Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу подружжя, зареєстрованого 20.07.2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва та стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей з відповідача, повідомила, що з відповідачем не зійшлися характерами, мають різні погляди на сімейне життя, різні вподобання, тому збереження сім`ї є неможливим. В позовній заяві поставила вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, народжених в спільному шлюбі, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку: на [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , оскільки добровільно відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, та не приймає участі у їх вихованні. Ухвалою судді від 01.09.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 27.09.2022 року позивачем подано до суду заяву на виконання вимог вищезазначеної ухвали. Ухвалою судді від 30.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частин всіх видів заробітку (доходу) відповідача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про доцільність задоволення позову в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що сім`ю зберегти неможливо, на думку сторін , примирення неможливе, подружжя мешкає тривалий час, окремо, і подружні відносини не підтримуються, та спільне господарство не ведеться, тривалий час, неповнолітні діти перебувають на утриманні позивачки, відповідач участі у вихованні неповнолітніх дітей , не приймає, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Шлюб сторін зареєстровано 20 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, про що в книзі реєстрації шлюбів внесено актовий запис № 884, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , які постійно мешкають та перебувають на утриманні і вихованні лише матері, позивача по справі. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягай повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач доказів непрацездатності до суду не подавав, доказів утримання інших осіб також до суду не надано, тому суд вважає, що відповідач в повній мірі має змогу та зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей, тому позовні вимоги про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, заявлені позивачкою підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене в позовній заяві позивача, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved