Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

21 грудня 2021 року фізична особа-підприємець [PERSON] через свого представника адвоката Лосякова І. В. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням виконавчого комітету Меліоративнівської селищної ради VІ скликання "Про затвердження результатів конкурсу на визначення виконання житлово-комунальних послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків, споруд та прибудинкових територій в смт. Меліоративне" від 24 грудня 2014 року № 113 Голові селищної ради було доручено укласти з позивачем ФОП [PERSON] договір на надання житлово-комунальних послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків, споруд та прибудинкових територій в смт. Меліоративне Новомосковського району Дніпропетровської області строком на 5 (п`ять) років. Рішенням Меліоративнівської селищної ради VІ скликання "Про затвердження результатів конкурсу на визначення виконання житлово-комунальних послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків, споруд та прибудинкових територій" від 30 січня 2015\~року № 11-29/VІ затверджено договір та тарифи на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій, яким зобов`язано визначеного на конкурсних засадах виконавця житлово-комунальних послуг ФОП [PERSON] приступити до виконання своїх обов`язків з 01\~лютого 2015 року. 01 лютого 2015 року на підставі вищевказаного рішення між позивачем ФОП [PERSON] і Меліоративнівської селищною радою був укладений Договір на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій на строк до 01 лютого 2020\~року. Згідно з п. 11.4 Договору передбачено, що договір вважається продовженим на той самий строк та на тих самих умовах в разі, якщо ні одна із договірних сторін протягом шести календарних місяців до моменту закінчення даного договору не заявить та письмово не проінформує договірну сторону про небажання продовжувати такі договірні відносини. Протягом дії вказаного вище Договору, органом місцевого самоврядування на підставі рішень були встановлені тарифи на послуги з утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій. Споживачем послуг з утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] , який з листопада 2018 року отримував такі послуги без договору. 17 вересня 2020 року між позивачем ФОП [PERSON] і відповідачем [PERSON] був укладений Договір № 03039 про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення позивачем (виконавцем) надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] , а споживачем\~забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, передбачених цих Договором. Відповідач [PERSON] є споживачем послуг, які надаються йому позивачем, але не здійснює плату за житлово-комунальні послуги, в результаті чого у останнього виникла заборгованість за період з 01 листопада 2018 року по 30 вересня 2020 року в сумі 8 351,95 грн. Зазначену суму, а також витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу позивач просить стягнути з відповідача на його користь. 12 січня 2022 року на адресу суду надійшла довідка щодо зареєстрованого місця проживання фізичної особи-відповідача (а.с. 22). Ухвалою судді від 13 січня 2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою сторонам було встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень (а.с.\~23-24). У судове засідання позивач фізична особа-підприємець [PERSON] не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував (а.с. 32). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи, а також відзиву на позовну заяву не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем та займається наступними видами діяльності: 81.10 комплексне обслуговування об`єктів; 81.29\~інші види діяльності із прибирання; 43.21 електромонтажні роботи; 43.22\~монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 49.41\~вантажний автомобільний транспорт; 37.00\~каналізація, відведення й очищення стічних вод; 38.11\~збирання безпечних відходів;, 38.21\~оброблення та видалення безпечних відходів, що підтверджується відповідним Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1002431046 від 05 квітня 2017 року, наданим суду у засвідченій представником позивача копії (а.с. 5). Установлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Меліоративнівської селищної ради VІ скликання "Про затвердження результатів конкурсу на визначення виконання житлово-комунальних послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків, споруд та прибудинкових територій в смт. Меліоративне" від 24 грудня 2014 року № 113 Голові селищної ради було доручено укласти з позивачем ФОП [PERSON] договір на надання житлово-комунальних послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків, споруд та прибудинкових територій в смт. Меліоративне Новомосковського району Дніпропетровської області строком на 5 (п`ять) років (а.с. 6). Згідно із рішенням Меліоративнівської селищної ради VІ скликання "Про затвердження результатів конкурсу на визначення виконання житлово-комунальних послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків, споруд та прибудинкових територій" від 30 січня 2015\~року № 11-29/VІ затверджено договір та тарифи на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій, яким зобов`язано визначеного на конкурсних засадах виконавця житлово-комунальних послуг ФОП [PERSON] приступити до виконання своїх обов`язків з 01 лютого 2015 року (а.с. 7). 01 лютого 2015 року на підставі вищевказаного рішення між позивачем ФОП [PERSON] і Меліоративнівської селищною радою був укладений Договір на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій (а.с. 8). 31 січня 2020 року між Піщанською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області і ФОП [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій від 01 лютого 2015 року, згідно з якою сторони погодили замінити замовника з Меліоративненської селищної ради на Піщанську сільську раду, а також продовжити строк дії Договору до 01 лютого 2025 року (п. 1, 2 Додаткової угоди). Органами місцевого самоврядування були встановлені наступні тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, зокрема для будинку [ADDRESS] , а саме на: - 2018 рік за 1 м2\~складає 2,95 грн. (рішення виконавчого комітету Меліоративнівської селищної ради VІІ скликання "Про погодження тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій на період з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2019 року" від 31 січня 2018 року № 4, яким погоджено тарифи на утримання будинків та прибудинкових територій за вказаний період для ФОП [PERSON] ) (а.с. 10); - 2019 рік за 1 м2\~складає 2,90 грн. (рішення виконавчого комітету Піщанської сільської ради "Про встановлення тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій" від 30\~січня 2019 року № 2, яким встановлено тарифи на утримання будинків та прибудинкових територій в смт. Меліоративне на 2019 рік (а.с. 11); - 2020 рік за 1 м2\~складає 3,05 грн. (рішення виконавчого комітету Піщанської сільської ради "Про встановлення тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій" від 29\~січня 2020 року № 6, яким встановлено тарифи на утримання будинків та прибудинкових територій в смт. Меліоративне на 2020 рік (а.с. 12); - 2021 рік за 1 м2 складає 3,55 грн. (рішення виконавчого комітету Піщанської сільської ради "Про встановлення тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій" від 27\~січня 2021 року № 7, яким встановлено тарифи на утримання будинків та прибудинкових територій в смт. Меліоративне на 2021 рік (а.с. 13). Судом встановлено, що 17 вересня 2020 року між позивачем ФОП [PERSON] і відповідачем [PERSON] був укладений Договір № 03039 про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення позивачем (виконавцем) надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у житловому будинку\~ [ADDRESS] , а споживачем\~забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, передбачених цих Договором (п.п. 1.1, 1.3, 1.4 Договору). Згідно п. 1.2 Договору, виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 2.1 Договору). Судом установлено, що відповідач [PERSON] користується наданими йому позивачем послугами, але не здійснює плату за житлово-комунальні послуги, в результаті чого у останнього виникла заборгованість за період з 01 листопада 2018 року по 30 вересня 2021\~року в сумі 8 351,95 грн., що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 15). Доказів сплати суми заборгованості матеріали справи не містять. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3 цього закону). Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2)\~послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3)\~послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Порядок користування приміщеннями, а також утримання житлових будинків визначається Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572\~в редакції від 14 січня 2009 року і ст. ст. 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року,\~відповідно до яких власник або споживач, зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та інше. Так, пунктом 1 частини першої статті 20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 32 Закону, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Статтею 162 ЖК України\~передбачено, що Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Системний аналіз положень ст.ст. 2,9,10,189,190 ЖК України дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими і питання щодо належного виконання відповідних зобов`язань, житловим законодавством не регулюється. Натомість, відповідно до частини першої статті 1 ЦК України, особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством. З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зміни до ЦК України (відповідно до вимог ст. 4 ЦК України) Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства. За змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші). Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15. Згідно з вимогами частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на правову позицію ВС України, викладеній у постанові від 10 жовтня 2012\~року в справі № 6-110цс12 зазначено, що свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов`язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст.\~6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачають обов`язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові ВС України від 20 квітня 2016\~року в справі № 6-2951цс15, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Хоч у частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові від 25 листопада 2014 року в справі №916/3566/13 ВС України дійшов висновку, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов`язанням. Отже, враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, судом встановлено, що позивач надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , а відповідач отримує ці послуги, що породжує у цих сторін відповідні права та обов`язки. В свою чергу, обов`язки сторонами повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, іншими актами цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України), а з огляду на приписи ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з розрахунком, проведеним позивачем станом на 01 жовтня 2021 року, з яким погоджується суд, заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги за період з 01\~листопада 2018 року по 30 вересня 2021 року складає 8 351,95 грн. (а.с. 15). З урахуванням того, що відповідач споживає житлово-комунальні послуги, пов`язані з утриманням житлового приміщення, докази сплати заборгованості матеріали справи не містять та відповідачем не надані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2018 року по 30 вересня 2021 року в розмірі 8 351,95 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України\~передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У своїй постанові Верховний Суд КАС від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зробив висновок про те, що відповідно до положень\~статті 14 ПК України\~адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу,\~Закон № 5076-VI\~не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.\~Закон № 265/95-ВР, Положення № 13 та Положення № 148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (пункт 35 цієї постанови).Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа (п. 36 постанови). Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, а тому останній може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (п. 37 даної постанови). Як вбачається з позовної заяви представником позивача відповідно до приписів ч. 1\~ст.\~134 ЦПК України\~наведений попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, які поніс позивач в розмірі 1 500,00 грн. На їх підтвердження останній надав: договір № 7 про надання правової допомоги від 04 березня 2021 року (а.с. 16), а також товарний чек №\~09/12/21-1 на суму 1 500,00 грн. (а.с. 17). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №\~755/9215/15-ц зробила висновок про те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в Додатковій Постанові Верховного суду від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 1 500,00 грн., що відповідатиме складності справи та виконаних адвокатом послуг з урахуванням витраченого ним розумного часу на здійснення певних робіт, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved