Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

У січні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, звернувшись з відповідною заявою до приватного нотаріуса Карташової А.С., у зв`язку з чим відкрита спадкова справа. При оформленні прав на спадкове майно нотаріусом встановлено, що правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок при житті спадкодавця не були оформленні та зареєстровані належним чином, у зв`язку з чим 25.11.2021 нотаріусом винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому позивач вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Завгородня В.В. до суду не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, без фіксування процесу технічними засобами. Представник відповідача Територіальної громади в особі Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області до суду не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, заперечень не має. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Карташова А.С. до суду не з`явилась, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлена належним чином. Надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечень проти позову не має. Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.01.2021, актовий запис № 13. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді: житлового будинку з господарськими спорудами. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 30/2021 вбачається, що спадщину, відкриту після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , за заповітом прийняв його син [PERSON] , про що ним складено заяву, зареєстровану 22 червня 2021 року за № 63. Окрім позивача, спадкоємців за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , немає. Факт родинних відносин між померлим [INFO] [PERSON] та позивачем [PERSON] підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.11.1979, актовий запис № 2876. В матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 10 липня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гурою М.Г., зареєстрований в реєстрі за № 423, відповідно до якого [PERSON] зробив заповідальне розпорядження: все його майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що за законом він матиме право, заповів [PERSON] . Згідно з положеннями ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На теперішній час заповіт від 10.07.2020, складений спадкодавцем [PERSON] , є дійсним, ніким не оспореним. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , який прийняв, але не оформив спадщину. Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за заповітом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 р. 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відповідно до копії Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Карташової А.С. від 25 листопада 2021 року вихідний № 280/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] . Причиною для відмови у вчиненні вищевказаної нотаріальної дії стало те, що документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії, надані не були. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як встановлено положеннями ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок». Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Тобто, записи у погосподарських книгах визначались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до Виписки з погосподарської книги Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , значився [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.02.2014, актовий запис № 103. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 295/2014 вбачається, що спадщину, відкриту після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , за заповітом прийняв його син [PERSON] , про що ним складено заяву, зареєстровану 22.07.2014 за № 811. В матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 05 лютого 2004 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Мінько І.М., зареєстрований в реєстрі за № 106, відповідно до якого [PERSON] зробив заповідальне розпорядження: житловий будинок [ADDRESS] , і все майно, де б воно не було і з чого б не складалось, а також все, що йому буде належати за законом на день смерті заповів [PERSON] . Так, [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, однак спадкові права на житловий будинок після смерті батька [PERSON] не оформив. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об`єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов`язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено право позивача на спадщину, відкриту після смерті батька та неможливість оформити це право у відповідності до чинного законодавства у нотаріальному порядку через відсутність у нього відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved