Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

19 серпня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , в якій вона просить суд встановити факт, що свідоцтво про право власності на двоповерховий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] від 27.12.2006 року належить [PERSON] , [INFO] . Разом із позовною заявою було подано клопотання, в якому заявниця просила суд витребувати від нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Божемовської Н.В. (65000, м. Одеса, вул. Єврейська, 6) належним чином засвідчену копію спадкової справи, що заведена після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В. Ухвалою суду від 23 серпня 2022 року заяву [PERSON] , заінтересована особа: Одеська міська рада, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу було прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі. Разом із тим вказаною ухвалою судом було витребувано від нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Божемовської Н.В. (65000, м. Одеса, вул. Єврейська, 6) належним чином засвідчену копію спадкової справи, що заведена після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , а з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відомості щодо дружини та дітей [PERSON] [INFO] , місце народження Самара, Росія. 26 серпня 2022 року до суду від представника заявниці [PERSON] - адвоката Федько Г.М. надійшла уточнена заява, у якій вказано, що заінтересованими особами у вказаній справі є не Одеська міська рада, вказана у первісній заяві, а [PERSON] та [PERSON] , які є дітьми померлого спадкодавця [PERSON] та, відповідно, спадкоємцям першої черги як і, власне, заявниця [PERSON] . 30 серпня 2022 року засобами електронного зв`язку, а 9 вересня 2022 року - поштового до суду на виконання ухвали суду з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов лист, в якому містилися відомості про державну реєстрацію народження дітей та шлюбі відносно [PERSON] , [INFO] . 31 серпня 2022 року до суду від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Божемовської Н.В. надійшла належним чином завірено копія спадкової справи, заведена 10.08.2022 року за реєстровим номером №1/2022 після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Судове засідання, призначене на 28 вересня 2022 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному. Дослідивши матеріали справи, врахувавши заяву заінтересованої особи та об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що [INFO] в Республіці Ірак помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 21.04.2022 року, копію якого разом із перекладом за арабської на українську мову надала заявниця разом із заявою. Заявниця, яка являється дружиною померлого, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 8 лютого 1986 року, копія кого міститься у матеріалах справи, звернулася до приватного нотаріуса Божемовської Н.В. за оформленням спадщини як спадкоємця першої черги спадкування, однак при аналізі правовстановлюючої документації нотаріусом було виявлено розбіжності у написанні по-батькові померлого, а саме [PERSON] - у паспорті та [PERSON] - у свідоцтві про право власності Серії [NUMBER] від 27 грудня 2006 року на двоповерховий житловий будинок. У зв`язку із вказаними розбіжностями в написанні по-батькові померлого у його паспорті та правовстановлюючому документі, заявниця не може реалізувати своє право на оформлення спадщини на житлову нерухомість та змушена була звернутися до суду із вказаною заявою. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Цивільне судочинство, відповідно до положень ч.2 ст. 19 ЦПК України, здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Судом було встановлено, що у паспорті громадянина України, виданого Шевченківським ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС в Одеськійобласті 26.05. 2013 року його по-батькові померлого записано як « [PERSON] », у довідці про присвоєння ідентифікаційного номера від 02.06.1999 року по-батькові [PERSON] записано як « [PERSON] », в актовому записі про народження № 201 від 20.02.1996 року, складений Київським відділом державної реєстрації атків цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на гр. [PERSON] , [INFO] її батьком вказано [PERSON] , в актовому записі про шлюб № 166 від 08.02.1986 року, складений Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) по-батькові [PERSON] також записано як « [PERSON] ». При цьому очевидним є факт того, що це є одна і та ж особа, оскільки у всіх вказаних документах дата та рік народження є однаковими. У той же час у свідоцтві про право власності на двоповерховий житловий будинок від 27 грудня 2006 року, вказано, що зазначене свідоцтво, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради, посвідчує, що об`єкт, вказаний у ньому, дійсно належнить гр. [PERSON] . Вказана невідповідность у написанні по батькові померлого в його паспорті та Свідоцтві про право власності на двоповерховий будинок від 27 грудня 2006 року виникла через неуважність особи, що вчинила вказаний запис, який виправити на даний час в позасудовому порядку неможливо, оскільки [PERSON] помер. Крім цього судом встановлено, що заповіту померлий не залишив, а заявниця є спадкоємицею спадкового майна першої черги права на спадкування. Заявниця вчасно прийняла спадщину, звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини за законом, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та копії Спадкової справи № 1/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Зацікавлені особи [PERSON] та [PERSON] , діти померлого від спадщини відмовились. Звернулись до суду із заявами в яких просили заяву [PERSON] задовольнити. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За таких обставин суд приходить до висновку, що встановити факт належності Свідоцтва про право власності на двоповерховий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] від 27.12.2006 року [PERSON] , знайшов своє підтвердження і такий факт необхідно встановити. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки від цього залежить її право на спадщину, а тому суд вважає, що заяву слід задовольнити. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч.7 ст.297 ЦПК України при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження - судові витрати не відшкодовуються. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (суд ураховує також роз`яснення Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання).

Outcome: approved