Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.12.2016 року між нею - [PERSON] та [PERSON] (громадянин Республіки Азербайджан) був зареєстрований шлюб Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про що складено відповідний актовий запис №56. За час шлюбу вони не вступали в характерні для шлюбу відносини, не підтримували шлюбних стосунків, жодного дня разом не прожили, спільного господарства не вели та не мали спільного бюджету. Позивач вказує на те, що відповідач при укладенні шлюбу не мав наміру створити сім`ю, а зареєстрував шлюб виключно з метою отримання легальних підстав знаходження в Україні, тобто з корисливих міркувань - реєстрація шлюбу задля отримання дозволу на тимчасове проживання, а в подальшому постійного проживання в Україні на підставі шлюбу з громадянкою України. Позивач зазначає, що незважаючи на реєстрацію шлюбу відповідач жодного дня не проживав із нею та вони не були пов`язані спільним побутом, не мали взаємних прав та обов`язків. Позивач зазначає , що має намір укласти шлюб з іншим чоловіком, з яким фактично проживає більше двох років. Вищезазначений шлюб вважає недійсним з підстав його фіктивності, оскільки відповідач уклав з нею шлюб без наміру створити сім`ю та набути обов`язків подружжя. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд: Визнати недійсним шлюб, укладений 03.12.2016 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] зареєстрований Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про що складено відповідний актовий запис №56, з підстав його фіктивності. Позиція сторін справи : В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, з підстав викладених у позові та пояснила, що в 2016 році вона уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу вони спільно не проживали, подружніх стосунків між ними не було , спільного господарства не вели. В 2016 році [PERSON] пропав, а зі слів інших осіб їй відомо, що [PERSON] виїхав в Росію. В наступне судове засідання після оголошення перерви в судовому розгляді , позивач не зявилася. Надала суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та просила суд провести розгляд справи без її участі. Від заявленого клопотання про допит свідка [PERSON] відмовилась, оскільки остання перебуває за межами України. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, з підстав викладених у позові. В наступне судове засідання після оголошення перерви в судовому розгляді не зявилася. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями які повернулися на адресу суду із відміткою Укрпошти «за закінчення терміну зберігання» за №8800026196626, №8801708618251, №8800026667211, №8800026999109, №8800027506980, №8800027469308, №8800028098001, №8800018446427, №8800018920498, рекомендованим повідомленням яке повернулося на адресу суду як вручене за №88017086118251, рекомендованим повідомленням із відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» за №8800028149374, рекомендованим повідомленням із відміткою Укрпошти «адресат не проживає» за №8800019181796, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Відповідно до ч.4 ст.12ЦПКУкраїни кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч.4ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Провиконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справич.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,право особина справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду зправ людиниу справі "ЮніонЕліментарія Сандерс протиІспанії" (Alimentaria SandersS.A. v.Spain).Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється взалежності від обставинсправи таз огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатністьсудуефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справиперепонам дляруху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66-69рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Допитана в судовому засіданні за клопотанням позивача в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона перебуває з позивачем [PERSON] в дружніх стосунках з 2010 року. [PERSON] проживає разом з мамою та дітьми. Відповідача [PERSON] вона не знає. Також зазначила, що зі слів позивача їй відомо, що відповідач обманув [PERSON] , а саме уклав з нею шлюб для отримання громадянства України і не мав наміру створити з нею сім`ю . Разом їх ніколи не бачила. Заяви та клопотання сторін: 01.06.2020 року представник позивача подала до суду заяву про виклик свідків. 14.08.2020 року представник позивача подала до суду заяву про відкладення розгляду справи. 21.10.2020 року представником позивача подано до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без її участі. 30.09.2022 року позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без її участі. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. від 27.03.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. від 27.10.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Заслухавши вступне слово представника позивача, позивача , покази свідка, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Фактичні обставини справи: Як встановлено судом , сторони уклали шлюб 03.12.2016 року зареєстрований Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що було зроблено актовий запис № 56, що стверджується свідоцтвом про шлюб від 03.12.2016 року. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Положеннями ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. У відповідності до ст. 25 Сімейного кодексу України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. З системного аналізу норм права вбачається, що обов`язковими ознаками шлюбу є: 1) визнання такого союзу державою, що здійснюється шляхом проведення державної реєстрації; 2) виникнення у подружжя внаслідок шлюбу взаємних прав та обов`язків; 3) добровільність шлюбу, тобто наявність взаємної вільної згоди жінки та чоловіка на укладення шлюбу; 4) досягнення чоловіком та жінкою, які вступають у шлюб, шлюбного віку; 5) різностатевість подружжя (одностатеві шлюби в Україні не визнаються). Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу. Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства (частина перша статті 40 СК України). Відповідно до ст. 38 Сімейного кодексу України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Фіктивність шлюбу виникає у разі, якщо з переліку обов`язкових ознак шлюбу "випадає" намір створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя (ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України). Тобто обидва з подружжя (за їх взаємною згодою та обізнаністю) або один з подружжя (у той час, коли інший з подружжя націлений на створення сім`ї) має намір на реєстрацію шлюбу, однак без мети створити повноцінну сім`ю в розумінні сімейного законодавства. "Намір створення сім`ї" - оціночне поняття і суд на підставі оцінки обставин справи та поданих доказів визначає його наявність чи відсутність. Своєрідними ознаками фіктивного шлюбу можуть бути окремо або у сукупності, зокрема: 1) наявність корисливої мети (реєстрація шлюбу задля чогось) чи майнової вигоди від такого шлюбу; 2) окреме проживання подружжя; 3) відсутність спільно набутого майна; 4) відсутність турботи один про одного та взаємної матеріальної підтримки; 5) невизнання подружніх стосунків перед іншими людьми; 6) небажання народжувати спільних дітей чи їх відсутність; 7) фактичні сімейні стосунки з третіми особами; 8) демонстрування перед третіми особами відсутності фактичних шлюбних відносин і наголошення на фіктивності реєстрації шлюбу. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з СК шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС; позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу таких істотних порушень умов вступу в шлюб, в силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст.39 СК), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою; особою, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК). Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Наявність рішення суду про розірвання шлюбу є перешкодою для визнання цього шлюбу недійсним. У даному випадку суд не отримав будь-яких доказів того, що [PERSON] та [PERSON] мали намір створити сім`ю при реєстрації шлюбу. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі спільних дітей сторони не мали, не вступали в характерні для шлюбу відносини, не підтримували шлюбних стосунків, жодного дня разом не прожили, спільного господарства не вели та не мали спільного бюджету. Відповідач при укладенні шлюбу не мав наміру створити сім`ю та виключно з метою отримання легальних підстав знаходження в Україні, тобто з корисливих міркувань зареєстрував шлюб з позивачем. Сукупність зазначених обставин, встановлених судом свідчить про те, що у [PERSON] не було реального наміру створити сім`ю з [PERSON] , проживати з нею разом, набути права та обов`язки подружжя, дбати про добробут, здоров`я та моральний стан дружини, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] є фіктивним. З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним, що [PERSON] та [PERSON] на момент реєстрації шлюбу не мали наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, тому визнає цей шлюб недійсним . Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved