Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 14 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4353, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованості за кредитним договором №173505-КС-002, укладеним 05 грудня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Бізнес позика». На підставі зазначеного виконавчого напису 27 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О. В. відкрито виконавче провадження. Позивач зазначає, що виконавчий напис вчинений з порушенням умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, а також зазначає, що сума заборгованості, яка вказана у виконавчому написі не є безспірною, відсотки за користування кредитними коштами були нараховані після закінчення строку дії кредитного договору. Крім того позивач вказує, що кредитний договір не підписаний позивачем, оскільки не зазначено, яким саме ідентифікатором був підписаний кредитний договір, відсутні докази підписання електронного правочину у формі, визначеній ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію». За таких обставин просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути судові витрати. Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 липня 2022 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису, виконавче провадження №68387302. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 липня 2022 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб та до участі у справі залучено як третю\~особу,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору,\~на стороні\~відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіду В. О. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Наразі до суду надійшла заява про зменшення витрат на правничу допомогу, вказуючи, що вони є неспівмірними та необґрунтованими, а тому просить зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 2 000,00 грн. Третя особа своїх пояснень не надала. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що 14 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О., вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4353, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №173505-КС-002 від 05 грудня 2020 року, укладеним ним з ТОВ «Бізнес позика», на користь ТОВ «Бізнес позика», за період з 13 лютого 2021 року по 13 грудня 2021 року на суму 6 460,84 грн, в тому числі: 3 471,56 грн прострочена заборгованості за сумою кредиту, 2 989,28 грн прострочена заборгованості по невиплаченим відсоткам за користування кредитом, а також стягнуто 600,00 грн- за вчинення виконавчого напису нотаріусом, що в цілому становить загальну суму 7060,84 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису 27 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О. В. відкрито виконавче провадження №68387302 та в межах якого постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О. В. від 04 лютого 2022 року звернуто стягнення на доходи боржника. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону «Про нотаріат»). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 залишено без змін. Отже, оскільки у судовому порядку вказану вище постанову від 26 листопада 2014 року № 662 визнано незаконною та не чинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Даний висновок відповідає правовому висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року в справі №910/10374/17. Тобто, виконавчий напис було вчинено 14 січня 2022 року, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Укладений кредитний договір №173505-КС-002 від 05 грудня 2020 року, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, розмір боргових зобов`язань позивача, який визначений у виконавчому написі нотаріуса, в сумі 6 460,84 грн не є безспірним, оскільки відсотки були нараховані за період 13 лютого 2021 року по 13 грудня 2021 року, тобто в тому числі й після закінчення строку дії кредитного договору Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Слід звернути увагу, що, сторони обумовили розмір процентів, однак умови договору не містять погоджених положень щодо нарахування та сплати процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування. Кредит надався короткостроковий (16 тижнів) та останній термін повернення кредиту разом із сплатою нарахованих процентів за користування кредитом встановлений 27 березня 2021 року. Однак розрахунок заборгованості по процентам, зазначений у виконавчому написі, проведений за період з 13 лютого 2021 року по 13 грудня 2021 року. Отже нарахування процентів після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та умовах договору. Такі висновки суду, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 року в справі №175/4753/15-ц. Щодо твердження позивача про відсутність його підпису на кредитному договорі, то суд звертає увагу, що зі змісту кредитного договір слідує, що кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, який створений в інформаційно - телекомунікаційній системі товариства. На порталі позичальник повинен заповнити заяву та додати інші необхідні дані, позичальник створює особистий кабінет на порталі шляхом заповнення вказівок, викладених на ньому, йому надається пропозиція кредитодавця, яку позичальник має право проаналізувати та порівняти з іншими пропозиціями, натискаючи кнопку прийняти, позичальник підтверджує надання згоди кредитодавцю, в тому числі й на встановлення договірних відносин та укладення договору, код підтвердження надсилається кредитодавцем на номер телефону позичальника, шляхом введення коду позичальник підписує та приймає пропозицію та підтверджує укладення договору на основі загальних умов кредитування. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Тобто сторони уклали договір в електронній формі, позивач належних доказів про не укладення ним договору суду не надав. При цьому слід зауважити, що чинним законодавством не заборонено сторонам використовувати паперові копії електронного договору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1488,60 грн ( 992,40+ 496,20). Щодо витрат на правничу допомогу, то слід зазначити, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були\~фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved