Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , Обухівської міської ради Київської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , про визнання права власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,1051 га, кадастровий номер 3223110100:01:023:0060, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 14.09.1990 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Обухівського райвиконкому Київської області зроблено актовий запис № 222 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . За час перебування у шлюбі, подружжя побудували житловий будинок [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,1051 га, кадастровий номер 3223110100:01:023:0060. Дана земельна ділянка відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 106178 від 09.12.1997 року належала на праві власності [PERSON] , як набута в процесі приватизації. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. На випадок смерті заповіту не залишив. 13.02.2019 року Обухівською районною державною нотаріальною конторою Київської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцям, які прийняли спадщину після померлого, а саме: позивачу на 1/8 частку житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 1-365 від 13.02.2019 року, та відповідачу (сину померлого [PERSON] ) на 3/8 частки вищезазначеного житлового будинку, з урахуванням часток, від яких на користь відповідача відмовились діти померлого [PERSON] та [PERSON] . Поряд із цим, 13.02.2019 року позивач звернулась до Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області для виділення права власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . На підставі вказаної заяви Обухівською районною державною нотаріальною конторою Київської області від 13.09.2019 року видано позивачу свідоцтво про право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку за реєстраційним номером № 1-363. Таким чином, судом встановлено, що на даний час позивач є власником 5/8 частки житлового будинку, а відповідач - 3/8 частки житлового будинку [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,1051 га, кадастровий номер 3223110100:01:023:0060. У той же час, після смерті [INFO] [PERSON] , Обухівською районною державною нотаріальною конторою Київської області відкрито спадкову справу № 110/2018 на земельну ділянку площею 0,1051 га, кадастровий номер 3223110100:01:023:0060. З огляду на наведене, позивач звернулася до Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку вказаної земельної ділянки. Проте, державним нотаріусом листом від 27.05.2022 року № 343/02-14 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, що земельна ділянка площею 0,1051 га, кадастровий помер 3223110100:01:023:0060, є особистою приватною власністю померлого [INFO] [PERSON] , оскільки набута останнім у процесі приватизації. Відтак, позивач у порядку ст. 63 Сімейного кодексу України не набуває права власності на частку в указаному спадковому майні. Разом із цим, позивач матиме право на 1/4 частку земельної ділянки, а відповідач - на 3/4 частки даної земельної ділянки, з урахуванням часток, від яких на його користь відмовились діти померлого [INFO] [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . З огляду на те, державна реєстрація права власності на земельну ділянку в різних частках суперечитиме чинному законодавству, державний нотаріус відмовив у вчиненні відповідної нотаріальної дії. На час звернення позивача із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, ринкова вартість земельної ділянки становила 220 000 грн. відповідно до звіту про оцінку майна № ED220602-27, складеного директором ТОВ «Кето Груп» Сергєєвим С.В. Згідно з приписами статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 5 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до частини 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,1051 га, кадастровий номер 3223110100:01:023:0060, що знаходиться в межах Обухівського району Київської області (м. Обухів, житловий масив « [INFO] »), належить померлому [PERSON] на підставі державного акту на право власності серії І-КВ № 106178 від 09.12.1997 року, однак у Державному реєстрі прав на нерухоме майно відповідна земельна ділянка не була зареєстрована з огляду на відсутність обов`язкової реєстрації. Разом із цим, на спірній земельній ділянці в житловому масиві « [INFO] » в [ADDRESS] , щодо якого Обухівською районною державною нотаріальною конторою Київської області від 13.09.2019 року видано позивачу свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку за реєстраційним номером № 1-363. Відповідно до частини 1 статті 377 ЦК України (у редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на частину житлового будинку) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на частину житлового будинку) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщення на ній нерухомості, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.06.2020 року у справі №689/26/17, Верховного Суду в постанові від 20.01.2021 року у справі № 318/1274/18, від 03.11.2021 у справі № 698/121/19. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (частина 4 статті 120 Земельного кодексу України). Приймаючи до уваги, що позивач є власником 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 0,1051 га, кадастровий номер 3223110100:01:023:0060, що знаходиться в межах Обухівського району Київської області (м. Обухів, житловий масив «Лукавиця»), суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи викладене та

Outcome: approved