Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» (далі за текстом ТОВ «ФК «Є Гроші Ком») про визнання недійсним в частині договору позики. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.12.2021 між сторонами укладений договір позики № 2865503969-1891927 (далі за текстом Договір), за умовами якого позивач отримала від відповідача у позику кошти у сумі 21000 грн, які зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування позикою. Разом з тим позивач зазначає, що умови Договору суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та ЦК України, оскільки є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача як споживача. Так, п. 1.4.2., 3.1. Договору передбачають, що позивач зобов`язаний здійснювати оплату за отримання інформації щодо наявних у нього кредитних зобов`язань, що суперечить положенням ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», яка передбачає, що кредитодавець на вимогу позичальника безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості. Крім цього, позивач зазначає, що умови Договору в частині розміру компенсації за невиконання зобов`язань за Договором є несправедливими, оскільки відповідач не обмежений жодними умовами цього Договору від застосування пені у максимальному розмірі 8,46 % від неповерненої суми кредиту. Так, п. 1.5.2., 4.3., 4.3.1. Договору регулюють питання забезпечення виконання зобов`язання шляхом встановлення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань відповідно до умов Договору, однак розмір пені є неконкретним, оскільки передбачає величину у розмірі 8,46 % від неповерненої суми позики. Так само згідно з п. 1.4. Договору винагороду позикодавця складає одноразова комісія у розмірі 2,50 %, але не менше 100 грн від суми позики. Крім цього, п. 1.4.1 Договору передбачає комісію за обслуговування позики у розмірі 0,20 % від суми позики. Також згідно з п. 4.3.1. Договору у разі прострочення сплати заборгованості за цим Договором більш ніж на 30 календарних днів, пеня відповідно до п. 4.3. Договору збільшується на 2 %. Тобто загальна сума з 31 дня прострочення заборгованості буде становити 6 % від суми позики за кожен день прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки розміри компенсації суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг відповідача, оскільки встановлюють вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за Договором. Крім цього, у п. 4.3.2. Договору прослідковується подвійна сплата за так звані витрати позикодавця, що стосуються отримання інформації щодо наявних у позивача кредитних зобов`язань. За таких підстав позивач просить визнати недійсними пункти 1.4., 1.4.1., 1.4.2., 1.5., 1.5.1., 1.5.2., 3.1., 4.3., 4.3.1., 4.3.2. Договору позики № 2865503969-1891927 від 02.11.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» та [PERSON] 01.07.2022 позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків позовної заяви. 05.07.2022 представник позивача усунув недоліки позовної заяви. 08.07.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 03.08.2022, наданий учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 26.07.2022 представник відповідача ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» засобами електронного зв`язку подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відзив, в якому позов не визнав, заперечував проти задоволення позову та просив у позові відмовити. Відзив мотивований тим, що позивач була належним чином проінформована про умови надання позики та добровільно на них погодилась, про що свідчить укладення між сторонами Договору. Відповідач вважає, що умови та порядок укладення Договору цілком відповідають нормам чинного законодавства, інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, а тому законні підстави для визнання частин Договору недійсними відсутні. Також відповідач звертає увагу, що жодним чином не підтверджується наявність у Договорі несправедливих умов, щодо яких позивач перед укладенням договору не мала реальної можливості ознайомитись та зробити свідомий вибір, оскільки позика була надана позивачу лише після отримання усієї необхідної та передбаченої законом інформації про відповідача та його кредитний продукт. 28.07.2022 представник позивача [PERSON] подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що обставини, викладені у відзиві, не відповідають дійсним обставинам справи, а аргументи, викладені у ньому, є недоречними, оскільки не стосуються вимог, які викладені у позовній заяві. Так, представник позивача вважає, що відповідачем було самовільно продовжено строк дії Договору, а також звертає увагу, що в Договорі не встановлена жодна відповідальність кредитодавця у випадку порушення умов Договору. При цьому представник також зазначає, що за змістом ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець зобов`язаний на вимогу споживача безоплатно надати йому інформацію про стан кредиту, однак всупереч вказаним положенням закону відповідач надає таку інформацію у платному порядку. 03.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.09.2022. 12.09.2022 судове засідання відкладено на 03.10.2022 у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання 03.10.2022 позивач [PERSON] та її представник адвокат Рудзей Ю.В. не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив позов задовольнити повністю. У судове засідання 03.10.2022 уповноважений представник відповідача ТОВ «ФК «Є Гроші Ком», належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Доказів поважності причин неприбуття до суду не надав. Жодних заяв чи клопотань на день розгляду справи по суті від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням договору позики, та регулюються главою 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Так, судом встановлено, що 02.11.2021 ТОВ «ФК «Гроші Ком», в особі директора Корецької Ірини Сергіївни, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони та [PERSON] , з другої сторони уклали Договір позики № 2865503969-1891927, здійснивши підписання такого договору електронно-цифровими підписами (а.с. 9-14). Позивач не оскаржує порядку укладення Договору та не заперечує щодо його підписання. Згідно з п. 1.1. Договору позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним Договором, грошові кошти в позику в сумі 21000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику, сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5. цього Договору та комісії. Позика надається за вирахуванням комісії, вказаної в п. 1.4 Договору, з суми, що підлягає одержанню позичальником у користування, шляхом перерахування на банківську картку позичальника [NUMBER] . Пунктом 1.2. Договору передбачено, що позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця (https://c-groshi.com), за умови ідентифікації та верифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно з Законом України «Про електронну комерцію». Позичальник підтверджує, що усвідомлює наслідки підписання цього Договору аналогом власноручного підпису - електронним підписом одноразовим ідентифікатором, і погоджується з такою формою укладення Договору та з його наслідками. Згідно з п. 1.3. Договору строк кредитування (строк позики) за цим Договором складає 20 календарних днів, позика має бути повернута у термін до 21.11.2021 включно. Умовами договору передбачено сплату позичальником комісії, зокрема: винагороду позикодавця складає одноразова комісія у розмірі 2.50 %, але не менше 100 грн від суми позики, вказаної в п. 1.1. Договору, що підлягає сплаті в момент надання позики та утримується позикодавцем згідно з п. 1.1 Договору. Також комісія за обслуговування позики складає 0,20 % від суми позики, вказаної в п. 1.1. Договору щоденно. Комісія за обслуговування особистого кабінету позичальника складає 10 грн за тиждень та нараховується з наступного дня за днем отримання позики до повного виконання зобов`язань (п. 1.4., 1.4.1, 1.4.2. Договору). Умовами договору передбачено сплату позичальником відсотків за користування коштами, що обчислюються за кількість календарних днів користування позикою, протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 Договору, розмір відсотків за користування коштами складає: 2,20 % від суми позики щоденно, що за календарний рік становить 803 % річних. У разі дострокового повернення всієї суми позики, позичальник повинен сплатити проценти за весь строк користування позикою, встановлений п. 1.3. Договору (п. 1.5., 1.5.1. Договору). Згідно з п.1.5.2. Договору орієнтовна загальна вартість позики складається із розміру суми позики, тобто суми коштів, яка надана позичальнику згідно з п.1.1. цього Договору та загальних витрат за договором, тобто витрати позичальника, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням суми позики, включаючи проценти за користування, комісії та супровідні послуги, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням суми позики, які сплачуються позичальником згідно з умовами цього Договору, та становить 26115 грн. Крім цього, відповідно до п. 3.1. Договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики, нарахованих процентів та комісій на умовах, встановлених цим Договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою та передбачених Договором комісій здійснюватиметься у відповідності до умов цього Договору та Додатку № 1 до цього Договору. Позикодавець надає позичальнику інформацію про актуальний стан заборгованості шляхом щотижневого направлення СМС-повідомлення на телефонний номер позичальника [NUMBER] . За отримання кожного СМС-повідомлення про актуальний розмір заборгованості позичальнику нараховується комісія у розмірі 12 грн. Також судом встановлено, що умовами Договору передбачено відповідальність сторін за порушення його умов. Зокрема, згідно з п. 4.3 Договору у разі прострочення виконання цього Договору позичальник зобов`язаний сплатити 4,00 % від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. У разі прострочення сплати заборгованості за цим Договором більше ніж на 30 календарних днів, пеня згідно з п. 4.3. цього Договору збільшуються на 2 %. Тобто загальна сума з 31 дня прострочення буде становити 6 % від суми позики за кожен день прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю (п. 4.3.1. Договору). У разі прострочення сплати заборгованості за цим Договором більш ніж на 61 днів, позичальник зобов`язується додатково сплатити штраф у розмірі половини (50%) суми позики, визначену відповідно п. 1.1. Договору. Штраф включає в себе витрати позикодавця на повідомлення різними способами (телефонним дзвінком, смс-повідомленням, надсиланням поштових повідомлень, повідомлень на електронну адресу) позичальника про заборгованість, розшук позичальника для врегулювання у досудовому порядку спору, та інші витрати пов`язані з захистом своїх прав позикодавцем (п. 4.3.2. Договору). Відповідно до додатку № 1 Договору, який містить інформацію про графік платежів, загальна вартість кредиту при дотриманні умов Договору становить 26115 грн (а.с. 15). Стаття 203\~ЦК України\~визначає загальні\~вимоги,\~додержання яких\~є необхідним\~для чинності\~правочину.\~Зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Так, згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17. Також відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Так,\~судом встановлено,\~що п.\~1.4.,\~1.4.1,\~1.4.2,\~1.5.2.\~Договору передбачають,\~що позивач\~зобов`язана здійснювати\~оплату на\~користь відповідача\~за послуги\~щодо отримання\~інформації про\~поточний розмір\~її заборгованості\~за Договором,\~а також\~оплачувати витрати,\~пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням суми позики, включаючи проценти за користування, комісії та супровідні послуги, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням суми позики. Разом з тим суд вважає, що зазначені вище положення Договору суперечать принципам справедливості, добросовісності та розумності, оскільки кредитодавцю (позикодавцю) забороняється вимагати від споживача придбання будь-яких товарів чи послуг від нього або від спорідненої чи пов`язаної з ним особи як обов`язкову умову надання послуг. Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець на вимогу споживача безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю тощо, що свідчить про те, що вимога відповідача про здійснення оплати за надання таких послуг є необґрунтованою та суперечить вимогам чинного законодавства. За таких підстав суд доходить висновку, що п. 1.4., 1.4.1., 1.4.2., 1.5.2. Договору позики № 2865503969-1891927 від 02.11.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» та [PERSON] , слід визнати недійсними. Так само суд вважає, що п. 3.1. Договору в частині надання позикодавцем позичальнику інформації про актуальний стан заборгованості шляхом щотижневого направлення СМС-повідомлення на телефонний номер позичальника та нарахування комісії за отримання кожного СМС-повідомлення про актуальний розмір заборгованості у розмірі 12.00 гривень слід визначити недійсним, оскільки такий також суперечать принципам справедливості, добросовісності, розумності та передбачає оплату за послуги, які повинні надаватись відповідачем безкоштовно. При цьому відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. За таких обставин, виходячи з того, що п. 4.3.2. Договору передбачає, що у разі прострочення сплати заборгованості за цим Договором більш ніж на 61 днів, позичальник зобов`язується додатково сплатити штраф у розмірі половини (50%) суми позики, вказана умова Договору є несправедливою, оскільки всупереч принципу добросовісності її наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Крім цього, в іншій частині п. 4.3.2. Договору зазначено, що сума штрафу включає в себе витрати позикодавця на повідомлення різними способами (телефонним дзвінком, смс-повідомленням, надсиланням поштових повідомлень, повідомлень на електронну адресу) позичальника про заборгованість, розшук позичальника для врегулювання у досудовому порядку спору, та інші витрати, пов`язані з захистом своїх прав позикодавцем, що свідчить про те, що останній знову ж таки включає в себе оплату за послуги, які не повинні сплачуватись позичальником. З урахуванням викладених обставин суд ходить висновку, що п. 4.3.2. Договору позики № 2865503969-1891927 від 02.11.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» та [PERSON] , також слід визнати недійсним. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові проценті ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Так, посилання відповідачем на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 357/2801/18, є хибним, оскільки обставини, що мали місце у справі, за наслідками якої винесена така постанова, не є релевантними обставинам, що встановлені судом у цій справі. При цьому висновок Верховного Суду ґрунтується на тлумаченні ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка була чинною на той час. На момент виникнення спірних правовідносин між сторонами цього спору така норма була змінена, а відтак положення Закону України «Про захист прав споживачів» регулюють відносини, що мають місце між сторонами, та можуть застосовуватися під час вирішення даного спору. Щодо вимоги про визнання недійсними п. 1.5., 1.5.1., 4.3., 4.3.1. Договору суд зазначає таке. Так, згідно з п. 1.5., 1.5.1. Договору, який позивач вважає несправедливим, передбачено, що відсоток за користування коштами за договором обчислюються за кількість календарних днів користування позикою. При цьому протягом строку позики, встановленого пунктом п. 1.3. Договору, розмір відсотків за користування коштами складає 2,20 % від суми позики щоденно, що за календарний рік становить 803% річних. У разі дострокового повернення всієї суми позики, позичальник повинен сплатити проценти за весь строк користування позикою, встановлений п. 1.3 Договору. Позивач зазначає, що несправедливість вказаного пункту договору пов`язана з тим, що відповідачем пред`явлено до погашення борг в сумі 61752 грн при тому, що на думку позивача, максимально можлива сума заборгованості становить 15770 грн. Однак в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості за договором, що ставить під сумнів твердження позивача щодо стягнення надмірних грошових сум відсотків та твердження щодо нарахування відсотків після закінчення строку кредитування. При цьому п. 4.3., 4.3.1 Договору містять додаткові обов`язки позичальника щодо сплати грошових коштів у разі прострочення виконання договору, що можуть застосовуватись у зв`язку з неповерненням кредиту. Так, судом встановлено, що на момент підписання договору позики позивач усвідомлювала про можливість настання негативних для неї наслідків у вигляді додаткового майнового навантаження у разі порушення строків (30 днів) повернення кредиту та сплати процентів, та у разі незгоди з такими умовами мала абсолютну можливість не укладати Договір на таких умовах. Відтак у даному випадку має місце зміна намірів і прагнень позичальника, яка станом перед отриманням кредитних коштів вважала умови, передбачені п.1.5, 4.3., 4.3.1. Договору, прийнятними для себе, а після їх отримання і використання для задоволення своїх власних потреб і з настанням строку виконання грошових зобов`язань, а також допущенням прострочення - змінила свою думку. Також суд звертає увагу, що у разі незгоди з умовами договору позивач мала право на підставі п. 1.8.1. Договору та ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів. Проте у встановлений строк позивач не відмовилася від договору та не повернула позику. Переконливих та істотних доводів щодо несправедливості п. 1.5, 4.3., 4.3.1. Договору позики, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 496 грн 20 коп., а інші 50 відсотків судового збору у сумі 496 грн 20 коп. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial