Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

11.07.2022 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] ,\~в якій\~просить суд визнати, що визначити,\~що їй\~-\~ [PERSON] у спільному сумісному майні на праві власності належить: 1/2 частина садового\~будинку з\~надвірними спорудами,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що в\~цілому складається\~з одного\~садового черепашникового\~будинку загальною\~площею 12,4\~кв.м., зазначеного на\~схематичному плані\~під літерою\~«А»,\~та надвірних\~споруд:\~сараї -\~літ «Б»,\~«В»,\~«Д»,\~«И»,\~«К»,\~гараж -\~літ.\~«Г»,\~вбиральня -\~літ.\~«Е»,\~літній душ\~-\~літ.\~«Ж»,\~літня кухня\~-\~літ.\~«З»,\~навіс -\~літ.\~«Л»,\~огорожа -\~1-3, мостіння -\~І,\~розташованих на\~земельній ділянці\~площею 434\~кв.м., реєстраційний номер в електронному реєстрі прав власності 15098631; 1/2 частина земельної\~ділянки,\~розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0188 га, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер 5110136900:41:014:0021; визначити, що частка померлого [INFO] [PERSON] у спільному сумісному майні становить: 1/2 частина садового\~будинку з\~надвірними спорудами,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що в\~цілому складається\~з одного\~садового черепашникового\~будинку загальною\~площею 12,4\~кв.м., зазначеного на\~схематичному плані\~під літерою\~«А»,\~та надвірних\~споруд:\~сараї -\~літ «Б»,\~«В»,\~«Д»,\~«И»,\~«К»,\~гараж -\~літ.\~«Г»,\~вбиральня -\~літ.\~«Е»,\~літній душ\~-\~літ.\~«Ж»,\~літня кухня\~-\~літ.\~«З»,\~навіс -\~літ.\~«Л»,\~огорожа -\~1-3, мостіння -\~І,\~розташованих на\~земельній ділянці\~площею 434\~кв.м., реєстраційний номер в електронному реєстрі прав власності 15098631; 1/2 частина земельної\~ділянки,\~розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0188 га, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер 5110136900:41:014:0021. В обґрунтування\~заявленого позову\~позивач посилається\~на те,\~що під\~час перебування\~у шлюбі\~з [PERSON] \~та з\~його нотаріально\~посвідченої згоди\~на її\~ім`я було\~придбано наступне\~нерухоме майно:\~садовий будинок\~з надвірними\~спорудами,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~(договір\~купівлі-продажу\~від 19.06.2006\~року,\~посвідчений ПН\~ОМНО Криворотенко\~Л.І.,\~реєстр.\~№ 2576),\~та земельна\~ділянка,\~розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0188 га (договір купівлі-продажу від 19.06.2006 року, посвідчений ПН ОМНО Криворотенко Л.І., реєстр. № 2579). Позивач вказує, що 06.10.2006 року у КП «МБТІ та РОН» на її ім`я було зареєстровано право власності на зазначений садовий будинок, а 31.10.2007 року на її ім`я було видано державний акт серії ЯЕ № 653770 на право власності на земельну ділянку площею 0,0188 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:41:014:0021. 18.12.2021 року, як зазначає позивач, її чоловік [PERSON] помер. [INFO] ,\~як стверджує\~позивач,\~вона звернулась\~до ПН\~ОМНО [PERSON] для посвідчення договору дарування належної їй частки у вищезгаданому спільному сумісному майні подружжя на доньку [PERSON] ,\~однак нотаріусом\~було відмовлено\~у вчиненні\~відповідної нотаріальної дії, оскільки за життя її чоловіка їх частки у спільному майні на садовий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , визначені не були. З урахуванням викладеного, оскільки чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки у спільній сумісній власності, [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом для визначення її частки та подальшої державної реєстрації її права власності та оформлення договору дарування, а також для визначення частки її померлого чоловіка у відповідній нерухомості для встановлення спадкової маси. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді\~Київського районного\~суду м.\~Одеси від\~12.07.2022\~рокупозовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення часток у спільному сумісному майні після смерті одного з подружжя було залишено без руху. Повідомлено [PERSON] про необхідність виправити недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: сплатити судовий збір за одну вимогу майнового характеру, відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп., з урахуванням вже сплаченої суми у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп., та надати докази такої сплати. Роз`яснено [PERSON] , що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 31.08.2022 року було прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~по цивільній\~справі за\~позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення часток у спільному сумісному майні після смерті одного з подружжя. Розгляд справи\~призначено в\~порядку загального\~позовного провадження.Призначено підготовче засідання. Позивач - [PERSON] про час та місце підготовчого засідання повідомлена належним чином, у підготовче засідання 05.10.2022 року не з`явилась, однак 05.10.2022 року її представник надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] про час та місце підготовчого засідання повідомлена належним чином, у підготовче засідання 05.10.2022 року також не з`явилась, однак 05.10.2022 року надала до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що від представника позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також у зв`язку з тим, що представника позивача підтримує позовні вимоги, а відповідач позов визнав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого позивача та належним чином повідомленого відповідача, на підставі наявних у суду матеріалів, та ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивач - [PERSON] та [PERSON] з 11 січня 1986 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (повторно). Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу\~від 19.06.2006\~року,\~посвідченого Приватним\~нотаріусом Одеського\~міського нотаріального\~округу Криворотенко\~Л.І.,\~за реєстровим\~№ 2576,\~належить садовий будинок\~з надвірними\~спорудами,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~та на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~від 19.06.2006\~року,\~посвідченого Приватним\~нотаріусом Одеського\~міського нотаріального\~округу Криворотенко\~Л.І.,\~за реєстровим\~№ 2579,\~належить земельна\~ділянка,\~розташована за адресою: [ADDRESS] . При цьому, зі змісту договорів купівлі-продажу вбачається, що згода іншого з подружжя сторін цього договору на відчуження та придбання нерухомого майна, вказаного у цьому договорі, отримана в установленому законом порядку. Зі змістом ст.ст. 60, 65 Сімейного кодексу України сторони нотаріусом ознайомлені. 06.10.2006 року право власності на зазначений садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» номер запису: 527 в книзі: 10с-109, а 31.10.2007 року на ім`я [PERSON] було видано державний акт серії ЯЕ № 653770 на право власності на земельну ділянку площею 0,0188 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:41:014:0021. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 04.07.2022 року [PERSON] звернулася до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Полякової Т.Ю. з\~проханням посвідчити договір дарування\~вищевказаних садового\~будинку та\~земельної ділянки,\~однак нотаріусом\~було відмовлено\~у вчиненні\~відповідної нотаріальної дії, оскільки за життя її чоловіка їх частки у спільному майні на садовий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , визначені не були. З урахуванням викладеного, [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом для визначення її частки та подальшої державної реєстрації її права власності та оформлення договору дарування, а також для визначення частки її померлого чоловіка у відповідній нерухомості для встановлення спадкової маси. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~з ч.1\~ст.\~2\~ЦПК України,\~завданням\~цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом\~. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 60 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до абз. 3 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкриття після нього спадщини. В той же час, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави вважати, що в разі смерті співвласника майна, що перебуває в спільній сумісній власності, частки кожного з співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. За змістом частини першої статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Відповідно до пункту 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~\~№ 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутні заборони або арешту цього майна. Пункт 4.21 глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій передбачає, що при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Згідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII"Про приватизацію державного житлового фонду"). Згідно з роз`яснень, викладених у п.3.4. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Таким чином, оскільки вказане спільне майно садовий будинок та земельна ділянка придбані за час шлюбу, який на момент смерті [PERSON] розірваний не був, то майно належить [PERSON] та померлому [INFO] [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Зважаючи на приписи ст. 60, 69,70 СК України, ст.ст. 368, 370 ЦК України, частки кожного із співвласників є рівними і дорівнюють 1/2 частці, отже, позивач має право на 1/2 частину спільного майна як один із подружжя, як частку спільного сумісного майна подружжя. В разі смерті співвласника майна, що перебуває в спільній сумісній власності, частки кожного з співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів КЦС від 27.06.2019 р. по справі № 200/13839/15-ц). При цьому, частка спільної сумісної власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя (Постанова ВСУ від 25.05.2016 року, справа № 6-692це с2016). Таким чином, враховуючи те, що будь-якої домовленості між співвласниками щодо спільного сумісного майна, щодо розміру їх часток не було, а співвласник спірного сумісного майна помер та з урахуванням презумпції рівності часток, суд вважає, що частка померлого у спільному сумісному майні становить 1/2 частину. При цьому під час розгляду справи не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшення або зменшення часток співвласників у спільному майні. Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження під час її розгляду в суді. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд зважає на положення ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат, суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що полягає у розгляді справи у межах заявлених вимог, не стягує з відповідача понесені позивачем документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved