Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 березня 2021 року між ПАТ «Кредобанк» (на даний час - АТ «Кредобанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-304584, за умовами якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом та сплатити комісію, а також інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і станом на 20 січня 2022 року її заборгованість за кредитним договором становить 214 716,23 гривень. Просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 214 716,23 грн, судові витрати та витрати на професійну правову допомогу. Ухвалою суду від 23 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив справу розглядати без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов не надала. Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи в порядку, визначеному ЦПК України, від неї не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутності, вказане дає підстави вирішити справу з огляду на наявні у ній дані (постановити заочне рішення) у відповідності до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого й не заперечує позивач. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 березня 2021 року між ПАТ «Кредобанк» (на даний час - АТ «Кредобанк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-304584, за умовами якого останній банком було надано на поточні потреби кредит на суму 175 780,34 грн, зі строком кредитування 60 місяців, терміном до 11 березня 2026 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом за процентною ставкою 35% річних, орієнтовною реальною річною процентною ставкою 41,19% річних (а.с. 4-6, 10-12). Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала, у зв`язку із чим 22 листопада 2021 року АТ «Кредобанк» на адресу відповідача було надіслано досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань (а.с. 16). Проте така вимога відповідачем проігнорована. Як вбачається з доданого до позову розрахунку позивача, станом на 20 січня 2022 року заборгованість відповідача становить 214 716,23 грн, яка складається з: 173 573,83 грн - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 41142,40 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 9, 13-14, 15). Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, такий розрахунок не спростований відповідачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати боргу у добровільному порядку, жодних заперечень щодо позову суду не надала, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з неї на користь позивача заборгованість по кредитному договору, яка згідно розрахунку позивача становить 214 716,23 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У своїй постанові Верховний Суд від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 зауважив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання правової допомоги, укладеного 01 вересня 2021 року між АТ «Кредобанк» та АО «Юридична компанія «Аксіліум», свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю і довіреності № 12443 від 04 січня 2022 року (а.с. 23-24, 25, 26). Відповідно до п. 4.4.1 вказаного договору сторони погодили, що розмір гонорару виконавця визначається в залежності від етапів роботи, на якій відбулося погашення заборгованості кожного із боржників у відсотках від суми погашення, зокрема у випадку погашення заборгованості на етапі судової процедури гонорар становить 13 %. У свою чергу у розділі "Визначення термінів» договору від 01 вересня 2021 року сторони узгодили, що заборгованість, яка погашена за участю виконавця це сума коштів, що надійшла від боржників (третіх осіб) на рахунки, вказані клієнтом, в рамках виконання зобов`язань за кредитними договорами, починаючи з моменту отримання виконавцем реєстру боржників в електронному вигляді у форматі XLS, і до настання обставин, визначених цим договором. Додатково до сум, вказаних у пункті 4.4.1. цього договору клієнт сплачує гонорар у фіксованих сумах за наступні дії: за підготовку та подання до суду позовної заяви - 400,00 грн, за представництво в судовому процесі суду першої інстанції (за весь процес) - 500,00 грн; за отримання рішення суду - 500,00грн, за подання апеляційної скарги - 400,00 грн, за подання касаційної скарги - 400,00 грн (п.4.4.2. договору про надання правової допомоги). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 28 грудня 2020 року в справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20) зазначив, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звернув увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена для визначення розміру витрат, в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником відповідача, а отже є визначеним. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу, які підтверджені належними доказами, є гонорар за підготовку та подання до суду позовної заяви у фіксованій сумі 400,00 грн. Враховуючи викладене, суд, частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 400,00 гривень та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 220,74 гривень.

Outcome: partial