Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування доводів вказує, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 06.10.2007 року. Від перебування у шлюбі мають двох дітей: [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2016 року народження. Вимоги мотивує тим, що усі витрати по утриманню дітей позивач несе самостійно, діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач (як батько) від свого обов`язку в утриманні дітей ухиляється, добровільно матеріальної допомоги не надає. Зазначає, відповідач є працездатною людиною, виконує індивідуальні сантехнічні замовлення, має постійний дохід, а тому має змогу утримувати свої дітей. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі десяти прожиткових мінімумів на кожного з дітей відповідно їх віку. Стягнути судові витрати по сплаті юридичних послуг адвокату. Суд своєю ухвалою від 02.09.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначив судовий розгляд справи без повідомлення сторін. Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Позивач позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі (вх.№4742). Представник відповідача-адвокат Козар М.М., який діє в інтересах [PERSON] (ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АО №1065747 від 25.04.2022 року) подав до суду відзив на позовну заяву (вх.№6381), в якому позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими, безпідставними та недоведеними. Зазначає, що позивачем не вказано обставин, що мають істотне значення для стягнення аліментів, оскільки добровільно позивач не намагалася домовитися з відповідачем про утримання дітей. Вказує, що відповідач не відмовляється і не відмовлявся від утримання дітей, до їх переїзду за кордон зустрічався з дітьми та проводив з ними час. Вимоги мотивує тим, що позивач та діти (через воєнний стан в Україні) перебувають за кордоном, отримують допомогу як біженці. У відповідача діагностовано ряд захворювань, проживає з батьками-пенсіонерами, а тому відповідач заперечує проти стягнення аліментів на підставі рішення суду та просить у задоволенні позову відмовити. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши доводи позовної заяви та поданого відповідачем відзиву, суд проводить розгляд справи за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: В частині стягнення аліментів на утримання дітей, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 152 Сімейного кодексу України - право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 141 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Отримання аліментів на дитину не залежить від того перебувають батьки у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2007 року (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Полянської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, запис № 26 від 06.10.2007 року, а.с. 5). Відповідно до ст. 180 СК України передбачено обов`язок утримання батьками неповнолітніх дітей, тобто дітей, які не досягли 18 років. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності; ст. 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , актовий запис № 28 від 17.07.2008 року), копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , актовий запис №2 від 20.01.2016 року) - в графі батько зазначено [PERSON] (відповідача), мати - [PERSON] (позивача). Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру витрат на утримання дітей які визначаються за рішенням суду, суд визначає не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір (правова позицію в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2016 року, справа № 755/14148/18), враховує величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого Законодавством України. Величина прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого Законодавством України (станом на 14.10.2022 року (на день розгляду позову) для дитини віком від 6 до 18 років становить - 2744 гривень (ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік"). Дитина [PERSON] , [INFO] має повних 14 (чотирнадцять) років, дитина [PERSON] , [INFO] має повних 6 (шість) років. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховує норми ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, що батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини, що Сімейним кодексом України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та норми ч.3 ст. 11 розділу III Закону України "Про охорону дитинства", що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 179 СК України - аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. З огляду на вищезазначене, суд ураховує, що аліменти є власністю дітей, діти перебувають на утриманні матері, яка буде розпоряджатися ними за цільовим призначенням в інтересах дітей, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, приймає до уваги, що відповідач щодо утримання дітей не заперечує. Розмір аліментів стягуваних з відповідача на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] необхідно визначити з 21.07.2022 року у розмірі прожиткового мінімуму на одну дитину в розрахунку на місяць у розмірі 2744 грн., який відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи інтересів і становища, як відповідача так і позивача. Стягнення проводити на користь [PERSON] (позивача). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову; п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд роз`яснює сторонам положенння ст. 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В частині стягнення судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Поскільки вимоги [PERSON] про стягнення аліментів підлягають задоволенню, а позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів), суд доходить висновку, що судовий збір необхідно стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) та за ставками, встановленими ст. 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року у розмірі 992,40 грн. У відповідності до положень до ст. 133 ЦПК України - до витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПКУкраїни - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Позивач в позовній заяві просить стягнути судові витрати по сплаті юридичних послуг адвокату. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Суд також бере до уваги, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, не встановлено форми такого документа, а також те, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката. Враховує, що предметом дослідження витрат на правничу допомогу адвоката є обсяг фактично виконаних адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, вказаних у розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, а не облік отриманого адвокатом доходу та його оподаткування, однак адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта; повинен надати суду обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних ним робіт, їх вартість; акт прийому-передачі наданої правничої допомоги (послуг) до договору про надання правничої допомоги, звіт про витрачений час на надання правничої допомоги про детальний опис наданих послуг із обумовленою сторонами договору вартістю у межах надання правової допомоги під час розгляду справи (суд ураховує правові висновки у постановах Верховного Суду: від 15.09.2021 року, справа №440/4206/19, від 15.06.2021 року, справа №159/5837/19, від 29.10.2020 року, справа №686/5064/20). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат по сплаті юридичних послуг адвокату надані: копія довіреності від 22.07.2022 року, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Баратей А.А., зареєстрованої в реєстрі за №633, копія витягу 47909431 про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреносте від 20.07.2022 року. Натомість, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Іщук В.І. та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у справі №306/1270/22 позивачем не подано та не підтверджено доказами, розміру (суми) сплачених грошових коштів на отримання юридичних послуг, пов`язаних з розглядом справи не зазначено. Таким чином, суд вважає, що судові витрати по сплаті юридичних послуг адвокату документально не підтверджені належними та допустимими доказами. а тому доходить висновку, що в цій частині вимог необхідно відмовити. З огляду на вищезазначене, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суддоходить висновку, що позов необхідно задовольнити частково. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: partial