Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

17 травня 2022 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла вказана позовна заява [PERSON] , в якій після уточнень позивач просить скасувати арешт накладений постановою\~слідчого відділу Управління\~Служби безпеки\~України у\~Дніпропетровській області\~від 17\~травня 2011\~року на земельну ділянку площею 2,000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Піщанської сільської ради, кадастровий номер 1223285500-01-402-0034, що належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №381507, виданого на підставі розпорядження голови Новомосковської РДА № 1148 від 15 липня 2008 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-08-126-02675. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що земельна ділянка площею 2,000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Піщанської сільської ради, кадастровий номер 1223285500-01-402-0034, що належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №381507, виданого на підставі розпорядження голови Новомосковської РДА № 1148 від 15 липня 2008 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-08-126-02675. У 2021 році позивачу стало відомо, що постановою УСБУ у Дніпропетровській області від 17 травня 2011 року на вказану земельну ділянку накладений арешт у кримінальний справі за обвинуваченням [PERSON] , провадження у якій в свою чергу постановою суду закрито 02 серпня 2014 року. З огляду на те, що позивач не був учасником кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, провадження у якій закрите на підставі постанови суду № 183/8071/13 від 02 серпня 2014 року за відсутності складу злочину на підставі ст. 6 ч. 1 п. 2 КПК України в редакції 1960 року вимушений звернутися до суду з позовом про звільнення вказаного майна з-під арешту. Відповідачем управлінням СБУ у Дніпропетровській області поданий відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на те, що питання щодо скасування арешту належить розглядати за правилами кримінального судочинства, просить в позові відмовити. Відповідачем Дніпропетровської обласною прокуратурою поданий відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на те, що питання щодо скасування арешту належить розглядати за правилами кримінального судочинства, просить в позові відмовити. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2022 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У встановленій ухвалою суду строки, відповідачами подано заяву про розгляд справи у загальному позовному провадженні, відзив на позов. Ухвалою суду від 23 червня 2022 року постановлено здійснювати розгляд у загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання. 31 серпня 2022 року позивачем поданий уточнений позов, який прийнятий судом у підготовчому провадженні. 16 вересня 2022 року ухвалою суду закрите підготовче провадження у справі та призначено до розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Гудименко В.Г. в повному обсязі підтримав позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити його в повному обсязі. Представник управління СБУ у Дніпропетровській області в судовому засіданні просив відмовити у задоволення позову з підстав, визначених у відзиві. Представник Дніпропетровської обласної прокуратури в судовому засіданні просив відмовити у задоволення позову тому як питання щодо скасування арешту належить розглядати за правилами кримінального судочинства, про що свідчить судове рішення у вказаній справі № 183/8071/13-к провадження 1-в/183/346/21, яким скасований арешт з майна. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши підстави позову, матеріали цивільної справи, а також кримінальної справи № 183/8071/13-к, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступних висновків. В судовому засідання встановлено, що земельна ділянка площею 2,000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Піщанської сільської ради, кадастровий номер 1223285500-01-402-0034, належить позивачу [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №381507, виданого на підставі розпорядження голови Новомосковської РДА № 1148 від 15 липня 2008 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-08-126-02675 (а.с. 12-13). З інформаційної довідки № 299017621 від 10 лютого 2022 року вбачається, що 17 травня 2011 року за № 11178132 реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про накладення арешту на майно б/н від 17 травня 2011 року Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області на земельну ділянку кадастровий номер 1223285500-01-402-0034 накладений арешт (а.с. 12). З матеріалів кримінальної справи № 183/7081/13-к за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України вбачається, що: - постановою слідчого по ОВС УСБУ в Дніпропетровській області Живовим А.Б. від 17 травня 2011 року накладений арешт, зокрема і на земельну ділянку кадастровий номер 1223285500-01-402-0034 (а.к.с. 80 т.9); - постановою № 183-8071-13-к від 02 серпня 2014 року Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області закрите провадження у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у\~вчиненні злочину,\~передбаченого ч.\~2\~ст.\~364\~КК України за відсутності складу злочину на підставі ст. 6 ч. 1 п. 2 КПК України в редакції 1960 року (а.к.с. 121-125 т. 11). З матеріалів кримінальної справи вбачається, що власник вказаної земельної ділянки [PERSON] не була учасником справи; питання щодо майна, на яке в рамках кримінальної справи накладений арешт, щодо земельної ділянки кадастровий номер 1223285500-01-402-0034,\~що належить\~позивачу, під час вирішення питання щодо закриття кримінальної справи не вирішене. Норми права, які застосував суд та мотиви суду. За загальним правилом ст. ст. 15, 16\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зазначений висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 757/23139/18 (провадження № 61-14832св19). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права та є різновидом негаторного позову (п. 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц, провадження N 14-496цс18). Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер 1223285500-01-402-0034 на яку\~накладено арешт\~постановою УСБУ\~у Дніпропетровській\~області постановою\~слідчого від\~17\~травня 2011\~року у\~кримінальній справі\~за обвинуваченням\~ [PERSON] у\~вчиненні злочину,\~передбаченого ч.\~2\~ст.\~364\~КК України. Власник вказаної земельної ділянки [PERSON] не була учасником кримінальної справи; доля майна, на яке в рамках кримінальної справи накладений арешт, а саме щодо земельної ділянки кадастровий номер 1223285500-01-402-0034,\~яка належить\~позивачу, під час вирішення питання щодо закриття кримінальної справи не вирішене. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною першою статті 316\~ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319\~ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321\~ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 386\~ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Вбачається, що визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У справі, яка розглядається, позивач просить скасувати арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI\~«Перехідні положення»\~КПК України\~2012\~року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Ця правова норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5\~КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960 року, а також положеннями чинного цивільного процесуального законодавства (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.1.2021 у справі № 641/1814/20, провадження № 61-18659св20). Статтею 124 Конституції України\~передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зазначала про таке. Спір щодо про звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами КПК України 1960 року та завершено (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України\~1960\~року (постанова Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~15.05.2019\~у справі\~№ 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18)) або КПК України\~2012\~року (постанова Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~24.04.2019\~у справі\~№ 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19)). Залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його потрібно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. У постанові\~від 30.06.2020\~у справі\~№ 727/2878/19\~(провадження № 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала наведені висновки щодо юрисдикції спорів та зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174\~цього Кодексу (пункти 51, 52). Таким чином мотиви заперечень відповідачів, щодо невірно обраного способу захисту прав позивача, суперечать вказаним нормам, а тому відхиляються судом з огляду на вищевикладене. При цьому, суд наголошує, що ст. ст. 12, 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в межах відповідного кримінального провадження та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги про скасуванні арешту відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому позов належить задовольнити. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved