Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним договір від 16 листопада 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги аргументовані тим, що позивач був власником нежитлового приміщення площею 84 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 23.07.2016 року належне позивачу нежитлове приміщення було продане з прилюдних торгів за допомогою системи електронних торгів арештованим майном «СЕТАМ» Переможцем вказаних торгів було визнано [PERSON] . На підставі протоколу проведення електронних торгів №185484 від 23.07.2016 року старшим державним виконавцем 30.09.2016 року видано Акт про реалізацію предмета іпотеки. Позивачу стало відомо, що 16.11.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, який стосується колись належного йому майна. Вказаним договором, позивач вважає, що порушуються його права та він підлягає визнанню недійсним, оскільки був укладений без погодження з позивачем та без отримання його згоди. У зв`язку з вищевикладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 22 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засіданні в порядку загального позовного провадження. 18 березня 2019 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, в якій вона просила суд визнати за позивачем право власності на нежитлове приміщення площею 84 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування зустрічної позовної заяви посилається на те, що 23.07.2016 року з прилюдних торгів, за допомогою системи електронних торгів арештованим майном «СЕТАМ» було продано нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Переможцем вказаних торгів став [PERSON] . Ціна продажу становила 712\~240,50 грн. Вартість придбаного об`єкту нерухомого майна була оплачена [PERSON] у повному обсязі. У зв`язку з оплатою покупцем повної вартості придбаного нерухомого майна, 30 вересня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Роман Н.О. було видано Акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки. Після цього, між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості щодо відступлення на її користь усіх прав, що стосуються спірного приміщення, в результаті чого було укладено відповідний договір від 16.11.2016 року, на підставі якого [PERSON] набула усі права щодо спірного приміщення. Відповідно до п.1 Договору [PERSON] відступає та передає [PERSON] , а [PERSON] отримує і набуває право вимоги на усі майнові права щодо нежитлового приміщення площею 84 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2 Договору за отримані право вимоги та майнові права щодо спірного приміщення [PERSON] зобов`язується сплатити [PERSON] грошові кошти у розмірі 27000,00 євро, що відповідно до офіційного курсу гривні щодо євро, встановленого НБУ на день підписання цього договору в еквіваленті дорівнює 846 450,00 грн. [PERSON] було виконано всі умови Договору та сплачено [PERSON] грошові кошти у розмірі 27000,00 євро. Відповідно до п.4 Договору право вимоги та майнові права, які є предметом цього Договору переходять від [PERSON] до [PERSON] з моменту підписання Договору. Факт сплати чи не сплати грошових коштів, передбачених п.3 жодним чином не впливає на момент переходу права вимоги та майнових прав. 26 березня 2019 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволені позову щодо визнання договору недійсним від 16.11.2017 року, у зв`язку з наступними обставинами. Так, 23.07.2016 року з прилюдних торгів, за допомогою системи електронних торгів арештованим майном було реалізовано спірне нежитлове приміщення. Відповідач став переможцем зазначених торгів, здійснивши виграшну ставку у розмірі 712\~240, 50 грн. Ним повністю була оплачена вартість придбаного майна. Згодом, відповідач вирішив відступити усі права щодо придбаного ним приміщення на користь [PERSON] 16.11.2017 року було укладено договір на підставі якого [PERSON] набула усі права щодо спірного приміщення. Вказані право вимоги та майнові права щодо спірного нежитлового приміщення виникли у відповідача на підставі Протоколу проведення електронних торгів № 185484 від 23.07.2016 року та Акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 30.09.2016 року, виданого Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області. [PERSON] було повністю виконані усі вимоги Договору та поетапно сплачено гроші [PERSON] у сумі, що загалом становить 27000,00 євро. Таким чином усі права на вище зазначене нежитлове приміщення перейшли до [PERSON] 04.04.2019 року суд без видалення до нарадчої кімнати на місці ухвалив про приєднання зустрічної позовної заяви до матеріалів справи. На підставі розпорядження Франківського районного суду м. Львові від 25.09.2019 року було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 25.09.2019 року головуючим суддею визначено Мартьянову С.М. Ухвалою суду від 10.10.2019 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.06.2022 року у задоволенні заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про затвердження мирової угоди відмовлено. Ухвалою суду від 27.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору недійсним, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності. Призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача за первісним позовом та відповідач по зустрічному в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, про що подав письмову заяву. Представник відповідача за первісним позовом та за зустрічним [PERSON] [PERSON] в судове засідання подав заяву згідно якої щодо позовних вимог заперечував у повному обсязі, щодо вимог по зустрічному позову не заперечував. Відповідач за первісним позовом та позивач по зустрічній позовній заяві [PERSON] в судове засідання не з`явився. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, та на підставі наявних у матеріалах справи доказів дійшов до наступного висновку. Відповідно до змісту ст.ст.11,15\~ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1ст. 5 ЦПК). Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до положень ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 23 липня 2016 року нежитлове приміщення за адресою : [ADDRESS] було продано на прилюдних електронних торгах за допомогою системи електронних торгів арештованим майном «СЕТАМ». Переможцем вказаних торгів було визнано [PERSON] , що підтверджується протоколом проведення електронних торгів №185484 від 23.07.2016 року. (а.с.4-5) На підставі Протоколу від 23.07.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Роман Н.О. було видано Акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 30.09.2016 року. (а.с.6-7) З даного Акту вбачається, що старшим державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3241/11 виданого 10.09.2014 року Франківським районним судом м. Львова про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість по кредитному договору №KF 45482 від 07.11.2007 р. в сумі 967385 доларів 25 центів США, що станом на 14.11.2013 р., згідно курсу НБУ становить 7\~732\~310,30 грн. та судовий збір з розгляду даної справи в сумі 1\~700,00 грн. Складено відповідний акт про реалізацію предмету іпотеки, а саме: нежитлове приміщення площею 84 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 13.07.2009, виданого відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23471377 виданий 03.08.2009 Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», реєстраційний номер майна 27937548. Спірне нежитлове приміщення на підставі договору іпотеки Р. №1052 від 12.07.2010, посвідченого Шапіро І.В. приватним нотаріусом ЛМНО, перебуває в іпотеці ПАТ «Ві Ес Банк». Спірне нежитлове приміщення реалізоване 23.07.2016 року з «СЕТАМ». Згідно протоколу №185484 проведення електронних торгів спірне нежитлове приміщення придбано переможцем електронних торгів [PERSON] . Даний акт є підставою для подальшого оформлення права власності на вищезазначене нерухоме майно. 16 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір без назви та номеру, відповідно до якого сторона 1 відступає та передає стороні 2, а сторона 2 отримує і набуває право вимоги та усі майнові права щодо нежитлового приміщення площею 84 кв.м. , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.8-10) Даний договір підписаний [PERSON] та [PERSON] , нотаріально не посвідчений. Пунктом 2 Договору за отримані право вимоги та майнові права щодо спірного приміщення [PERSON] зобов`язується сплатити [PERSON] грошові кошти у розмірі 27000,00 євро, що відповідно до офіційного курсу гривні щодо євро, встановленого НБУ на день підписання цього договору в еквіваленті дорівнює 846 450,00 грн. Відповідно до п.4 Договору право вимоги та майнові права, які є предметом цього Договору переходять від [PERSON] до [PERSON] з моменту підписання Договору. Факт сплати чи не сплати грошових коштів, передбачених п.3 жодним чином не впливає на момент переходу права вимоги та майнових прав. В матеріалах справи містяться копії розписки від 16.11.2017 року, від 07.03.2018 року, 05.06.2018 року, від 13.серпня 2018 року, від 15.11.2018 року в яких вказано що [PERSON] поетапно сплатила грошові кошти [PERSON] у сумі, що загалом становить 27000,00 євро. (а.с.36,37,38,39,40) Позивач вважає, що вищевказаний договір суперечить вимогам законодавства з підстав того, що його було укладено без погодження з позивачем та без отримання від нього згоди. Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому\~Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Відмова від такого права є недійсною. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав. В силу\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Реалізуючи передбачене\~Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод,\~Конституцією України,\~ЦК України\~та\~ЦПК України\~право на судовий захист, особа повинна вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Таким чином, порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. У\~рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004\~вказано, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать\~Конституції\~та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ст. 1, 3 ЦК України, статтями 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 Цивільного кодекс України, частини першої\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу\~ст. 12 ЦПК України\~зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Згідно з приписами ч. 2\~ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст.\~627\~та ст.\~6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ч.1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Статтею 48 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя, іпотекодавця, боржника та будь-якого учасника прилюдних торгів оскаржити результати цих торгів. Оскарження результатів проведення прилюдних торгів і продажу предмета іпотеки, передбачене цією статтею, є пред`явленням вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, результати проведення прилюдних торгів не були оскаржені. Тобто, після проведення продажу на прилюдних торгах нерухомого майна, новим власником нежитлового приміщення став [PERSON] . Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 72 ЗУ «Про нотаріат» придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціонів) оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням такого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва на підставі документів, визначених\~Законом України\~"Про виконавче провадження". Видача свідоцтва про придбання заставленого майна, що складається лише з рухомого майна, здійснюється за місцезнаходженням юридичної особи або за зареєстрованим місцем проживання фізичної особи - набувача. Придбання нерухомого майна, що було предметом застави (іпотеки), оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням такого нерухомого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва на підставі документів, визначених\~Законом України\~"Про іпотеку". Тобто на підставі Акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 30.09.2016 року [PERSON] повинен звернутися до нотаріуса для отримання свідоцтва про права власності на вищезазначене нерухоме майно. Одночасно з видачею свідоцтва про придбання нерухомого майна, нотаріус також здійснює державну реєстрацію права власності на придбане майно. Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних правовідносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є правочином у розумінні\~статті 202 ЦК України. Тобто у випадку придбання нерухомого майна на прилюдних торгах документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є саме свідоцтво про придбання нерухомого майна, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені торги. Проте, в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про право власності [PERSON] на спірне майно. Оскільки отримавши акт про перемогу на електронних торгах, особа своє право власності на нерухоме майно не зареєструвала: не звернулася до нотаріуса та не отримала свідоцтво - така не набула права власності на це майно (ВС КЦС № 644/7232/17 від 08.09.2021 р.) \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 13 та ч.1 ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319, 321, 324, 327 ЦК України право власності в цілому є непорушним. А відтак власник, якщо інше не встановлено законом, може у повному обсязі та на власний розсуд здійснювати своє право власності. Так, відповідно до ч. 1 ст.\~317, ч. 1,\~2\~ст.\~319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. \~ \~ \~ \~На підставі\~статті 190 ЦК України\~майном вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а також майнові права. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі № 761/5156/13-ц (провадження № 14-425цс19) вказано, що: "під майновим правом слід розуміти "право очікування", що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна (див. постанову Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-265цс16). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.ч.\~1,2,3\~статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. (стаття 657 ЦК України) Статтею 658 ЦК\~України встановлено,\~що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Близькі за змістом висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95, 96), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29). Згідно з положеннями частини першої\~статті 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають\~з дня такої реєстрації відповідно до закону\~(частина четверта\~статті 334 ЦК України). Фактично, ВС КЦС встановив, що право власності на нерухоме майно придбане з прилюдних торгів - виникає з моменту отримання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, а не з моменту оплати чи отримання акту про перемогу. \~ \~ \~ \~Враховуючи вище викладене суд дійшов такого висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що для укладання спірного договору необхідно обов`язкова його згода, як колишнього власника цього майна, а також не надав належного обґрунтування щодо порушеного його права відповідачами. А тому суд вважає за доцільним відмовити у задоволені позовних вимог. Щодо вимог за зустрічною позовною суд зазначає, що [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на нежитлове приміщення, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи в суді, а саме сторони по справі не змогли надати суду правовстановлюючих документів на підставі яких [PERSON] набув право власності на дане нежитлове приміщення. Так, в договорі б/н від 16.11.2017 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] йдеться мова про передачу прав вимоги та усі майнові права щодо нежитлового приміщення, проте суд вважає, що сторони підміняють поняття, оскільки спірне нежитлове приміщення є об`єктом завершеного будівництва, на яке вже видавалося свідоцтво про право власності. Після проведення прилюдних електронних торгів, на підставі протоколу державним виконавцем було видано Акт, який слугує документом для подальшого оформлення права власності на вище зазначене нерухоме майно В матеріалах справи відсутнє свідоцтво про право власності набуте за [PERSON] , яке останній повинен був отримати звернувшись до нотаріуса. Тобто [PERSON] своє право власності на нерухоме майно не зареєстрував: не отримав свідоцтво, а тому він і не набув права власності на це майно. Отримана відмова державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії від 11.04.2017 року не була оскаржена, за захистом своїх прав в судовому порядку [PERSON] не звертався. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності слід відмовити. Оскільки у задоволені первісного позову та зустрічного позову відмовлено, судові витрати залишаються за сторонами.

Outcome: dismissed