Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Ухвалою суду від 21.09.2022 прийнято відмову представника позивача від частини позовних вимог до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення та провадження в цій частині закрито. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.03.2021 у справі №148/1446/19 відповідача засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України. Так, 15.04.2018 у м.Тульчин на території ТОВ «Агромаш» шляхом обману відповідач, зловживаючи її довірою, не маючи наміру на виконання прийнятих на себе зобов`язань, шляхом шахрайства, виписав аркуш паперу, засвідчений його підписом та печаткою, у якому зазначив суму боргу за придбані плоди волоського горіха, які отримав у неї, однак в подальшому взятих на себе зобов`язань по повернення грошових коштів в сумі 5076 грн за придбані ним плоди волоського горіха не виконав, а заволодів даним майном та розпорядився ним на власний розсуд. Після чого, завершуючи реалізацію свого злочинного умислу на шахрайське заволодіння чужим майном, коли обумовлений з нею термін на повернення грошових коштів в сумі 5076 грн минув, вимкнув свій мобільний телефон, знищив сім-картку мобільного оператора, призупинив підприємницьку діяльність та самоусунувся від будь-яких зустрічей та контактів. Протиправними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка виразилась в тому, що було порушено її нормальні життєві зв`язки у зв`язку з неможливістю продовження активного життя, нераціонально використовувався її час, так як постійно потрібно було з`являтися на слідчі дії, а в послідуючому в судові засідання, тощо. Розмір завданої їй моральної шкоди позивач оцінює в 10000 грн, які і просить стягнути з відповідача на її користь. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи навна заява від нього, згідно якої він просить судове засідання провести у його відсутність. Позовні вимоги в частині моральної шкоди визнає, проти задоволення позову в цій частині не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.03.2021 у кримінальному провадженні №148/1446/19 , який набрав законної сили 20.04.2021, про що судом встановлено з КП "Д-3", [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 2 (два) роки. Вказаним вироком встановлено, що 15.04.2018 шляхом обману потерпілої [PERSON] та зловживаючи її довірою, [PERSON] , не маючи наміру на виконання прийнятих на себе зобов`язань, шляхом шахрайства, виписав аркуш паперу, засвідчений своїм підписом та печаткою, у якому зазначив суму боргу за придбані плоди волоського горіха, які отримав від [PERSON] і дату їх отримання, однак в подальшому узятих на себе зобов`язань по поверненню грошових коштів у сумі 5076 грн., за придбані ним плоди волоського горіха, не виконав, а заволодів даним майном та розпорядився ним на власний розсуд. Після вказаних дій, [PERSON] завершуючи реалізацію свого злочинного умислу на повторне шахрайське заволодіння чужим майном, коли обумовлений з [PERSON] термін на повернення грошових коштів в сумі 5076 грн минув, вимкнув свій мобільний телефон, знищив сім-карту мобільного оператора, призупинив підприємницьку діяльність, переоформив на інших громадян все належне йому майно та повністю самоусунувся від будь-яких зустрічей та контактів з потерпілою [PERSON] . Своїми умисними діями [PERSON] , шляхом обману та зловживання довірою, тобто шахрайським шляхом, діючи повторно, заволодів майном [PERSON] , а саме плодами волоського горіха, на суму 5076 грн., чим спричинив потерпілій матеріального збитку на вказану суму. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У ч.1 ст.1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч.1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно до п.3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. На думку суду, безспірним є той факт, що протиправними діями відповідача, внаслідок яких він заволодів майном позивача, що встановлено вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.03.2021, який набрав законної сили, остання зазнала моральних страждань. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом враховано, що відповідач визнав позовні вимоги позивача в розмірі 10000 грн, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн,оскільки саме така сума, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин при яких було спричинено моральну шкоду, ступеня вини відповідача, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) позивача. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп . Оскільки позивач є особою з інвалідністю І групи, про що свідчить копія довідки до акту МСЕК серія 12ААА №318531 (а.с.6) та на неї розповсюджується норми п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому вона звільнена від сплати судового збору. Відтак, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved