Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

09.09.2022 [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований 12.02.2010, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Ухвалою судді від 15.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 03.10.2022. Ухвалою суду від 29.09.2022 клопотання [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення 30.09.2022 відповідач подала відзив, в якому позов визнала, проте заперечила думку позивача про доцільність проживання дітей з ним. Ухвалою суду від 03.10.2022 відмовлено [PERSON] у прийнятті її зустрічного позову до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів та повернуто зустрічну позовну заяву заявнику. У судовому засіданні відповідач та її представник позов визнали. Позивач у судове засідання не з`явився, у письмовій заяві від 09.09.2022 просив справу розглядати без його участі. Заслухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до частини шостої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.02.2010, актовий запис № 181. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини сторони припинили, подальше збереження шлюбу вважають не можливим, оскільки це суперечить їхнім інтересам. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частини третьої статті 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції № 0.0.2667729109.1 від 09.09.2022 убачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн. Оскільки відповідач позов визнала до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України суд вважає за можливе повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 496,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved