Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

15 липня 2022 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовними вимогами до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та її утримання до досягнення дитиною трьох років. Також просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 червня 2021 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 42. За час шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Останнім часом сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, постійно виникали сварки в присутності їхньої дитини, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивачка та відповідач мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Між сторонами втрачені почуття любові і поваги один до одного. Подальше збереження сім`ї є неможливим, тому шлюб необхідно розірвати. Дочка сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, що відповідач є батьком дитини, має працездатний вік, у нього відсутні будь-які медичні протипоказання щодо праці та зайняття певними видами діяльності, інших утриманців немає, тому зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття шляхом сплати аліментів у твердій грошовій сумі, яку позивач визначила в розмірі 6000 гривень щомісяця та просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з відповідача на її утримання до досягнення дитиною трьох років аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2600 гривень щомісяця, виходячи з встановленого законом на 01 липня 20022 року розміру прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб. Крім того, позивачка понесла витрати на правничу допомогу в сумі 5000 гривень, які просила стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2022 року цивільну справу №750/3782/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та дружини передано за територіальною підсудністю до Славутицького міського суду Київської області. 16 серпня 2022 року дана цивільна справа надійшла до канцелярії Славутицького міського суду Київської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 серпня 2022 року для розгляду даної справи визначено суддю Бабич Н.С. Ухвалою судді від 22 серпня 2022 року позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам частини 4 статті 177 ЦПК України, та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 06 вересня 2022 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 03 жовтня 2022 року. Цією ухвалою витребувано в Славутицької Державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Київській області довідку (інформацію) про доходи за 2022 рік [PERSON] . 26 вересня 2022 року до суду на виконання вимог ухвали судді від 06 вересня 2022 року про відкриття провадження у справі від ГУ ДПС у Київській області надійшли відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми / джерела виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з 1 кварталу 2022 року по 2 квартал 2022 року. 03 жовтня 2022 року до суду від адвоката Коваленко Анни Сергіївни, поданий в інтересах відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дитину задовольнити частково в розмірі 1337 гривень 50 копійок, в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років відмовити. Також просила зменшити витрати на правничу допомогу в порядку частини 5 статті 137, статті 141 ЦПК України. Відзив обґрунтований тим, що спільне життя подружжя не склалося, між відповідачем та позивачкою погіршились стосунки, дійсно виникали сварки і непорозуміння, причиною чого була поведінка позивачки. Останній конфлікт між подружжям відбувся 15.06.2022, який став вирішальним у їхніх стосунках, тому відповідач наступного дня зібрав свої особисті речі та залишив спільне місце проживання. Беручи до уваги фактичне припинення сумісного життя подружжя, їх спільне небажання примиритися, на переконання відповідача подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб на підставі статті 112 СК України необхідно розірвати. Відповідач працює у ФОП [PERSON] на посаді кухара, що підтверджується відповідною довідкою №1 від 30.09.2022, та отримує мінімальну заробітну плату, яка за повний місяць його роботи ( вересень 2022 року) за вирахуванням податків і зборів становить 5350 гривень. У відповідача відсутні будь-які об`єкти нерухомості. При визначенні розміру аліментів на дитину необхідно виходити з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на час розгляду справи становить 1100 гривень 50 копійок. Тому, з урахуванням положень частини 5 статті 183 СК України, розмір аліментів на дитину просить визначити, виходячи з ј частини від доходу (заробітку) відповідача, що становить 1337 гривень 50 копійок. Позивачка продовжила працювати і після народження дитини, відповідач та його мати здійснюють догляд за малолітньою [PERSON] в години роботи позивачки. Оскільки після вирахування аліментів на утримання дочки, навіть у визначеному відповідачем розмірі, за рахунок коштів, які залишаться у відповідача, останній зможе забезпечити лише власні побутові потреби, то у відповідача немає можливості надавати матеріальну допомогу позивачці відповідно до частини 4 статті 84 СК України. 03 жовтня 2022 року судове засідання було відкладено за клопотанням позивачки на підставі частини 4 статті 279 ЦПК України для підготовки та подання відповіді на відзив на позовну заяву та призначено нове судове засідання на 17 жовтня 2022 року. 14 жовтня 2022 року на електронну адресу суду від позивачки надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій вона зменшила позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісяця з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Інші позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Також зазначила, що після народження дитини вона дійсно проживала разом з відповідачем в орендованій квартирі. Виплат від держави в сумі 860 гривень не вистачає на утримання дочки. Визначаючи аліменти на утримання дитини в меншому розмірі, ніж під час пред`явлення позову, позивачка враховує заробітну плату відповідача на посаді кухара у ФОП [PERSON] , яка за вирахуванням податків і зборів, становить 5350 гривень. Стосовно доводів відповідача про стягнення аліментів на її утримання, пославшись на статтю 84 СК України, зазначила, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги, з урахуванням зменшення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, підтримала та просила задовольнити. Суду пояснила, що сімейні відносини з відповідачем не склалися внаслідок несумісності їх характерів. Між ними постійно виникали сварки, які відбувалися у присутності дитини. Це призвело до того, що з червня 2022 року вони роз`їхалися остаточно та припинили фактичні шлюбні стосунки. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з нею. Спір щодо спільного сумісного майна між нею та відповідачем відсутній. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Щомісяця вона витрачає 1000 гривень на придбання дитині продуктів харчування, 800 гривень на придбання памперсів та 2000 гривень один раз на три для придбання дитині одягу по сезону. Вона офіційно перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років, яку їй надано ТОВ «Марконі - Україна». Отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 гривень. Щоб утримувати дитину та себе вона неофіційно працює онлайн в мережі Інтернет: надає послуги з оформлення доставки товарів, виконує на замовлення студентів контрольні роботи, реферати тощо. Іноді за можливості підміняє працівників на основній роботі у ТОВ «Марконі - Україна», де працює офіціанткою. Її дохід, з урахуванням щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини, становить 8000-10000 гривень щомісяця. Дитина та вона мають нормальний стан здоров`я. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень щомісяця. Оскільки вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, тому не може працювати повний робочий день, несе витрати на їжу, одяг, оренду квартири для себе та дитини, де вони разом періодично проживають за адресою: [ADDRESS] , тому має право на отримання матеріальної допомоги від відповідача, яку він не надає їй в добровільному порядку. Її витрати на оренду квартири у весняно-осінній період складають близько 4500 гривень у місяць, з них : 3500 гривень за орендну квартири та 1000 гривень за комунальні послуги, у зимовий період розмір таких витрат становить: 3500 гривень за оренду квартири, 2800 гривень за комунальні послуги. Тому просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2600 гривень щомісяця до досягнення дитиною трьох років. Також просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати на оплату правничої допомоги в сумі 5000 гривень та судовий збір у розмірі 992,40 гривень. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що відповідач позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав повністю, в частині стягнення аліментів на утримання дитини визнав частково на суму 1337 гривень 50 копійок та в частині стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років не визнав. Відповідач не заперечує проти того, що дочка [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачкою. При визначенні аліментів на утримання малолітньої дочки у розмірі 1337 гривень 50 копійок необхідно виходити з положень частини 5 статті 183, частини 3 статті 184 СК України, в яких передбачено безспірний розмір аліментів - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, то, виходячи з 50 відсотків встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01 липня 2022 року прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в розмірі 1110 гривень 50 копійок, доходу відповідача за повний місяць роботи у вересні 2022 року в сумі 5350 гривень за вирахуванням податків і зборів та, з урахуванням обов`язку матері, яка працює, забезпечувати дитину, справедливим і достатнім розміром аліментів на дитину відповідач вважає ј частину від вказаного його доходу, що становить 1337 гривень 50 копійок. [PERSON] має нормальний стан здоров`я, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має. Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років зазначила, що передбачена статтею 84 СК України головна умова - можливість надавати таку матеріальну допомогу, у відповідача відсутня, оскільки його дохід є мінімальним. З урахуванням стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дочки, у його розпорядженні буде залишатися тільки мінімум, який необхідний для задоволення його власних потреб. Водночас, як повідомила у судовому засіданні позивачка, вона працює та отримує дохід від 8000 до 10000 гривень щомісяця, який значно перевищує дохід відповідача. Тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох років просила відмовити. У стягненні з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу також просила відмовити, оскільки вони є непідтвердженими, тому що ордер на надання позивачці правничої (правової) допомоги адвокатом Мишком В.В. в матеріалах справи відсутній. Проте, у разі якщо суд дійде висновку про необхідність задоволення таких витрат, просила звернути увагу на їх неспівмірність зі складністю справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, та обсягом і складом виконаних робіт, якими є лише оформлення позовної заяви, та врахувати Рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджені рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 16.04.2021 №99, в яких визначено розмір гонорару за складання позовної заяви про розірвання шлюбу - 1000 гривень, про стягнення аліментів - від 1500 гривень. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 16 червня 2021 року зареєстрували шлюб у Славутицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 16 червня 2021 року складено відповідний актовий запис за №42 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 18). До реєстрації шлюбу в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, матір`ю - позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.06.2021, копія якої долучена до матеріалів справи ( а.с.19). Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивачки, наданих у судовому засіданні, останнім часом сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, постійно виникали сварки в присутності їхньої дитини, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з червня 2022 року. Позивачка та відповідач мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Між сторонами втрачені почуття любові і поваги один до одного. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. У відзиві на позовну заяву адвокат Коваленко Анна Сергіївна, діючи в інтересах відповідача [PERSON] , підтвердила, що дійсно спільне життя подружжя не склалося, між відповідачем та позивачкою погіршились стосунки та виникали сварки і непорозуміння, причиною чого відповідач вважає поведінку позивачки. Внаслідок останнього конфлікту, що відбувся між подружжям 15.06.2022, відповідач наступного дня зібрав свої особисті речі та залишив спільне місце проживання. Беручи до уваги фактичне припинення сумісного життя подружжя, їх спільне небажання примиритися, на переконання відповідача подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Також у судовому засіданні підтвердила, що відповідач визнає позовні вимоги в частині розірвання шлюбу. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача. Як вбачається зі змісту позовної заяви та підтверджено позивачкою в судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати з позивачкою. Спору щодо спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу, у сторін немає. Вказані обставини відповідачем не заперечуються. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині розірвання шлюбу задовольнити, оскільки зазначені вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З матеріалів справи встановлено, що позивачка у зв`язку з реєстрацією шлюбу своє дошлюбне прізвище не змінювала. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини. Із позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина 3 статті 51 Конституції України). Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як вбачається із змісту статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як зазначено у частині 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилом частини 2 цієї статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом частин 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що на утриманні позивачки перебуває дитина [PERSON] , [INFO] . Відповідач є батьком дитини, а відтак на нього покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач у зв`язку з припиненням фактичних шлюбних стосунків з позивачкою з червня 2022 року проживає окремо. Відповідно до пункту 25 частини 1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 у Чернігівській області утворено Корюківський район (з адміністративним центром у місті Корюківка) у складі територій Корюківської міської, Менської міської, Сновської міської, Сосницької селищної, Холминської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 11.11.2014 Менським РС УДМС України в Чернігівській області на ім`я [PERSON] , він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.16-17). За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби та ВІС ДМС України в Чернігівській області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.27). Дитина проживає разом з позивачкою і відповідачем даний факт не заперечується. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання від 16.06.2021 № 164252, виданою Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, та довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 30.08.2022 №13, виданою Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, місце проживання [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 20, 57). Також періодично позивачка разом з дитиною проживають в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з її пояснень, наданих у судовому засіданні, на підтвердження чого до позовної заяви додана копія договору оренди квартири, розташованої за вказаною адресою, укладеного 01 лютого 2021 року між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.21-22). Вказані обставини відповідачем також не заперечуються. Відповідно до п.3.1, 3.2 вказаного договору термін оренди становить один рік. Якщо жодна із сторін в термін одного місяця до закінчення даного договору не заявить про намір його розірвати, даний договір автоматично пролонгується на термін один рік. Пунктами 4.1, 4.3 договору передбачено, що розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, складає 3500 гривень за місяць. Орендар сплачує комунальні послуги не пізніше 15-20 числа кожного місяця. Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 29.08.2022 № 1498 [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Славутицької міської ради та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини: з лютого 2022 року по липень 2022 року в розмірі 860 гривень щомісяця. Всього за вказаний період отримано допомоги на загальну суму 5160 гривень (а.с. 56). Як вбачається з пояснень [PERSON] , наданих у судовому засіданні, вона неофіційно працює онлайн в мережі Інтернет та за можливості підміняє працівників на основній роботі у ТОВ «Марконі - Україна», де працює офіціанткою. Її дохід, з урахуванням щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини, становить 8000 - 10000 гривень щомісяця. Докази на підтвердження вказаного розміру доходу позивачки, крім щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини, у матеріалах справи відсутні. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків № 2526-22-07701 від 28.09.2022, станом на 28.09.2022 та № 10326/5/10-36-12-03 від 09.09.2022 [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 1 кварталу 2022 року по 2 квартал 2022 року, за перший квартал інформація про його доходи відсутня, у другому кварталі відповідач отримував дохід у виді додаткового блага від АТ «Універсал Банк» у розмірі 318,86 гривень (а.с. 81-82; 93). Як вбачається з довідки про доходи від 30.09.2022 № 1, виданої [PERSON] , він дійсно працює з 10.08.2022 у ФОП [PERSON] за основною формою працевлаштування на посаді кухара. Його зарплата в розрахунковому періоді становить: у серпні 2022 року нараховано 4623,28 гривень, за вирахуванням податків і зборів -3721,74 гривень; у вересні 2022 року нараховано 6645,96 гривень, за вирахуванням податків і зборів - 5350,00 гривень. Загальна сума доходу у вигляді заробітної плати за період з 10.08.2022 по 30.09.2022 становить 11269,24 гривень ( а.с.94). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.09.2022 №311292977 за вказаними параметрами запиту: право власності, інші речові права, іпотеки, обтяженні відносно фізичної особи [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , інформація відсутня (а.с.95). Як вбачається з пояснень позивачки, наданих в судовому засіданні, щомісяця вона витрачає 1000 гривень на придбання дитині продуктів харчування, 800 гривень на придбання памперсів, 2000 гривень витрачає один раз на три місяці на придбання дитині одягу по сезону. Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаних витрат, проте зазначені витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , представником відповідача у судовому засіданні не спростовувалися. З урахуванням наведеного, при визначенні розміру аліментів з урахуванням обставин, зазначених у частині 1 статті 182 СК України, суд бере до уваги рівність обов`язку обох батьків щодо утримання своєї дитини, нормальний стан здоров`я дитини та нормальний стан здоров`я відповідача, оскільки доказів іншого суду не надано, матеріальне становище дитини, матір якої отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини та у судовому засіданні повідомила, що неофіційно працює і отримує з урахуванням вказаної допомоги, дохід в розмірі від 8000 до 10000 гривень щомісяця, матеріальне становище відповідача, який має постійне місце роботи, є працездатною особою, відсутність у нього на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб, суд вважає правильним визначити аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісяця, що забезпечить необхідну участь батька в її утриманні. Вказаний розмір аліментів суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач є чоловіком працездатного віку, а відтак повинен вживати заходів для можливості утримувати свою дитину на достатньому для дитини рівні. Як вбачається з відзиву на позовну заяву та підтверджено представником відповідача у судовому засіданні, відповідач частково визнав позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1337 гривень 50 копійок щомісяця. Такий розмір аліментів визначив, виходячи з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на час розгляду справи становить 1100 гривень 50 копійок, та ј частини його заробітної плати за повний місяць (вересень 2022 року) роботи, яка за вирахуванням податків і зборів становить 5350 гривень. Проте, суд вважає, що запропонований відповідачем розмір аліментів на дитину [PERSON] , [INFO] , не є достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку. Доказів неможливості сплати аліментів на утримання дитини у визначеному судом розмірі відповідачем та його представником суду не надано. Крім того, аналізуючи доводи відповідача та його представника щодо запропонованого розміру аліментів на утримання дитини, вважає за необхідне зазначити таке. Виходячи з положень частини 1 статті 183 СК України у разі визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини така частка визначається судом. Частиною 5 статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з частиною 3 статті 184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктами 4, 5 частини 1 статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб ; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. З аналізу вказаних матеріальних та процесуальних норм права вбачається, що законодавством визначений порядок стягнення аліментів також в наказному провадженні, але за умови визначення аліментів у вказаних в частині 5 статті 183 та частині 3 статті 184 СК України розмірах. При цьому у разі стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів в наказному провадженні їх максимальний розмір обмежений десятьма прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку. Відповідно до частини 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Позовне провадження - це вид провaдження у цивільному процeсі, у якому розглядається спір, який виникaє з цивільних, земельних, сімeйних, трудових відносин. Наявність спору про право цивільне визначає і іншу характерну рису цього провадження - участь у ньому двох сторін - позивача та відповідача. Виходячи з наведеного, при визначенні розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі у справі, що розглядається в порядку позовного провадження, суд з урахуванням обставин, передбачених частиною 1 статті 182 СК України, та положень частини 2 цієї статті, визначає такий розмір аліментів, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Водночас при визначенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі положеннями статей 182 та 184 СК України не передбачено врахування судом розміру аліментів, передбаченого частиною 5 статті 183 СК України. Відповідно до Закону України « Про державний бюджет України на 2022 рік» у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Враховуючи зазначене, здійснення відповідачем розрахунку аліментів в твердій грошовій сумі на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з урахуванням положень частини 5 статті 183 СК України, тобто виходячи з ј частини його заробітку (доходу), що становить 1337 гривень 50 копійок, про що зазначено у відзиві на позовну заяву, не є тією обставиною, яку суд повинен враховувати при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дитини в твердій грошовій сумі. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі підлягають частковому задоволенню в розмірі 2000 гривень щомісяця. В іншій частині зазначені позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів на дитину є недоведеними, доказами не підтвердженими, тому задоволенню не підлягають. Згідно з частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Виходячи з того, що позивачка звернулася до суду з позовною заявою 15 липня 2022 року, про що свідчить дата на вхідному штампі, проставленому на позовній заяві, то аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з 15 липня 2022 року. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення нею трьох років. Відповідно до частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (частина 4 статті 84 СК України). Як зазначено у частині 6 цієї статті, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині -матері, незалежно від цієї обставини. Суд зазначає, що відповідач надав довідку про його доходи, де зазначено заробітну плату за один повний місяць роботи ( вересень 2022 року), оскільки відповідач влаштувався на роботу лише з 10.08.2022. Нарахована заробітна плата відповідача за вересень 2022 року становить 6645,96 гривень, за вирахуванням податків і зборів- 5350 гривень. Відповідно до частини 1 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. За правилом частини 2 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Оцінюючи матеріальне становище відповідача, суд бере до уваги наявність у нього місця роботи, розмір його доходу у виді заробітної плати, яку він отримав за повний місяць роботи у ФОП [PERSON] , нормальний стан його здоров`я, оскільки доказів іншого суду не надано, визначений судом розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , та відсутність на його утриманні інших дітей та непрацездатних осіб, з урахуванням чого вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісяця до досягнення дитиною трьох років. В іншій частині позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення нею трьох років, є недоведеними, доказами не підтвердженими, тому задоволенню не підлягають. При цьому суд зазначає, що загальна сума стягуваних з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі на утримання дитини в розмірі 2000 гривень та дружини в розмірі 500 гривень становить 2500 гривень, що не перевищує 50 відсотків заробітку відповідача, який за один повний місяць роботи за вирахуванням податків і зборів він отримав в розмірі 5350 гривень ( 5350 гривень : 2 = 2675 гривень). Те що позивачка отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 гривень та продовжує працювати не впливає на її право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення нею трьох років та не впливає на обов`язок відповідача - батька надавати матеріальну допомогу позивачці - матері, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, оскільки відповідно до частини 4 статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, та в судовому засіданні встановлено, що відповідач може надавати таку матеріальну допомогу. Крім того, суд не бере до уваги доводи, наведені у відзиві на позовну заяву, про те, що відповідач та його мати здійснюють догляд за малолітньою [PERSON] в години роботи позивача, а також в інший час, коли це необхідно, позивачу, оскільки дані обставини не є такими, які суд повинен враховувати при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. За змістом частини 1 статті 79 СК України аліменти на утримання позивачки присуджуються за рішенням суду з 15 липня 2022 року. Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з позовної заяви, позивачем були заявлені три позовні вимоги: одна немайнова про розірвання шлюбу та дві майнові про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, з якою проживає дитина, до досягнення нею трьох років. Згідно з квитанцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.2661601443.1 від 02.09.2022 позивачкою за позовну вимогу про розірвання шлюбу сплачено судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок. В частині позовних вимог про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України « Про судовий збір». Відповідач визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу до початку розгляду справи по суті, про що зазначено у відзиві на позовну заяву та підтверджено його представником в судовому засіданні. За таких обставин, виходячи зі змісту статей 141- 142 ЦПК України, на користь позивачки з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за позовну вимогу про розірвання шлюбу, тобто 496 гривень 20 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позову за вказану вимогу, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. При розподілі судових витрат в частині стягнення судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з такого розрахунку: 2500 гривень ( загальний розмір задоволених позовних вимог про стягнення аліментів) х 100: 5100 гривень ( загальний розмір заявлених позовних вимог про стягнення аліментів з урахуванням їх зменшення позивачкою до початку розгляду справи по суті) = 49,02 % ( відсоток задоволених позовних вимог про стягнення аліментів); 992,40 гривень :100 х 49,02 % = 486,47 гривень (сума судового збору, пропорційна розміру задоволених позовних вимог про розірвання шлюбу), від сплати якого позивачка звільнена на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». За змістом пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом частини 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини 5 цієї статті у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, зазначеним у позовній заяві, розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правової допомоги становить 5000 гривень (а.с.3-11). У відзиві на позовну заяву адвокат Коваленко Анна Сергіївна, діючи в інтересах відповідача [PERSON] , просила врахувати вимоги, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу в порядку частини 5 статті 137, 141 ЦПК України. У судовому засіданні необхідність зменшення розміру таких витрат обґрунтовувала їх неспівмірністю зі складністю справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, та обсягом і складом виконаних робіт, якими є лише оформлення позовної заяви, посилавшись на Рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 16.04.2021 №99. Крім того, зазначила, що оскільки у матеріалах справи відсутній ордер на надання позивачу правничої ( правової ) допомоги адвокатом Мишком Владиславом Валерійовичем, то витрати позивачки на правничу допомогу є непідтвердженими, у зв`язку з чим наявні також підстави для відмови у стягненні таких витрат з відповідача на користь позивачки. Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20). Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18. Судом встановлено, що адвокат Мишко Владислав Валерійович надавав позивачу правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги №11/07-а від 11.07.2022 ( далі -договір) (а.с.58-60). Як вбачається з п. 4.1. договору, вартість послуг за надання правової допомоги визначається в додатковій угоді до даного договору, конфіденційно. Відповідно до п. 4.4. вказаного договору на підтвердження факту надання послуг відповідно до умов договору складається Акт про надані послуги. Пунктом 7.1 договору передбачено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та дійсний до моменту винесення рішення судом першої інстанції. У Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги сторони погодили вартість послуг адвоката, яка визначена у розмірі 5000 гривень за складання позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (а.с.61). Згідно з актом приймання - передачі наданих послуг №1 від 30.08.2022 адвокатом Мишком Владиславом Валерійовичем була надана правнича допомога [PERSON] за договором про надання правової допомоги № 11/07-а від 11.07.2022 в такому обсязі: підготовка та подача позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів від 15.07.2022 до Деснянського районного суду м. Чернігова. Вартість наданої послуги - 5000 гривень (а.с.63). Відповідно до копії прибуткового касового ордера № 59 від 11.07.2022 та оригіналу квитанції до прибуткового касового ордера №59 від 11.07.2022 адвокатом Мишком Владиславом Валерійовичем прийнято від [PERSON] 5000 гривень за договором про надання правової допомоги №11/07-а від 11.07.2022 (а.с.62,64). За правилом частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат. Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц висловила позицію про те, що в силу принципу змагальності саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності, що виключає ініціативу суду у вирішенні даного питання. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Враховуючи обсяг виконаних адвокатом Мишком Владиславом Валерійовичем робіт щодо складання позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якій об`єднані три позовні вимоги, щодо кожної з яких позовна заява містить окреме обґрунтування, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі. Вказані витрати є фактичними і неминучими, оскільки позивачу необхідна була правнича допомога для звернення до суду з позовною заявою для захисту її прав. Водночас суд зазначає, що рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджені рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 16.04.2021 №99, на які посилається представник відповідача в обґрунтування зменшення судових витрат на правничу допомогу, не є обов`язковими та носять рекомендаційний характер. До того ж, сторони договору про надання правової допомоги не позбавлені,

Outcome: partial