Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

В жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , діючої в своїх інтересах, та як законний представник неповнолітнього [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , право власності на житловий будинок зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. З відповідачкою [PERSON] позивач був одружений з 05.11.2016 року до 10.08.2019 року. З 27.04.2017 року відповідачка та її син від попереднього шлюбу зареєстровані в належному позивачу будинку. З травня 2019 року відповідачка разом із сином виселилися з будинку, шлюб між сторонами розірваний, місце проживання відповідачки та її сина на даний час позивачу не відоме. [PERSON] зареєстрував шлюб із іншою жінкою, у нього інша сім`я. Особистих речей відповідачів у житловому будинку позивача немає, вони не оплачують комунальні платежі, в утриманні житла не приймають участі, житлом не цікавляться. Перешкод в користуванні житловим приміщенням позивач відповідачам не чинив. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Враховуючи, що [PERSON] та її син [PERSON] відсутні та не проживають за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , понад один рік без поважних причин, не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по його утриманню, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Жигуліна С.М. від 07.12.2021 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.29). Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Пащенко Т.П. від 17.05.2022 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче провадження у справі (а.с.39). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання сповіщений належним чином. Представник позивача адвокат Килимник Л.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua, а також за адресою реєстрації, про причину неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань по справі суду не надали, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивачки. Вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст.383 ЦК України\~та\~ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16,\~386,\~391 ЦК України. У відповідності до ч.2 ст.405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72\~ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28368692 від 22.02.2016 року, підстава для державної реєстрації: розпорядження серії та номер 18, видане 22.01.2019 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області, розпорядження серії та номер 336, видане 19.08.2015 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області, декларація про готовність об`єкта до експлуатації серії та номер ОД142153651696, видана 31.12.2015 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, технічний паспорт серії та номер: б/н, виданий 22.12.2015 року комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації». Позивач [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями паспорту громадянина України (а.с.6 зворот). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 05.11.2016 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.11.2016 року (а.с.7), який був розірваний 10.08.2019 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 10.08.2019 року (а.с.8). Згідно відомостей будинкової книги (розділ ІІІ «Прописка») та довідок Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 10.11.2021 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.27, 28). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у будинку позивача з травня 2019 року, їх особистих речей у будинку немає, позивач з відповідачкою перебували у шлюбі, на даний час розлучені. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, оскільки відповідачі за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] не проживають більше року, вони втратили право користування житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно ст.7 цього Закону зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ч.2 ст.405\~ЦК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності його у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Таким чином, будь-які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна у відповідачів відсутні. Своїм перебуванням на теперішній час на реєстраційному обліку у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачу, відповідачі створюють перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, тобто порушують ч.ч. 1,2 ст. 317, ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрація місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позов задовольнити та визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , оскільки позовні вимоги обґрунтовані. За правилами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів. Відповідно до ч.1 ст.140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. У відповідності до вимог ст.141\~ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн., які підтверджені платіжним дорученням від 07.10.2021 (а.с.3).

Outcome: approved