Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

В лютому 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В позовній заяві вказується, що 24 вересня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 1000,00 доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути позивачу дані грошові кошти до 01.05.2020 року. Доказом укладеного договору позики є розписка, складена відповідачем 24 вересня 2019 року та передана позивачу. 24 жовтня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути позивачу дані грошові кошти до 31.03.2020 року. Доказом укладеного договору позики є розписка, складена відповідачем 24 жовтня 2019 року та передана позивачу. 26 грудня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 1000,00 доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути позивачу дані грошові кошти до 01.04.2020 року. Доказом укладеного договору позики є розписка, складена відповідачем 26 грудня 2019 року та передана позивачу. Відповідачем порушено умови договорів щодо строку повернення позики. Вже більше півтора року позивач безрезультатно намагається повернути свої кошти від відповідача. Однак ні телефонні розмови, ні особисті зустрічі та багаторазові обіцянки із сторони відповідача результату не дали. Відповідач не повернув позивачу навіть частини боргу. Наявність оригіналів боргових розписок у кредитора свідчать про те, що боргове зобов`язання не виконане. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 23230,57 доларів США, з яких 22000,00 доларів США заборгованість за договорами позики та 1230,57 доларів США 3% річних; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 76475,66 грн., з яких 6475,66 гривень судового збору, 7000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримує повністю про стягнення боргу та 3% річних від простроченої суми, просить задовольнити. Щодо стягнення судових витрат, то суду пояснив, що при подачі позовної заяви був представлений попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, з якого він просить виключити витрати за участь адвоката в судових засіданнях в сумі 15000 гривень. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися повторно, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 24 жовтня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути позивачу дані грошові кошти до 31.03.2020 року. Доказом укладеного договору позики є розписка, складена відповідачем 24 жовтня 2019 року та передана позивачу. 26 грудня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 1000,00 доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути позивачу дані грошові кошти до 01.04.2020 року. Доказом укладеного договору позики є розписка, складена відповідачем 26 грудня 2019 року та передана позивачу. Відповідно до вимог статтей 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Ст. 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Стаття 526 Цивільного кодексу України регламентує, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. (ч.1 ст.1050 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики. Факт укладення договору позики підтверджено в судовому засіданні шляхом надання для огляду оригіналів боргових розписок. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України. Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають па території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Сума позову становить суму неповернутих грошових коштів, згідно укладених Договорів позики 1000 доларів США + 1000.00 доларів США+ 20000.00 доларів США + 3% річних 1230.57 доларів США, разом 23230.57 (двадцять три тисячі двісті тридцять доларів США 57 центів). На день подання позовної заяви відповідачем не виконано обов`язку з повернення коштів позивачу в обумовленій сумі, а саме: борг з основної суми позики, відсотки за користування позикою. Враховуючи наведені вище правові висновки, а також приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами саме договору позики, форма та зміст яких, а також іноземна валюта, у якій надано грошові кошти в позику, відповідають положенням цивільного законодавства, а відповідач, на відміну від позивача, свої зобов`язання за цими договором не виконав, що зумовило виникнення у позивача права на звернення до суду із даним позовом задля стягнення заборгованості в примусовому порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а отже, підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності з вимогами ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Витрати на професійну правничу допомогу на підставі Договору про надання правничої допомоги №04/02/22 від 04.02.2022р. та Акту №01 від 11.02.2021р. приймання-передачі виконаних робіт по наданню правничої допомоги включає: попереднє опрацювання матеріалів, наданих клієнтом 10000,00 гривень; опрацювання способу захисту прав та інтересів «Клієнта», норм матеріального та процесуального права, які підлягають до застосування в спірних правовідносинах, судової практики в схожих спірних правовідносинах між «Клієнтом» та контрагентом, правових висновків Верховного суду в схожих спірних правовідносинах 15000,00 гривень; консультація, узгодження правової позиції, визначення обсягу та характеру доказів, збір доказів - 15000,00 гривень; підготовка позовної заяви з додатками та інших процесуальних документів у випадках необхідності - 15000,00 гривень; судовий збір 6475.66 гривень. Разом: 10000,00грн. + 15000,00грн. + 15000,00грн. + 15000,00грн. + 6475.66грн. = 61475,66 грн.

Outcome: approved