Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», за участю третіх осіб Представництва "ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ", [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, як шкоди, заподіяної злочином. В обґрунтування своїх доводів позивач посилається на те, що 30.07.2020, близько 16 год. 40 хв. водій [PERSON] , керуючи службовим автомобілем «ГАЗ А22R32-50» д.н.з. [NUMBER] , виконував дорожні роботи на автодорозі Київ - Харків - Довжанський, поблизу АЗС «Оріон», що по вул. Миргородській, 100, в м. Хорол, Полтавської області, при цьому [PERSON] , порушив п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, а саме, рухаючись заднім ходом, проявив неуважність, перед початком та під час руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, не скористався допомогою інших осіб, та допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який знаходився позаду автомобіля «ГАЗ А22R32-50», д. н. з. [NUMBER] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди у пішохода [PERSON] , згідно висновку судово-медичної експертизи № 72 від 01.09.2020 виявлені наступні ушкодження: синці верхніх та нижніх кінцівок; садна тулуба, верхні та нижніх кінцівок; подряпин спини; множинні розможження, розриви та відриви тканини правої частки, розриви тканини лівої частки печінки; розрив купола діафрагми; множинні переломи ребер по декільком анатомічним лініям; перелом 5-го грудного хребця з розходжень та без пошкодження спинного мозку; розриви тканин легень, паріетальної та вісцеральної плеври; крововилив в праву навколониркову клітковину. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, або при ударі об такі і могли утворитися при дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок зіткненні автотранспортного засобу з пішоходом, коли останній знаходився у вертикальному положенні тіла або близькому до нього і, вірогідніше за все, був обернутий передньою-правобічною частиною тіла до виступаючих та вдаряючих частин автомобіля, з послідуючим падінням його на тверде покриття дороги та переїздом колесом автомобіля через живіт та грудну клітку, в той час, коли автомобіль здійснював рух назад. Смерть гр. [PERSON] настала від внутрішньої крововтрати, внаслідок розможження, розривів та відривів тканини правої частки, розривів тканини лівої частки печінки, розриву купола діафрагми. Згідно висновку автотехнічної експертизи № 681 від 24.09.2020 у діях водія [PERSON] вбачаються невідповідності з вимогами п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, згідно яких: - п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. - п. 10.9 - під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. Невідповідності з вимогами п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди. [PERSON] мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання ним вимог п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України. Для цього у нього не було будь-яких перешкод, які б не дозволили йому виконати вимоги вказаних Правил. Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2020 року, що набрав законної сили 28.01.2021 року, по справі № 548/1664/20 [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів, а саме автомобіль «ГАЗ А22R32-50», д. н. з. [NUMBER] , який було передано на відповідальне зберігання власнику майна - представництву «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІ ДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», після набрання вироком законної сили вважати повернутим законному власнику. Потерпілим від даного кримінального правопорушення є позивач [PERSON] - дружина загиблого [PERSON] , яка являється пенсіонеркою та інвалідом другої групи (безтерміново). Адреса проживання : [ADDRESS] . Інших спадкоємців, крім позивача [PERSON] , у загиблого [PERSON] не було. Користуючись своїм законним правом на отримання страхового відшкодування - моральної шкоди в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, потерпіла [PERSON] 19.02.2021 року звернулася до МТСБУ із заявою про здійснення такої виплати. Відповідачем МТСБУ було заведено страхову справу № 74444. В квітні 2021 року позивачем отримано від МТСБУ лист за вих. № 3-01-а/74444 від 03.03.2021 року із відмовою у виплаті страхового відшкодування з мотивів того, що на думку МТСБУ згідно вироку Хорольського районного суду Полтавської області від 28.12.2020 року визначена особа - [PERSON] зобов`язаний відшкодувати [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду, а тому підстав для здійснення страхових виплат не має. Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», в судове засідання не з`явився,але надав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки не було надано необхідних документів від повідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та останньою пропущено строк на звернення із відповідною заявою, про що її повідомлено письмово. Треті особи представництва "ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ", [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходили, відзив на позов до суду не надавали. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 28.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання, за правилами загального позовного провадження . Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 09.11.2021 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 30.07.2020, близько 16 год. 40 хв. водій [PERSON] , керуючи службовим автомобілем «ГАЗ А22R32-50» д.н.з. [NUMBER] , виконував дорожні роботи на автодорозі Київ - Харків - Довжанський, поблизу АЗС «Оріон», що по вул. Миргородській, 100, в м. Хорол, Полтавської області, при цьому [PERSON] , порушив п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, а саме, рухаючись заднім ходом, проявив неуважність, перед початком та під час руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, не скористався допомогою інших осіб, та допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який знаходився позаду автомобіля «ГАЗ А22R32-50», д. н. з. [NUMBER] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди у пішохода [PERSON] , згідно висновку судово-медичної експертизи № 72 від 01.09.2020 виявлені наступні ушкодження: синці верхніх та нижніх кінцівок; садна тулуба, верхні та нижніх кінцівок; подряпин спини; множинні розможження, розриви та відриви тканини правої частки, розриви тканини лівої частки печінки; розрив купола діафрагми; множинні переломи ребер по декільком анатомічним лініям; перелом 5-го грудного хребця з розходжень та без пошкодження спинного мозку; розриви тканин легень, паріетальної та вісцеральної плеври; крововилив в праву навколониркову клітковину. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, або при ударі об такі і могли утворитися при дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок зіткненні автотранспортного засобу з пішоходом, коли останній знаходився у вертикальному положенні тіла або близькому до нього і, вірогідніше за все, був обернутий передньою-правобічною частиною тіла до виступаючих та вдаряючих частин автомобіля, з послідуючим падінням його на тверде покриття дороги та переїздом колесом автомобіля через живіт та грудну клітку, в той час, коли автомобіль здійснював рух назад. Смерть гр. [PERSON] настала від внутрішньої крововтрати, внаслідок розможження, розривів та відривів тканини правої частки, розривів тканини лівої частки печінки, розриву купола діафрагми. Згідно висновку автотехнічної експертизи № 681 від 24.09.2020 у діях водія [PERSON] вбачаються невідповідності з вимогами п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, згідно яких: - п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. - п. 10.9 - під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. Невідповідності з вимогами п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди. [PERSON] мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання ним вимог п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України. Для цього у нього не було будь-яких перешкод, які б не дозволили йому виконати вимоги вказаних Правил. Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2020 року, що набрав законної сили 28.01.2021 року, по справі № 548/1664/20 [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 22 серпня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група», та Представництво "ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ" був укладений Поліс обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР -179424513, предметом якого є страхування цивільно-праової відповідальності водіїв, що експлуатують автомобіль "ГАЗ", державний реєстраційний номер [NUMBER] . 30 липня 2020 року трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "ГАЗ", державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та пішохода [PERSON] , який помер від отриманих травм. 06.08.2020 року до ПАТ "СК"«Українська страхова група»" звернувся представник Представництва "ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ" з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та надав письмові пояснення про обставини ДТП. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що передбачено ч.1 ст. 2 ЦПК України. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004р. (далі - Закон №1961-IV). Відповідно до преамбули Закону України №1961-IV, він регулює відносини у обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно пп. 1.3. ст. 1 Закону України №1961-IV, потерпілі - це юридичні та фізичні особи життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Статтею 6 Закону України №1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 року у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону України № 1961-IV настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування, потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок страхового випадку життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи особа, яка має право на отримання відшкодування, подає, страховику заяву про страхове відшкодування. Згідно з п.27.2. ст.27 цього ж Закону страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами; загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Крім того, пунктом 27.3. Закону визначено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим); загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. А тому, слід прийти до висновку, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача щкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Так як цивільно-правова відповідальність володільців джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від наявності вини, а страхування цивільно-правової відповідальності спрямоване саме на страхування відповідальності законних володільців джерела підвищеної небезпеки, то з урахуванням фактичних обставин по справі та приписів статті 22 Закону України N1961-IV, особою відповідальною за відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», В судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини щодо своєчасності звернення позивачем із заявою на виплату страхового відшкодування, а саме в межах трирічного строку встановленого законом. Окрім того, факт ДТП з участю забезпеченого транспортного засобу у судовому засіданні доведено та не оспорюється страховою компанією. Суд вважає, що отримання страхувальником страхових платежів за забезпечений транспортний засіб та не здійснення ним страхових виплат у разі настання страхового випадку, нівелює саму суть страхування та суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Зважаючи на її сутність, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Таким чином, суд враховує, що позивач зазнав душевних хвилювань, оскільки її чоловік [PERSON] помер в результаті ДТП, що порушило її нормальний життєвий ритм, суд, з урахуванням принципу співмірності, справедливості та виваженості, рахує за можливе визначити розмір морального відшкодування . Відповідно до ст.26-1 Закону № 1961-IV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з вищевикладених мотивів. Розподіл судових витрат. Оскільки при зверненні до суду позивач на підставі п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, враховуючи наслідки розгляду справи та вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави суму судового збору у розмірі 908 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved