СРСР та союзних республік про шлюб та сім`ю 1968 року, зокрема ст. 53 КпШС УРСР. На момент виникнення правовідносин між сторонами, діяв Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану від 31 травня 1926 року (УССР). Згідно з ст. 32-1 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану, дитина, що народилася від особи, з якою мати дитини не перебуває в зареєстрованому шлюбі, не має права звернутися в суд з позовом про встановлення батьківства і про стягнення із зазначеної особи аліментів на утримання дитини. Відповідно до п. п. 6,7 Указу Президії Верховної ради УРСР від 29 липня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР» правила ч. ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства СРСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, тобто після 01 жовтня 1968 року. До компетенції суду належить встановлення фактів, що мають юридичне значення, батьківство є тим фактом, який приводить, насамперед до виникнення прав і обов`язків між певною особою і дитиною. Відповідно до положень ч. 3 ст. 53 КпШС України при встановленні батьківства, суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання і утримання дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. При цьому, заявником надано суду довідку виконкому Рукшинської сільської ради с. Рашків в тому, що в управління спадковим майном після смерті [PERSON] в установлений шестимісячний термін вступила його донька [PERSON] , що підтверджується також тим, що вона розпоряджалася речами померлого з дня смерті по сьогоднішній день. Також, згідно довідки № 613 виконкому Рукшинської сільської ради село Рашків, покійний гр. [PERSON] постійно проживав і був прописаний в [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , по господарська книга № 6 ст. 41 з 1960 року по день смерті [INFO] . Крім того, в судовому засіданні свідок, яка є сестрою заявниці, підтвердила факт визнання батьківства [PERSON] за життя відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: -згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; -чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; -заявник немає іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; -встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення подається до суду за місцем її проживання. Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення факту батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. За таких обставин, враховуючи те, що зазначені письмові докази підтверджують той факт, що померлий [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON] , займався її вихованням, спільно проживав із матір`ю заявника, твердження заявника підтверджені належними доказами, та дійсними обставинами справи, відповідають вимогам норм матеріального права, а тому заява [PERSON] є обґрунтованою, її вимоги доведені належними та допустимим доказами, а тому їх слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного, та

Outcome: approved