Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

31.01.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ» про захист прав споживача та визнання недійсними положень договору. У позовній заяві вказав, що 22.08.2021 року між ним та ТОВ «СОС КРЕДИТ» було укладено Договір про надання фінансового кредиту №25786517. Після укладення Договору ТОВ «СОС КРЕДИТ» надало йому кредитні кошти у розмірі 4650 гривень строком на 30 днів, з процентною ставкою за користування яким, складає 1141,42% річних, починаючи з 22.08.2021 року\~ по 21.09.2021 року. Після укладення Договору позивач зобов`язувався до 21.09.2022 року здійснити повне повернення суми кредиту з нарахованою процентною ставкою, яка складає 1141,42% річних, в розмірі 5719,58 гривень за користування кредитом. Неможливість виконання своїх зобов`язань в повному обсязі, передбачених Договором про надання фінансового кредиту №25786517 стала підставою виникнення заборгованості, яка станом на 21.01.2022 року складає 18852,56 гривень. Вважає, що умови на яких було укладено Договір про надання фінансового кредиту №25786517 від 22.08.2021 року та заборгованість, яка нараховується за процентною ставкою, є несправедливими по відношенню до позивача та такими, що суперечить вимогам законодавства, а тому мають бути визнані судом недійсними. ТОВ «СОС КРЕДИТ» передбачає укладення додаткових угод між сторонами, на підставі чого відбувається пролонгація Договору в частині продовження строку користування кредитними коштами зі збільшенням процентної ставки з 1141,42% до 4694,65% річних. У п. 3.1. Договору та п. 2.1. Додаткової угоди №1 до Договору передбачені положення, за якими відбувається нарахування непропорційно високої процентної ставки лише за користування кредитними коштами, у розмірі 1141,42% річних, а у разі пролонгації Договору - 4694,65% річних, умови, на яких надається користування кредитом є несправедливими по відношенню до позивача та такими, що порушують ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 3 ст. 509 та 627 ЦК України, відтак, сума заборгованості, яка нараховується за користування кредитними коштами має бути зменшена. Пункт 3.2. Договору регулює питання забезпечення виконання зобов`язання шляхом нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання [PERSON] зобов`язання відповідно до даного Договору, розмір якої передбачає 1095% річних від отриманої суми позики. Згідно з ст. 543 ЦПК України, зазначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Також позивач зазначив, що нарахування штрафних санкцій у розмірі 1095% річних, тобто 3% в день є несправедливо великим, тобто перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, тому не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором. В Договорі передбачена подвійна цивільно-правова відповідальність за невиконання умов договору, що суперечить положенням статті 61 Конституції України, якою передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до п. 3.2. Договору зазначено, що у разі прострочення строку повернення Кредиту, передбаченого цим Договором, з першого дня, що визначений в пункті 4.2 Договору Кредит визнається таким, що вийшов в прострочку. Клієнт зобов`язується сплатити штрафні санкції, у вигляді нарахування штрафу розмірі 3% за кожен день прострочки від суми наданого Кредиту. З зазначеного пункту Договору передбачено, що процентна ставка, за якою нараховується заборгованість, з моменту прострочення виплати кредитних коштів, складає 3% в день, тобто 1095% річних. Крім цього, п. 9.3. Договору, передбачено, що у випадку прострочення клієнтом повернення кредиту та сплати передбачених цим Договором процентів та/або штрафних санкцій за кредитом, клієнт на вимогу Товариства зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, також Товариство має право, нарахувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за час невиконання клієнтом своїх зобов`язань за даним Договором. Таким чином, у зазначених пунктах Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань на позивача може бути накладено подвійну цивільно-правову відповідальність передбачену п. 3.2. та п. 9.3. Договору заборона на яку прямо передбачена в статті 61 Конституції України. У зв`язку з тим, що притягнення до подвійної цивільно-правової відповідальності не лише порушує конституційні права, а також накладає непропорційно завищений розмір штрафник санкцій, які не відповідають рівню вини позивача, пункти 3.2. та 9.3. Договору необхідно визнати судом недійсними. Відповідно до п. 10.6. Договору зазначено, що Укладаючи цей Договір, Сторони визнають, що до вимог за цим Договором законодавством встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Натомість, Сторони, укладаючи цей Договір,

Outcome: dismissed