Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Заявниця звернулася з заявою до суду, мотивуючи тим, що вона проживає в квартирі [ADDRESS] . Разом із заявницею проживають заінтересовані особи по справі: її син та синова співмешканка. На протязі тривалого часу заявниця потерпає від різного виду домашнього насильства зі сторони свого сина та його співмешканки: щоденні скандали, сварки, образи та погрози, що свідчить про систематичність вчинення насильства в сім`ї. Попередні заходи вжиті поліцією до кривдників виявились неефективними, тому заявниця змушена звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просить вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та [PERSON] , та покладення на них обов`язків:заборонити [PERSON] та [PERSON] перебувати в місці спільного проживання разом з заявницею, за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців;заборонити [PERSON] та [PERSON] наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання заявниці за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців;заборонити [PERSON] та [PERSON] вести телефонні переговори з заявницею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців;заборонити [PERSON] та [PERSON] , особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривдникам, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, строком на 6 місяців. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, посилаючись на обставини викладені в заяві. Заінтересовані особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суду не відомо. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, заслухавши доводи заявниці, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] , проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 05.09.2008 року (а.с.8). Разом із заявницею проживають заінтересовані особи по справі: її син - [PERSON] та синова співмешканка - [PERSON] . На протязі тривалого часу заявниця потерпає від різного виду домашнього насильства зі сторони свого сина та його співмешканки: щоденні скандали, сварки, образи та погрози, що свідчить про систематичність вчинення насильства в сім`ї. Попередні заходи вжиті поліцією до кривдників виявились неефективними, тому заявниця змушена звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07.12.2017 року, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 6, 8, 14 та 17 частини першої статті Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (постраждала особа) - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. За змістом п.7 ч. 1 ст.1 Закону № 2229-VIII обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч.3 ст.26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст.1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону № 2229-VIII постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Аналіз цих норм права дає підстави для висновку, що суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має оцінити всі обставини та докази у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів потерпілої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд повинен встановити форму домашнього насильства, якому піддавався потерпілий, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 24 вересня 2020 року у справі № 752/7631/19 та інших. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На обґрунтування заяви про видачу обмежувального припису заявниця, посилається на те, що її син - [PERSON] та синова співмешканка - [PERSON] неодноразово застосували і застосовують до неї фізичне насильство, з приводу чого вона неодноразово зверталася до поліції. Як вбачається з відповіді начальника Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області від 22.06.2022 року, заявниця [PERSON] дійсно неодноразово зверталася з приводу вчинення насильства в сім`ї відносно неї, її сином та синовою співмешканкою (а. с. 6). Як вбачається з визначення, наданого у п.17 ст.1 Закону № 2229-VIII фізичне насильство характеризується вчиненням кривдником умисних протиправних дій насильницького характеру із застосуванням фізичної сили, спричинення шкоди здоров`ю або життю постраждалої особи, залишення в небезпеці або в небезпечному для життя стані, незаконному позбавленні волі. Але належних, допустимих і достовірних доказів того, що [PERSON] та [PERSON] застосували відносно заявниці фізичну силу, або в будь-який спосіб спричинила шкоду її здоров`ю чи життю, або ж поставила їх під загрозу в справі не має, отже відсутня вказана підстава для застосування обмежувального припису, передбаченого Законом № 2229-VIII. Тобто, заявниця надала лише доказ того, що вона зверталася до поліїї з вчинення насильства в сім`ї відносно неї, її сином та синовою співмешканкою, але доказів того, що останніх було притягнуто притягнуто до відповідальності за вказане, не надала, або інших доказів вчинення насильства. За змістом п.14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство виявляється у словесних образах, погрозах, у тому числі щодо третіх осіб, приниженні, переслідуванні, залякуванні інших діях, які спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Можна зробити висновок, що психологічне насилля, в розумінні цього Закону, має місце за сукупності таких елементів: протиправності дій чи бездіяльності кривдника направлених на обмеження волевиявлення постраждалої особи; негативні психологічні наслідки для постраждалого, наявність причинного зв`язку між першим і другим елементом, умисел кривдника. Таким чином, судом не встановлено фактів психологічного та фізичного насильства щодо заявниці з боку заінтересованих осіб, не доведено його і заявницею. На підтвердження цього факту стороною заявника належних, допустимих та достатніх доказів суду не надано, наведені заявницею обставини не містять ознак фізичного чи психічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому в задоволенні заяви слід відмовити. Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 81, 223 ЦПК України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII.

Outcome: dismissed