Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

06.12.2021\~року позивач\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~відповідача,\~в якому\~просить звільнити\~з-під\~арешту все\~його нерухоме\~майно за\~реєстраційним номером\~10027110,\~що було\~зареєстровано 13.07.2010\~року на\~підставі постанови\~про накладення\~арешту на\~майно боржника\~та оголошення\~заборони на\~його відчуження,\~17-688/10\~від 05.07.2010\~року Бабушкінським\~відділом державної\~виконавчої служби\~Дніпропетровського міського\~управління юстиції\~Петренко Д.О.;\~судові витрати\~покласти на\~відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що під час відвідування нотаріуса 31.03.2021 року йому стало відомо, що в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно наявний арешт на невизначене майно. На його звернення до відповідача 26.11.2021 року він отримав відповідь за №26382/12 від 11.11.2021 року, якою йому повідомили, що перевіркою інформації в АСВП будь-які відомості щодо перебування виконавчих проваджень стосовно [PERSON] відсутні, жодної інформації про стягувача, підставу накладення арешту не зберіглось та рекомендовано звернутись до суду, добровільно скасувати арешти та виключити їх з реєстрів виконавча служба відмовилась. ВДВС під час закінчення виконавчого провадження у встановленому порядку не припинило чинність арешту майна, накладеного постановою державного виконавця, не надало доказів скасування арешту майна при знищенні виконавчого провадження в 2010 році. Існування вказаних арештів поза межами виконавчого провадження обмежує його право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв`язку з чим він звернувся до суду із даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021 року зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. Ухвалою судді від 17 грудня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надсилалась копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками до неї, яка була ним отримана 05.09.2022 року, що підтверджується відповідним штемпелем. Таким чином, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] наявні записи про арешт, реєстраційний номер обтяження: 10027110. Вказаний арешт на майно позивача був накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, 17-688/10 від 05.07.2010 року в межах виконання виконавчого провадження, що видано державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, правонаступником якого є Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). З листа від 11.11.2021 року №46382/12, направленого на адресу позивача Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), вбачається, що згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень державним виконавцем встановлено, що згідно Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухового майна на все майно боржника, що належить на праві власності [PERSON] , накладено арешт, реєстраційний номер 10027110, підставою обтяження є постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження 17-688/10, видана 05.07.2010 року державним виконавцем Бабушкінського ВДВС ДМУЮ Петренко Д.О. Також перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчі провадження відносно [PERSON] на виконанні у відділі не перебували, у зв`язку з чим встановити підставу накладення обтяження на майно не вдається можливим. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в процесі розгляду справи, арешт на майно [PERSON] було накладено органом виконавчої служби 05.07.2010 року, підставу накладення обтяження не встановлено, виконавчі провадження відносно позивача в Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) не перебували. На даний час виконавче провадження не здійснюється, а відтак потреби в арешті не існує, протилежного суду не надано. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) нерухомого майна перешкоджає позивачу у здійсненні ним права власності на майно. Скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час здійснення якого було накладено арешт, у відділі не перебувало. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази з урахуванням наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що підстав для накладення арешту на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що, в межах заявлених позовних вимог, дає підстави для задоволення позову частково в частині скачування арешту, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог суду не надано. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. У позовній заяві позивачем зазначається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому витрати на правничу допомогу складають 4 000 грн. Так, позивачем в обґрунтування вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. було надано Ордер на надання правничої (правової) допомоги. Адвокатом Грицай В.О. В силу положень ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269). Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. Факт укладання договору про надання професійної правничої допомоги позивачем підтверджено не було, як і не надано акту виконаних робіт, не надано суду також й підтвердження фактичної оплати гонорару за послуги адвоката, будь-то квитанції чи прибуткового касового ордеру, таким чином позивачем не доведені витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн., тому у задоволенні цих вимог щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити, через їх не доведеність. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягнути понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial