Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 20.06.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що за час шлюбу за спільні кошти вони придбали земельну ділянку площею 0,1723 га в с. Боратин Луцького району, на якій було розпочато будівництво житлового будинку, який на даний час є об`єктом незавершеного будівництва та знаходиться в [ADDRESS] . Разом з тим, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.06.2017 року шлюб між ними було розірвано і угоди про поділ майна при розлученні вони не досягли. Зазначає, що до розірвання шлюбу вона разом із сином проживали у вказаному будинку, однак після розлучення вони переїхали жити до її батьків. При цьому, [PERSON] став проживати у цьому будинку разом з [PERSON] та її дочкою [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина відповідно до поданої нею заяви в інтересах сина [PERSON] . Крім того, нею також подана позовна заява про визнання земельної ділянки та незавершеного будівництвом будинку спільною сумісною власністю подружжя та його поділу. Також вказує, що після смерті [PERSON] , вона із сином намагалася декілька разів потрапити до будинку з метою здійснення належного догляду за спадковим майном та подальшого проживання там. Однак, там проживає відповідач, яка чинить перешкоди та не надає доступу до будинку. У зв`язку з чим, просить зобов`язати [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням будинком з господарськими будівлями і спорудами, який є об`єктом незавершеного будівництва, що знаходиться в [ADDRESS] шляхом вселення її та [PERSON] до житла та передачі ключів від нього. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Крім того, при вирішенні справи просила врахувати, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2021 року, яке залишене в силі постановою Волинського апеляційного суду від 01.02.2022 року земельна ділянка та спірний житловий будинок визнані спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках по 1/2. Відповідач [PERSON] ,\~від імені\~якої діє\~ [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилася,\~хоча належним\~чином була\~повідомлена про\~час та\~місце розгляду\~справи.\~Заяви про\~розгляд справи\~за її\~відсутності не подала, а тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.01.2021 року визнано земельну ділянку площею 0,1723 га, кадастровий номер 0722880700:01:001:3912, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та об`єкт незавершеного будівництва садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя у рівних частинах: [PERSON] в розмірі 1/2 та [PERSON] , який помер [INFO] , в розмірі 1/2 (а.с. ). Постановою Волинського апеляційного суду від 01.02.2022 року вказане рішення суду залишене без змін (а.с. ). Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте, як слідує із пояснень позивача, спірним майном користується відповідач та чинить їй певні перешкоди у користуванні майном. Відповідно до ст.\~358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 4 цієї статті встановлено принцип непорушності приватної власності. Положеннями ст.ст.317, 319\~ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Згідно ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 358\~ЦК України визначений порядок здійснення права спільної часткової власності. Так, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Стаття 383\~ЦК України визначає право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.152\~ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конвенцією про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст.\~356\~ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. В разі відсутності волі співвласника домовитися про порядок володіння та користування майном, таке спільне користування унеможливлюється, що завдає шкоди іншим співвласникам та порушує їх право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, яке закріплене ст. 317 ЦК України. Пунктами 33, 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до змісту положень статей 391, 396\~ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні належною їй часткою житлового будинку та земельної ділянки, то позов в цій частині підлягає до задоволення та слід зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні вказаним майном шляхом вселення її та неповнолітнього сина до вказаного житла, а саме у 1/2 належну їй частину будинку. Стосовно вимоги позивача про передачу їй другого примірника ключів від вхідних дверей, то вона до задоволення не підлягає, оскільки охоплюється поняттям стосовно не чинити перешкоди майном. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 769,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial