Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

У травні 2022 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В належному їй будинку, з 2011 року зареєстрована, однак не проживає відповідачка [PERSON] , яка не є членом її родини. Оскільки, реєстрація відповідачки в будинку порушує її право вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. 08 серпня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового засідання з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджено Свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим 2 лютого 2021 року, зареєстрованим в реєстрі за № 243. Як вбачається із Будинкової книги громадян, що мешкають по [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстрована гр. [PERSON] , [INFO] . Між тим, як вбачається із Довідки про склад сім`ї виданої виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області 25 травня 2022 року за № 912, гр. [PERSON] , [INFO] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з березня 2011 року. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони позивача порушено не було, відповідач відсутня в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратила право користування ним, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved