Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

18.08.2021 позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. У провадженні СУ ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження №12020080000000380 від 19.10.2020 за ч.3 ст.307 КК України. 22.03.2021 на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було проведено обшук її автомобіля «BMW», д.н. [NUMBER] , та вилучені її речі. В той же день був проведений обшук за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] та були вилучені її речі й грошові кошти, а саме: 7 купюр номіналом 50 євро, 19 купюр номіналом 200 євро, 34 купюри номіналом по 100 євро, 25 купюр номіналом 100 доларів США. Також 6 купюр номіналом 100 доларів США, 5 купюр номіналом 100 грн., 37 купюр номіналом 500 грн., 3 купюри номіналом 200 грн. 25.03.2021 слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на все вилучене майно під час обшуку. В подальшому, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2021 було знято накладений арешт. Вона та її адвокат неодноразово просили слідчого Снопка Р.І. повернути вилучене майно, проте останній заходив якісь причини, щоб не віддавати її майно. Врешті, слідчий Снопко Р.І. майже через місяць після винесення ухвали про зняття арешту повернув всі її вилучені речі та частину грошей. Проте, 2200 євро, 3100 доларів США та 19600 гривень слідчий так і не повернув. Після чого, вона подала до ДБР заяву про злочин, вчинений слідчим Снопком Р.І. та заяву до ГУНА в Запорізькій області заяву про проведення службового розслідування. 25.06.2021 слідчий [PERSON] звільнився з поліції за власним бажанням. За результатами службового розслідування було встановлено порушення старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Запорізькій області Снопком Р.І. вимог статей 9, 28, 40, 98, 100, п.4 ст169 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012. 30.06.2021 до ЄРДР за №62021080020000120 внесені відомості про злочин за ч.1 ст.365 КК України. В результаті протиправних дій слідчого [PERSON] їй завдано матеріальної шкоди у розмірі 2200 євро, 3100 доларів США та 19600 гривень, що в еквіваленті на національну грошову одиницю на час подачі позову становить 171708,86 грн. Також їй було завдано і моральну шкоду, яка виразилася в тому, що внаслідок тривалого неповернення їй грошових коштів вона зазнала значних моральних переживань та душевного болю. Постійні думки про те, як виживати далі тривають і на теперішній час. Вона не може відчувати себе захищеною, оскільки не має віри в авторитет держави, зникла надія на посадових осіб органу державної влади, який повинен забезпечувати її захист від протиправних посягань інших осіб, в наслідок того, що вони самі посягають на її майно, права та інтереси. Тому, посилаючись на ст. ст.\~1166, \~1167, 1173-\~1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», вона просить стягнути на свою користь за рахунок коштів Державного бюджету України з єдиного казначейського рахунку 171708,86 грн. матеріальної шкоди та 120 000 грн. моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачам встановлено строк для подання відзиву на позов. 17.09.2021 до суду надійшов відзив представника відповідача ГУНП в Запорізькій області. У відзиві зазначено, що належним відповідачем є слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області Снопко Р.І., а не ГУНП, оскільки втрата коштів відбулася під час здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню, втручання в яке інших осіб є неприпустимим. За наявності підстав для стягнення коштів в судовому порядку повинно здійснюватися з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Позивач не надав доказів на підтвердження завдання моральної шкоди. Тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 18.10.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Державної казначейської служби України, в якому зазначено, що безспірне списання коштів за судовими рішеннями про стягнення шкоди не здійснюється з єдиного казначейського рахунку, відкритого в НБУ. Майнова шкода повинна відшкодовуватися саме ГУНП в Запорізькій області, а не за рахунок коштів державного бюджету України. Моральні страждання позивачки є лише її припущенням та не підтверджене жодним доказом. Тому просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягає з підстав зазначених в ньому. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ГУНП в Запорізькій області в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову, просить у позові до даного відповідача відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, згідно витягу з ЄРДР №12020080000000380 від 19.10.2020 СУ ГУНП в Запорізькій області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст307 КК України та [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.311 КК України. 30.07.2021 обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню направлено до суду. Відповідно до протоколу обшуку від 22.03.2021 по кримінальному провадженню №12020080000000380 22 березня 2021 року під час обшуку за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , були вилучені речі позивача та грошові кошти, а саме: 7 купюр номіналом 50 євро, 19 купюр номіналом 200 євро, 34 купюри номіналом по 100 євро, 25 купюр номіналом 100 доларів США. Також 6 купюр номіналом 100 доларів США, 5 купюр номіналом 100 грн., 37 купюр номіналом 500 грн., 3 купюри номіналом 200 грн. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2021 накладено арешт на всі речі вилучені під час обшуку за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і на грошові кошти, а саме: 7 купюр номіналом 50 євро, 19 купюр номіналом 200 євро, 34 купюри номіналом по 100 євро, 25 купюр номіналом 100 доларів США. Також 6 купюр номіналом 100 доларів США, 5 купюр номіналом 100 грн., 37 купюр номіналом 500 грн., 3 купюри номіналом 200 грн. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2022 скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2021, в тому числі і з грошових коштів. Листом ГУНП в Запорізькій області №6099/6-2021 від 25.06.2021 адвоката Зелінську О., яка діє в інтересах [PERSON] , повідомлено, що грошові кошти, вилучені під час проведення обшуку за місцем мешкання [PERSON] , зберігалися у сейфі слідчого СУ ГУНП Снопка Р.І. в службовому кабінеті №610 у приміщенні ГУНП. Відповідно до висновку про результати службового розслідування від 29 червня 2021 року дисциплінарна комісія ГУНП установила, що факти, викладені у заяві [PERSON] та рапорті т.в.о. заступника начальника ГУНП - начальника СУ Кулініча А.В. вважати такими, що знайшли своє підтвердження в частині неповернення слідчим грошових коштів у повному обсязі, вилучених 22.03.2021 під час обшуку за місцем мешкання останньої. Факт можливої втрати чи привласнення старшим слідчим СУ ГУНП Снопком Р.І. грошових коштів, вилучених 22.03.2021 під час обшуку за мешканням [PERSON] за адресою [ADDRESS] , підтвердити чи спростувати не надалось можливим. За порушення вимог ст.ст. 9, 28, 40, 98, 100, п. 4 ст. 169 КПК України, «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. №1104, під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №12020080000000380, внаслідок особистої недисциплінованості та безвідповідального ставлення до обов`язку дотримуватись вимог КПК України, старший слідчий відділу розслідування з особливо тяжких злочинів СУ ГУНП капітан поліції [PERSON] підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності, однак, враховуючи те, що останнього з 25.06.2021 наказом ГУНП №288о/с від 24.06.2021, звільнений з органів Національної поліції України, обмежитись цим. Відповідно до витягу з ЄРДР за №62021080020000120 від 30.06.2021 внесені відомості за ч.1 ст.365 КК України про те, що працівники СУ ГУНП в Запорізькій області, перевищуючи службові повноваження, всупереч встановленому КПК України порядку розтратили грошові кошти в сумі 2200 євро, 3100 доларів США, 19600 грн., які належали [PERSON] та за рішенням суду мали бути повернуті власникові. Позивачка посилається у позовній заяві, як на підставу позову, серед інших норм права, на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених\~законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю»\~та іншими актами законодавства, відшкодовується у повному обсязі, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Фактичний аналіз змісту вищевказаних норм\~Закону\~свідчить про те, що вказаний нормативно\~правовий акт не підлягає застосуванню до правовідносин, які склалися між сторонами по справі, оскільки відсутніми є факти, з якими пов`язується право на відшкодування шкоди за наведеним Законом. \~ \~ \~ \~ Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. З огляду на те, що вищезазначеним Законом не передбачений порядок відшкодування шкоди через втрату або привласнення грошових коштів органом досудового розслідування, тому до конкретних спірних правовідносин цей Закон не застосовується. За відсутності підстав для застосування вищевказаної норми закону діють правила частини шостої\~статті 1176 Цивільного кодексу України, згідно з якою така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174 Цивільного кодексу України). Положеннями\~статті 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч. 6\~ст. 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Завдання матеріальної шкоди позивачці в розмірі 171 708,86 гривень протиправними діями старшого слідчого відділу розслідування з особливо тяжких злочинів СУ ГУНП капітан поліції [PERSON] підтверджується висновком про результати службового розслідування від 29 червня 2021 року в частині неповернення слідчим грошових коштів у повному обсязі, вилучених 22.03.2021 під час обшуку за місцем мешкання позивачці, що і не заперечується відповідачами. Отже, з наведеного, суд вважає встановленим, що [PERSON] була завдана матеріальна шкода посадовою особою органом, що здійснює досудове розслідування, внаслідок протиправних дій, тому позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню. З приводу позову в частині відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями слідчого Снопком Р.І., необхідно зазначити наступне. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що спричинена їй моральна шкода виразилась в тому, що внаслідок тривалого неповернення їй грошових коштів вона зазнала значних моральних переживань та душевного болю. Постійні думки про те, як виживати далі тривають і на теперішній час. Вона не може відчувати себе захищеною, оскільки не має віри в авторитет держави, зникла надія на посадових осіб органу державної влади, який повинен забезпечувати її захист від протиправних посягань інших осіб, внаслідок того, що вони самі посягають на її майно, права та інтереси, отже розмір моральної шкоди оцінила у 120\~000 грн. Нормативно\~правовою підставою для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, представником позивачки вказані приписи\~ст. ст. 1173-1176 Цивільного кодексу України\~та\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», отже розмір моральної шкоди позивачкою оцінений на рівні 20 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої в Україні в 2021 році, що еквівалентно 120\~000 гривень. Однак, як було встановлено, що у спірній по справі ситуації відсутні підстави для застосування вищевказаної норми закону відносно того, що відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць, як вона зазначає, через втрату або привласнення грошових коштів органом досудового розслідування, тому такі посилання представника відхиляються судом. В свою чергу, позивачка [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів, і така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. Стаття 16 ЦК України\~називає відшкодування моральної шкоди серед загальних способів захисту цивільних прав та інтересів. Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 1\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини другої\~статті 23 Цивільного кодексу України\~моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пункті третьому\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р .№ 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач та характеру немайнових втрат. При цьому суд враховує вимушені зміни у життєвих стосунках позивачів, важкість морально-психологічних хвилювань, тривалість цих змін. Позивачка в обґрунтування завданої моральної шкоди зазначає, що факт тривалого неповернення їй грошей і постійні думки про це, тримають її у постійній нервовій напрузі, відчуття невизначеності, невпевненості, незахищеності порушують її душевний спокій, що взагалі спричинили неможливість продовження активного способу життя. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19). Аналізуючи наведене у сукупності з дослідженими судом доказами, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, зокрема, характер немайнових втрат, зміни у її життєвій ситуації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та вважає справедливим визначити суму компенсації у розмірі 5 000 грн., а ні у розмірі 120 000 грн., який, на думку суду, достатніми доказами не обґрунтований та не відповідає фактичним обставинам справи. Відповідно до\~статті 2 ЦК України\~учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі\~статті 1176 ЦК України\~є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому немає необхідності зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунка, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Тому, стягнення встановленого розміру шкоди на користь [PERSON] має бути з Державного бюджету України.

Outcome: partial