Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити додатковий строк для подачі позивачем до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] , терміном в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Позов обґрунтовує тим, що між Позивачем та її батьком було укладено Договір дарування частини квартири від 12.04.2002 року, відповідно до умов якого, батько подарував Позивачу 1/2 частини квартири, яка розташована у [ADDRESS] , що у Подільському районі м.Києва. Згодом, 28.07.2004 року батько Позивача склав заповіт, за яким батько заповів свою частину квартири позивачу. Після смерті батька, Позивача не змогла прийняти відповідну спадщину у встановлений законом строк з поважних причин, оскільки на той момент вона постійно проживала та працювала за межами України, а саме у Польші, а тому через це і не змогла вчасно прийняти спадщину. Провадження у справі відкрито ухвалою від 12.11.2020 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якій просив позов задовільнити та визначити додатковий строк для подачі [PERSON] заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті батька [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав, наведених в ньому, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в своєму відзиві просив позов задовільнити. Суд, встановивши обставини справи та перевіриши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши у судовому засіданні надані копії документів, було встановлено, що позивач у справі - [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.09.1977 року. Окрім цього, Позивач має рідного брата - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.12.1983 року, який є відповідачем за даним позовом. З 27.04.1996 року, Позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.04.1996 року. Встановлено, що між Позивачем та її батьком [PERSON] було укладено Договір дарування частини квартири від 12.04.2002 року, відповідно до умов якого батько подарував, а Позивач прийняла у дар 1/2 частину квартири за номером [ADDRESS] , а інша 1/2 частина квартири залишається на праві приватної власності у батька Позивача. Як вбачається з матеріалів справи, 28.07.2004 року, батько Позивача склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харчук Р.С. та зареєстровану в реєстрі за № 342, згідно з яким, він заповів Позивачці належну йому Ѕ частину квартири за номером [ADDRESS] , що підтверджується відповідним Заповітом від 28.07.2004 року 03.12.2016 року батько Позивача склав новий заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В., та зареєстрованим у реєстрі за № 2027, у якому вказано, що батько Позивача заповів Позивачеві все рухоме і нерухоме майно, яке на день його смерті, буде належати йому на праві власності і на що за законом матиме право. На підтвердження цього, Позивач надав Копію Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46023852 від 03.12.2016 року. [INFO] , батько Позивача - громадянин України, [PERSON] помер, смерть якого була зареєстрована Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 28.02.2017 року. На підтвердження відсутності Позивача на території України та проживання на території Польщі, до матеріалів справи було долучено відповідні копії сторінок закордонного паспорту з відмітками про в`їзд та виїзд, копіями Польської візи № [NUMBER] та № [NUMBER], а також Шенгенської візи № [NUMBER]. 06.06.2018 року, Позивач, після спливу строку прийняття спадщини з причини перебування у Польщі, оформила Заяву про прийняття спадщини, яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь В.О. Після подання Позивачем необхідних документів на прийняття спадщини, листом Чотирнадцятою державною нотаріальною конторою № 3353/02-14 від 27.09.2018 року, Позивача було повідомлено про те, що для прийняття спадщини було пропущено встановлений строк у шість місяці, який починається з дня відкриття спадщини, а тому додатковий строк може бути визначений у судовому порядку. Позивач та відповідач відповідно до ст.1261 ЦК України є єдиними за законом після смерті [PERSON] спадкоємцями (як діти спадкодавця). Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. В той же час, відповідно до ст. ст. 1273-1275 ЦК України- спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Виходячи з вище викладеного можливо дійти висновку, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за законом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній або приватній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач, як спадкоємець за заповітом, звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна у червні 2018 року. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, Позивач вчинила дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини за законом, вона не надала. Причиною пропуску строку на прийняття спадщини слугує те, що Позивач проживала у Волинській обл., м. Ковель, а батько Позивача - у м. Києві і на момент його смерті, так і на даний час, Позивач працює та фактично більшу частину свого часу постійно проживає на території Польщі і в Україні вона приїжджає з дуже короткими проміжками часу, про що свідчать відповідні відмітки у закордонному паспорті Позивача. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.76 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки Позивач пропустила строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними. Враховуючи викладене, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Визнання відповідачем позову не порушує прав та свобод інших осіб. Що стосується додаткового строку, що може бути встановлений для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, то суд дійшов висновку про можливість встановлення строку в два місяці з дня набрання рішенням законної сили (як просить позивач в позові), який суд вважає таким, що відповідає чинному законодавству, та достатнім для подання позивачем відповідної заяви до нотаріуса . На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі вище викладеного, ст.ст.1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved