Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що 17.02.2020 року між нею та ТОВ «Укрпозика» було укладено договір №U8717130, відповідно до якого нею було отримано позику в розмірі 13000,00 грн. Зауважує, що договір було укладено в режимі он-лайн та наручно нею ніколи не отримувався. Позивач вважає, що укладений договір є недійсним, зважаючи на те, що ТОВ «Укрпозика» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, тому даний договір позивачем підписано не було. Крім того у позові звертається увага на те, що відповідачем письмово не повідомлено позивачу усю інформацію щодо умов договору, чим позивача було введено в оману при отриманні кредитних послуг. А також, позивач зауважує, що такий договір укладено із порушеннями ст. ст. 13, 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч.ч. 2, 3 ст. 9 ст. ЗУ «Про споживче кредитування», ч. 6 ст. 11, ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та ст.ст. 203, 207, 1046, 1047,1054, 1055 ЦК України. У зв`язку із цим, просить визнати недійсним договір позики, укладений між [PERSON] та ТОВ «Укрпозика». Позивач в судове засідання не з`явилася. Разом із уточненою позовною заявою позивачем подано клопотання про розгляд справи за без її участі та без участі представника позивача за наявними в справі матеріалами. В судове засідання представник ТОВ «Укрпозика» не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представником ТОВ «Укрпозика» Мандзюк Ю.В. до суду подано відзив, у якому зазначає, що Договір кредитної лінії № UP4302264 (Договір) від 17.02.2020р. (номер у системі U8717130) було укладено в Інформаційно-телекомунікаційної системі Відповідача в електронній формі. 19.02.2020р. між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № AM8580060 (Додаткова угода) до Договору, якою загальну суму кредиту за договором збільшено до 13000,00 грн. Крім того зауважує, що позивач є клієнтом відповідача з 17.01.2020 р. та до укладення оспорюваного договору, вже укладав з відповідачем інший договір, та виконав його умови, погодившись з усіма його умовами. До укладення оспорюваного Договору позивач був повністю ознайомлений з інформацією про умови та порядок діяльності відповідача, в тому числі з правилами, умовами надання фінансових послуг та процедурою укладення договорів, згідно з вимогами чинного законодавства. Так, на власному веб-сайті відповідача https://www.ukrpozyka.com.ua/ розкрито визначену законодавством інформацію про умови та порядок діяльності, типові договори та правила надання фінансових послуг, так само як i інформацію про фінансові послуги відповідача, необхідну для порівняння різних пропозицій з метою прийняття обґрунтованого рішення. Тому, позивач був в повній мірі ознайомлений з вказаною інформацією на веб-сайті відповідача, в тому числі за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) у вигляді електронного документа, наданого позивачу. Договір позивачем укладено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надіслано позивачу 17.02.2020р. на його фінансовий номер телефону [NUMBER] о 18:24 год та введено позивачем у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача 17.02.2020р. о 18:26 год. Додаткову угоду позивачем укладено таким самим чином, одноразовий ідентифікатор надіслано на фінансовий номер телефону позивача 19.02.2021р. о 16:20год. та введено позивачем у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача 19.02.2021р. о 16:21год. Тому, при оформленні заявки на веб-сайті відповідача, у позивача була можливість ознайомитись з усіма умовами Договору. Крім того, на електронну почту позивача [INFO] відправлено примірник підписаного Договору разом із Паспортом споживчого кредиту, Спеціальними умовами та Додатковою угодою. У відзиві також звертається увага на те, що перед подачею заявки на отримання фінансової послуги, позивач ознайомилася з обов`язковою інформацією про відповідача, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами та примірним Договором на веб-сайті відповідача. Уся інформація, розміщена на веб-сайті відповідача, відповідає ліцензійним умовам. Разом із цим, у позові не міститься заперечень позивача щодо укладання договору та отримання грошових коштів. Тому представник відповідача вважає такий позов безпідставним, обставини - такими, що не відповідають дійсності, а сам факт звернення позивача до суду - затягуванням виконання своїх зобов`язань за договором. У зв`язку із чим, просить відмовити у задоволенні позову та проводити розгляд справи без участі представника відповідача. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики, згідно якого позивач отримала 13000грн., що визнається позивачем у позовній заяві та відповідачем у відзиві на позовну заяву, тому не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1057 ЦК України, договором, виконання якого пов`язане з переданням у власність другій стороні грошових коштів або речей, які визначаються родовими ознаками, може передбачатися надання кредиту як авансу, попередньої оплати, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг (комерційний кредит), якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Положеннями ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Разом із цим, положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд не надає правову оцінку щодо дійсності чи недійсності договору №U8717130 від 17.02.2020р., оскільки позивач в позовних вимогах не зазначає який саме договір позивач просить визнати недійсним, а тому це виходить за межі позовних вимог. А враховуючи, що відповідач у відзиві вказує на те, що між ним та позивачем і раніше укладалися подібні договори позики, суд не має права виходити за межі позовних вимог, оскільки відповідно до принципу диспозитивності, суд не може самостійно визначати який із договорів позивач просить визнати недійсним. Отже, враховуючи вище викладене, суд не знаходить правових підстав для задоволення даного позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed