Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з заявою, в якій просять суд встановити юридичний факт, що земельній ділянці, площею 0,0942 га, призначеної для обслуговування житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ВМВ № 283634, від 15 грудня 2008 року (реєстровий № 1-3180), посвідченого державним нотаріусом Другої нікопольської державної нотаріальної контори Балашовою В.М., (кадастровий номер 1211600000:03:007:0025) та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ВМВ № 283635 від 15 грудня 2008 року (реєстровий № 1-3185), посвідченого державним нотаріусом Другої нікопольської державної нотаріальної контори Балашовою В.М. (кадастровий номер 1211600000:03:007:0025), фактично присвоєний новий кадастровий номер - 1211600000:03:007:0035, як одній і тій же земельній ділянці, під яким вона внесена до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01 жовтня 2021 року НВ-1816332562021. Свої вимоги мотивують тим, що їм на праві власності належить по 1/2 частині земельної ділянки, площею 0,0942 га, розташованої по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ВМВ № 283634 від 15 грудня 2008 року (реєстровий № 1-3180), посвідченого державним нотаріусом Другої нікопольської державної нотаріальної контори Балашовою В.М., та підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ВМВ № 283635 від 15 грудня 2008 року (реєстровий № 1-3185), посвідченого державним нотаріусом Другої нікопольської державної нотаріальної контори Балашовою В.М. При цьому, зазначають, що вищевказана земельна ділянка належала [PERSON] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Нікопольською міською радою, на підставі рішення Нікопольської міської Ради № 831 від 25 грудня 1995 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 116. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, кадастровим номером земельної ділянки № 1211600000:03:007:0025. З метою отримання витягу з Державного земельного кадастру, вони звернулись до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровський області Управління у Нікопольському районі, відділ № 1, де після отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку виявилося, що земельній ділянці присвоєно інший кадастровий номер № 1211600000:03:007:0035. При зверненні до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою державної реєстрації права власності на земельну ділянку їм відмовили, посилаючись на розбіжності кадастрового номеру у Свідоцтвах про право на спадщину за законом від 15 грудня 2008 року (реєстровий № 1-3180, реєстровий №1-318), та у Витязі з Державного земельного кадастру. Зазначені розбіжності в кадастрового номеру в документах позбавляють їх можливості провести державну реєстрацію права власності. Тому, на підставі викладеного, вони змушені звернутися до суду для встановлення даного факту, який має юридичне значення для них, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки. Заявники в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволені заяви наполягали та просили суд її задовольнити (а.с.35, 38). Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за своєї відсутності, будь-які пояснення та заперечення у них відсутні, а тому просять суд прийняти рішення, у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.47). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить (по 1/2 частині) земельна ділянка, площею 0,0942 га, що розташована по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ВМВ № 283634 від 15 грудня 2008 року (реєстровий № 1-3180), посвідченого державним нотаріусом Другої нікопольської державної нотаріальної контори Балашовою В.М., та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ВМВ № 283635 від 15 грудня 2008 року (реєстровий № 1-3185), посвідченого державним нотаріусом Другої нікопольської державної нотаріальної контори Балашовою В.М. (а.с.6-7). Як вбачається з матеріалів справи, заявники, з метою отримання витягу з Державного земельного кадастру, звернулись до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровський області Управління у Нікопольському районі, відділ № 1, однак, при огляді вищевказаного документу, вбачається, що земельній ділянці присвоєно інший кадастровий номер № 1211600000:03:007:0035 (а.с.9-14). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно заявникам було відмовлено в державній реєстрації права власності на земельну ділянку з вищевказаних підстав. При цьому, суд, при дослідженні доказів, які містяться в матеріалах справи, встановив, що земельна ділянка, площею 0,0942 га, що розташована по [ADDRESS] , належала [PERSON] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Нікопольською міською радою, на підставі рішення Нікопольської міської Ради № 831 від 25 грудня 1995 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 116, про що свідчить відповідь Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровський області від 04 лютого 2022 року, яка була отримана на запит суду (а.с.3). Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що розбіжності в кадастрових номерах є наявними, суд вважає, що вони є суттєвими, допущені описки є очевидними, а тому не викликає сумніву той факт, що земельній ділянці (кадастровий номер 1211600000:03:007:0025), площею 0,0942 га, призначеної для обслуговування житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ВМВ № 283635 від 15 грудня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Другої нікопольської державної нотаріальної контори Балашовою В.М., фактично присвоєний новий кадастровий номер - 1211600000:03:007:0035, як одній і тій же земельній ділянці, під яким вона внесена до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01 жовтня 2021 року НВ-1816332562021. Тому, на підставі викладеного, встановлення факту належності вказаного документу для заявників має юридичне значення, оскільки наявність такої розбіжності позбавляє їх можливості розпорядитися земельною ділянкою, а відтак, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved