Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач зазначає, що наказом №5к від 01 лютого 2022 року комунального підприємства «Аеропорт Хмельницький» «Про звільнення [PERSON] » її звільнено з посади головного бухгалтера зазначеного підприємства. Зазначений наказ прийнято під час перебування її на лікарняному, що вбачається з даних витягу про перебування на лікарняному пов`язаного з її хворобою. Вважає зазначений наказ незаконним та таким, що порушує її право на працю. Вказане чергове звільнення позивач вважає незаконним просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №5к від 01 лютого 2022 року комунального підприємства «Аеропорт Хмельницький» «Про звільнення [PERSON] » з посади головного бухгалтера зазначеного підприємства, поновити [PERSON] на роботі на посаді головного бухгалтера комунального підприємства «Аеропорт Хмельницький» з 01 лютого 2022 року та стягнути з комунального підприємства «Аеропорт Хмельницький» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 112825,08 грн. 2.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 06 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено в порядку спрощеного провадження на 11.05.2022 року. 21.04.2022 року відповідачем подано відзив на позов, у якому заперечуються позовні вимоги. 03.10.2022 року судом ухвалено рішення по справі. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Наказом № 5к від 01 лютого 2022 року комунального підприємства «Аеропорт Хмельницький» «Про звільнення [PERSON] » позивача звільнено з посади головного бухгалтера зазначеного підприємства. Даними медичних висновків КП «Хмельницький міський центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Хмельницької міської лікарні» про тимчасову непрацездатність від 01.02.2022 року (за період з 01 по 04.02.2022 року) та від 04.02.2022 року (за період з 04 по 14.02.2022 року) підтверджується, що позивач хворіла та була непрацездатна. 4.Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав. Обгрунтованим на думку суду, є посилання позивача на незаконність наказу про звільнення. Роботодавцем під час звільнення позивача, не взято до уваги дані медичного висновку від 01.02.2022 року. Зважаючи, що судом встановлено порушення прав позивача тому достатньо підстав вважає, що прийнятий наказ про звільнення позивача є незаконними тому приходить до висновку, що є достатніми підстави для поновлення на роботі позивача та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу. Згідно даних довідки відповідача №55 від 12.05.2022 року середня заробітна плата позивача за грудень 2022 року та січень 2022 року становить -648,42 грн. Кількість днів вимушеного прогулу з 01 лютого 2022 року по 03 жовтня 2022 року 174 дні (174х648,42=112825,08 грн.). Враховуючи вище\~викладене,\~беручи до\~уваги,\~що дійсно\~мало місце\~незаконне звільнення\~позивача тому\~позовні вимоги\~в частині\~стягнення середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу підлягають\~задоволенню,\~з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 112825,08 грн. з нарахуванням і утриманням з суми середнього заробітку податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових плати при виплаті цих коштів. Судом не береться до уваги твердження представника відповідача щодо посилання на час звернення позивача до лікаря та оформлення медичного висновку о 17.43 год. 01.02.2022 року про непрацездатність так, як зазначене твердження спростовується доказами, що знаходяться в матеріалах справи. 5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Таким чином, з моменту укладення трудового договору, в даному випадку у формі видання наказу про прийняття на роботу, з працівником розпочинаються трудові правовідносини, одним із обов`язкових елементів яких є виконання визначених посадовою інструкцією конкретних функціональних обов`язків Згідно зі статтею 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення. Відповідно до положень ч.2 ст. 235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно роз`яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до п. 8 р. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число \~календарних днів за цей період. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 06.11.1992 р. N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 (1)КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, щонадаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Стаття 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 6.Судові витрати. Відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» позивачем сплачено судовий збір за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 992,4 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки [PERSON] . Також, згідно вимог Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, а також поновлення на роботі, а тому суд вважає, що з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1984,8 грн.

Outcome: approved