Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просить суд: - у зв`язку з відмовою матері виховувати дитину, відібрати малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у відповідачки [PERSON] без позбавлення батьківських прав та визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою постійного проживання батька, а саме: [ADDRESS] . Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що 06.03.2015 року між ним, [PERSON] та [PERSON] (до шлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, який зареєстрований Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , про що в Книзі реєстрації шлюбів 2015 року березня місяця 06 числа зроблено відповідний актовий запис за № 87. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . На протязі останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний момент ведення між ними спільного господарства припинено. Сторони проживають окремо. Позивач вказує, що після того, як він та відповідачка припинили сумісне проживання, син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з батьком [PERSON] , дитина знаходиться на повному утриманні позивача [PERSON] та проживає разом із ним, що підтверджується довідкою №236 від 19 вересня 2022 року, виданою КП ЖЕО №1 міста Білгород-Дністровський. Факт проживання неповнолітньої дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] також підтверджується актом КП ЖЕО №1 та підписом свідків які є сусідами, а саме [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 20.09.2022 року за підписами фахівців, а саме начальника служби у справах дітей [PERSON] , завідуючої сектору опіки та піклування та усиновлення дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Завгороднюк В.О. встановлено, що неповнолітній син [PERSON] проживає разом зі мною за адресою: [ADDRESS] . Дитина знаходиться на повному утриманні батька. На момент обстеження будинку встановлено, що соціальний стан житла задовільний, в будинку завжди підтримується чистота та порядок, зроблено ремонт, кімнати обладнані меблями та побутовою технікою, чисто та затишно. Будинок на праві власності належить матері позивача - [PERSON] . Одна із кімнат будинку обладнана для малолітнього [PERSON] [INFO] , в кімнаті є ліжко, стільця та всі умови для підготовки домашніх завдань, шафа, комп`ютер. В будинку та кімнаті дитини завжди підтримується чистота та порядок. Продуктами харчування родина забезпечена в повній мірі. Позивач, вказує, що на даний час відповідачка [PERSON] змінила місце проживання їхнього сина без згоди позивача та переховувала від нього місце знаходження [PERSON] , у зв`язку із чим позивач змушений був звернутися до органів поліції та служби у справах дітей з приводу незаконної зміни місця проживання сина. Позивач вказує, що мати дитини, [PERSON] потреби дитини не задовольняє, участі у вихованні не приймає. На підставі наведеного просить задовольнити позов. Процесуальні дії. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, від 23 вересня 2022 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 30.09.2022 року сторони у судове засідання не з`явились. Позивач в судове засідання не з`явився, відповідно до поданої ним заяви від 30.09.2022 року просить справу розглядати у його відсутність та задовольнити позов у повному обсязі. 30.09.2022 року відповідачка [PERSON] надала до канцелярії суду заяву відповідно до якої зазначає, що обставини, викладені позивачем у позові підтверджує та визнає у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Вказує також, що наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом було встановлено, що 06.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, який зареєстрований Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , про що в Книзі реєстрації шлюбів 2015 року березня місяця 06 числа зроблено відповідний актовий запис за № 87. Після реєстрації шлюбу відповідачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На протязі останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний момент ведення між ними спільного господарства припинено. Сторони проживають окремо. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач, вказує, що відповідачка залишила місце їхнього спільного проживання та кинула його з неповнолітнім сином [PERSON] . Також позивач зазначає, що після того, як він та відповідачка припинили сумісне проживання, син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з батьком [PERSON] , дитина знаходиться на повному утриманні позивача [PERSON] та проживає разом із ним, що підтверджується довідкою №236 від 19 вересня 2022 року, виданою КП ЖЕО №1 міста Білгород-Дністровський. Факт проживання неповнолітньої дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] також підтверджується актом КП ЖЕО №1 та підписом свідків які є сусідами, а саме [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 20.09.2022 року за підписами фахівців, а саме начальника служби у справах дітей [PERSON] , завідуючої сектору опіки та піклування та усиновлення дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Завгороднюк В.О. встановлено, що неповнолітній син [PERSON] проживає разом зі мною за адресою: [ADDRESS] . Дитина знаходиться на повному утриманні батька. На момент обстеження будинку встановлено, що соціальний стан житла задовільний, в будинку завжди підтримується чистота та порядок, зроблено ремонт, кімнати обладнані меблями та побутовою технікою, чисто та затишно. Будинок на праві власності належить матері позивача - [PERSON] . Одна із кімнат будинку обладнана для малолітнього [PERSON] [INFO] , в кімнаті є ліжко, стільця та всі умови для підготовки домашніх завдань, шафа, комп`ютер. В будинку та кімнаті дитини завжди підтримується чистота та порядок. Продуктами харчування родина забезпечена в повній мірі. Позивач, вказує, що на даний час відповідачка [PERSON] змінила місце проживання їхнього сина без згоди позивача та переховувала від нього місце знаходження [PERSON] , у зв`язку із чим позивач змушений був звернутися до органів поліції та служби у справах дітей з приводу незаконної зміни місця проживання сина. Позивач вказує, що мати дитини, [PERSON] потреби дитини не задовольняє, участі у вихованні не приймає. Під час розгляду справи відповідачка [PERSON] позов [PERSON] визнала у повному обсязі. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно із ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У частинах першій-третій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини. Враховуючи вищенаведені обставини,

Outcome: approved