Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

В травні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про згідно якого просила визнати за нею право власності на будинок садибного типу по [ADDRESS] , що складається: житловий будинок літ. А1, а2, а3 загальною площею 83,1 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. , гараж літ. Б1, сарай літ. В1, погріб вхідний літ. Г1, огорожа №1, хвіртка №2, огорожа №3, огорожа № 4, огорожа № 5, вигрібна яма № 6. В обгрунтуання позову зазначила, що із 26.06.1972р. зареєстрована і постійно проживає в житловому будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] по даний час включно. Власником вказаного житлового будинку був її батько [PERSON] на підставі «Акту приймання індивідуального домоволодіння міською приймальною комісією» від 03.07.1959р., затвердженого рішенням виконкому ради депутатів трудящих №565 від 15.07.1959р. «Про введення в експлуатацію побудованих будинків та затвердження актів міської приймальної комісії». Власник будинку [PERSON] був батьком позивача і помер [INFO] , в с. Тростянець Полтавського району Полтавської області. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після їх смерті спадкові справи не заводились. Позивач із 26.06.1972р. по сьогоднішній день зареєстрована і постійно проживає в цьому будинку по [ADDRESS] і у зв`язку із цим несе тягар утримання вказаного майна. Таким чином позивач добросовісно заволоділа спірним житловим будинком. Позивач із 1972 р. по даний час проживає у спірному будинку та здійснює поліпшення вказаного нерухомого майна, які неможна відокремити. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави суду від 31.05.2022р року було відкрито провадження по справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник позивача, адвокат Бибик Володимир Анатолійович в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомлений про дату і час судового розгляду, направивши до суду заяву про розгляд без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Представник відповідача, Полтавської міської ради в повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату і час судового розгляду. Відзив до суду не подано. На підставі ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суддя вирішила розглянути справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи вказані обставини та те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суддя ухвалила провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суддя дійшла висновку про задоволення позову з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Спір у справі пов`язаний із захистом права власності на об`єкт нерухомого майна та його\~вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Статтею 15\~ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.\~16\~ЦК України\~Кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу.\~ Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути\~- \~визнання права.\~ \~Зокрема,\~згідно з\~ч.\~1\~ст.\~4\~ЦПК України\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~ оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. \~Відповідно до\~ частин\~1\~та 2\~статті 5\~ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором.\~У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] із 26.06.1972р. зареєстрована і постійно проживає в житловому будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] по даний час включно, що підтверджено відмітками в паспорті громадянина України та домовій книзі. \~ \~ \~ \~Згідно «Акту приймання індивідуального домоволодіння міською приймальною комісією» від 03.07.1959р., затвердженого рішенням виконкому ради депутатів трудящих №565 від 15.07.1959р. «Про введення в експлуатацію побудованих будинків та затвердження актів міської приймальної комісії» власником вказаного житлового будинку був батько позивача - [PERSON] . Згідно рішення виконавчого комітету Октябрської районної ради депутатів трудящих №95 від 23.03.1971р. дозволено [PERSON] розширити галерею та обкласти будинок цеглою по [ADDRESS] . Згідно договору-замовлення № 502 від 28.11.1972 р. [PERSON] здійснив газифікацію будинку по [ADDRESS] . Згідно запису в технічному паспорті на житловий будинок по [ADDRESS] виготовленого станом на 22.10.1985р. в розділі «відомості про належність житлового будинку» зазначено [PERSON] , в розділі «документи, що підтверджують право власності» - договір на право безстрокового користування земельною ділянкою і побудови» посвідчений Полтавською державною нотаріальною конторою № 3-1328 від 11.03.1954р. та Акт приймання в експлуатацію №565 від 03.07.1959р. Таким чином [PERSON] правомірно набув право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу по [ADDRESS] виготовленого 23.12.2021р. на даний час він складається: житловий будинок літ. А1, а2, а3 загальною площею 83,1 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. , гараж літ. Б1, сарай літ. В1, погріб вхідний літ. Г1, огорожа №1, хвіртка №2, огорожа №3, огорожа № 4, огорожа № 5, вигрібна яма № 6. Самочинно збудовані чи не зареєстровані і ДАБІ будівлі - відсутні. Згідно «Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження, об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна» від 17.05.2022р. по адресі - [ADDRESS] інформація про обтяження, іпотеки, інші речові права відсутня. Згідно свідоцтва про народження від 18.03.1953р. [PERSON] зазначений батьком позивача [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть від 04.07.1996р., серія [NUMBER] виданого Тростянецькою сільською радою Полтавського району [PERSON] помер. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після їх смерті спадкові справи не заводились. Позивач [PERSON] із 26.06.1972р. по сьогоднішній день зареєстрована і постійно проживає в цьому будинку по [ADDRESS] і здійснює поліпшення, які неможливо відокремити. Таким чином позивач добросовісно заволоділа спірним житловим будинком. Згідно рахунку-фактури №75 від 10.03.2013р. позивач по справі замовила проведення монтажно-будівельних робіт по [ADDRESS] . Здійснювала інші поліпшення вказаного нерухомого майна, шляхом заміни вікон і дверей, що підтверджується відповідними договорами. Згідно розрахункових і абонентських книжок виданих ВАТ «Полтавагаз», ВАТ «Полтаваобленерго» та квитанцій про оплату комунальних послуг, особові рахунки за адресою [ADDRESS] оформлені на [PERSON] і позивача [PERSON] . Платником послуг зазначено в квитанціях зазначено позивача [PERSON] . Статтею 41 Конституції України прямо гарантується право власності за яким кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950 року, ратифікованих\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України). Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1. ст..321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду ( ч.4\~ст.344 ЦК України).Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією висловленою в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 911/141/18 від 06 лютого 2019 року, що однією з умов набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є добросовісність особи саме на момент заволодіння нею чужим майном. Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені\~ст.344 ЦК України: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт, законність об`єкта володіння, добросовісність заволодіння чужим майном, відкритість володіння, безперервність володіння, сплив установлених строків володіння, відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Проаналізувавши матеріали справи суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа спірним будинком, шляхом реєстрації свого місця проживання в ньому із 26.06.1972р. і продовжує відкрито і безперервно ним користуватись по даний час, шляхом проживання в ньому та його утримання. Тому наявні всі законні підстави для застосування до спірних правовідносин ст..344 ЦК України щодо правомірності набуття права власності на будинок.

Outcome: approved