Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Посилалася на те, що з 28.10.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04.10.2016 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Відповідач з моменту фактичного припинення шлюбних відносин не забезпечує їх дітей матеріально, а витрачає кошти виключно для власних потреб. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. У добровільному порядку надавати кошти на утримання їх дітей [PERSON] відмовився. Зазначила, що утримання дітей вимагає значних матеріальних витрат на навчання, харчування, одяг. Діти періодично хворіють, що вимагає додаткових матеріальних витрат на придбання ліків. [INFO] у неї народилася дитина [PERSON] від другого шлюбу, на даний час вона перебуває у декретній відпустці та не має можливості отримувати доходи. Також вказувала на те, що відповідач офіційно не працює, інших утриманців не має. Стан його здоров`я задовільний. Просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину і до досягнення ними повноліття. Ухвалою суду від 01.09.2022 року провадження у справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження. Представником відповідача було подано відзив на позов. У відзиві відповідач позовні вимоги визнав частково. Представник зазначила, що [PERSON] добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, відвідує дитячі гуртки, супроводжує дітей на змагання, оплачує їх витрати на купівлю одягу, спортивної форми, інвентарю, що підтверджує платіжними переказами. Окрім цього, відповідач 18.05.2017 року після розірвання шлюбу із позивачем, подарував свою Ѕ частину квартири, придбаної у шлюбі, своїм дітям [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи передачу частки майна на користь дітей, позивач із відповідачем усно домовились про те, що спору щодо аліментів між сторонами не буде. Відповідач від сплати аліментів на утримання дітей ніколи не відмовлявся. Натомість жодних пропозицій від [PERSON] щодо добровільного узгодження розміру аліментів не було. Також представник зазначила, що [PERSON] не має постійного доходу та постійного місця роботи. Відповідач має хронічні захворювання, які змушений періодично лікувати, у зв`язку з чим несе значні матеріальні втрати. Крім того, [PERSON] матеріально допомагає та частково утримує своїх непрацездатних батьків, які одержують мізерну пенсію та не здатні самостійно доглядати за господарством, оплачувати комунальні послуги. Вважає, що позивачкою не доведено, що стягнення аліментів саме в розмірі 3000 гривень є обґрунтованим та не доведено, що відповідач не приймає участі у житті дітей. Тому просила визначити розмір аліментів у сумі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину. Проти заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 7800 гривень заперечує та вважає його необґрунтованим та завищеним. Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Пояснила суду, що квартира, частку у праві власності якої відповідач подарував дітям, була придбана її батьками. [PERSON] будь-яких коштів у зв`язку з придбанням та утриманням квартири не витрачав. Відповідач надає кошти на утримання дітей рідко та в недостатній кількості, фактично несе витрати лише пов`язані із спортивними змаганнями синів. Просила позов задовольнити. Представник позивача позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Не заперечувала проти стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину. У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 28.10.2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.10.2016 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 8). Від шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.6-7). Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтвах про народження дітей, запис про батьківство не оспорював. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою\~статті 141 СК України\~визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою\~статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовились про інше. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено судом, малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом із матір`ю (а.с.9). Вказана обставина відповідачем будь-якими доказами спростована не була. Окрім того, 12.07.2022 року між сторонами було укладено нотаріально засвідчений договір про визначення місця проживання дітей, відповідно до умов якого батько та мати визначили, що діти будуть постійно проживати разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.60). Доказів працевлаштування відповідача та одержання ним доходів суду надано не було. Окрім того, суд враховує, що 18.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] подарував своїм дітям [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці кожному належну йому на праві власності Ѕ частку квартир [ADDRESS] (а.с. 43). При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до умов ст.190 СК України між сторонами не укладався договір про припинення права на аліменти на дітей. Також, судом встановлено, що відповідач після розірвання шлюбу приймав участь у матеріальному утриманні дітей, що підтверджується наданими суду платіжними дорученнями (а.с.44-48). Позивач 01.03.2022 року вдруге одружилась (а.с.10). [INFO] у неї народився син [PERSON] від другого шлюбу (а.с.11). На даний час [PERSON] перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік", прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років на місяць складає 2201 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років 2744 гривні. Одночасно частиною другою статті 182 СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» становить 1372 грн. 00 коп. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. Суд звертає увагу на те, що [PERSON] є повнолітньою особою працездатного віку та зобов`язаний матеріально утримувати власних дітей. Доводи представника відповідача про те, що у [PERSON] на утриманні перебувають батьки, суд відхиляє, оскільки вказана обставина будь-якими доказами підтверджена не була. Окрім того, батьки відповідача є особами пенсійного віку та відповідно щомісячно одержують пенсію. З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, відсутність у відповідача на утриманні інших осіб, стан його здоров`я, обов`язок позивачки по утриманню дітей, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23.08.2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: partial