Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 18 листопада 2006 року у відділі РАЦС Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 62, він уклав шлюб з відповідачкою, від якого у них народилося двоє дітей, а саме: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. На даний час у нього немає до відповідачки почуття любові та поваги, вони не ведуть спільне господарство, не піклуються один про одного, не проживають разом близько п`яти місяців. Відповідачка збирається виїхати на заробітки за кордон на тривалий термін. За таких обставин вважає примирення неможливим, подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, а відтак просить позов задовольнити.\~\~ У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак попередньо подав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явилася, хоча подала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». У підготовче судове засідання представник органу опіки та піклування вкотре не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку, що підтверджується розпискою про отримання виклику до суду, ухвалу суду про зобов`язання виконати вимоги ч. 5 ст. 19 СК України, отриману 09 серпня 2022 року, не виконала. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що 18 листопада 2006 року у відділі РАЦС Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 62, позивач [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] ( [PERSON] ) свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , від якого у них народилося двоє дітей, а саме: син [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , та син [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Крім цього встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, про що свідчать ті обставини, що позивач та відповідачка сімейних стосунків не підтримують, спільно проживають виключно формально. Діти проживають разом з ними. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін та інтересам їх дітей. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~ і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам спільних дітей, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Щодо вирішення позовної вимоги про місце проживання дітей, то суд виходить з такого. Як було зазначено, орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області свою позицію щодо предмету позову не висловив, свого представника в судове засідання не направив. Відповідачка [PERSON] позовну вимогу щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком визнала в повному обсязі, таким чином суд дійшов висновку, що спір між сторонами з цього приводу відсутній. Крім того висновок органу опіки та піклування носить для суду виняткового рекомендаційний, а не преюдиціальний характер. Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 184/858/19 (провадження № 61-13874св20) від 29.03.2021 року. Судовий збір у порядку ст. 141 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: approved