Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з вищевказаною\~позовною заявою,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що заочним\~рішенням Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~19\~листопада 2019\~року позовні\~вимоги Дніпропетровської\~міської ради\~до [PERSON] \~задоволено та\~визнано укладеним\~договір між\~Дніпровською міською\~радою в\~особі Департаменту\~економіки,\~фінансів та\~міського бюджету\~Дніпровської міської\~ради та\~ [PERSON] \~про пайову\~участь у\~розвитку інженерно-транспортної\~та соціальної\~інфраструктури міста\~Дніпра на\~умовах,\~передбачених порядком\~залучення,\~розрахунку і\~використання коштів\~пайової участі\~(внесків)\~у розвитку\~інфраструктури міста\~Дніпропетровська,\~затвердженого рішенням\~Дніпровської міської\~ради №5/14\~від 21\~липня 2011\~року,\~а додатковим\~рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року викладено текст договору між Дніпровською міською радою в особі Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради та [PERSON] про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра. Відповідно до вищезазначеного договору кошти пайової участі у сумі 338\~662,53 грн. сплачуються у повному обсязі єдиним платежем або частинами за графіком, який є невід`ємною частиною договору. Забудовник сплачує величину пайової участі, вказану у п. 2.1. вказаного договору, у строки згідно із графіком (додаток №2) до спеціального фонду міського бюджету на певні реквізити. Графік сплати величини пайової участі є невід`ємною частиною договору. Величина пайової участі підлягає сплаті протягом п`яти робочих днів з моменту укладення договору. Зазначає, що грошові кошти пайової участі підлягали сплаті відповідачем до 25 грудня 2019 року включно. З метою досудового врегулювання спору, листом Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради за вих. №10/15-385 від 28 серпня 2020 року [PERSON] було повідомлено про необхідність термінової сплати коштів пайової участі, але відповіді не отримано та кошти пайової участі не було перераховано. Відповідач умови договору не виконала, кошти на спеціальний фонд міського бюджету не перерахувала, що свідчить про порушення умов договору. На підставі викладеного позивач звертається до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі основного зобов`язання 338\~662,53 грн., пеню у розмірі 42 040,56 грн., 3% річних у розмірі 7 014,49 грн., інфляційні втрати 4\~741,28 грн., а всього 392\~458,86 грн., а також судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. 12 вересня 2022 року судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвали про відмову у задоволенні клопотання представника Дніпровської міської ради про перехід у загальне позовне провадження та задоволено клопотання керівника Західної окружної прокуратури м. Дніпра про заміну найменування позивача. Також у\~судовому засіданні\~12\~вересня 2022\~року представник\~позивача Західної окружної прокуратури м. Дніпра позовну заяву підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити з підстав зазначених у позові та за наявними матеріалами справи. Представник позивача Західної окружної прокуратури м. Дніпра надала суду заяву, у якій позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Представник Дніпровської міської ради надала клопотання про проведення судового засідання без фіксування аудіозасобами та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явилася,\~повідомлялася належним\~чином про\~день,\~час та\~місце розгляду\~справи,\~про що\~свідчать конверти,\~що повернулися\~до суду\~з відміткою\~ «за\~закінчення терміну\~зберігання», також виклик відповідача здійснювався шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. Третя особа у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, жодних заяв або клопотань суду не представила. 27 вересня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року та додатковим рішенням від 25 травня 2020 року у справі №205/3199/19, які залишено без змін постановою Верховного Суду від 27 квітня 2022 року, було визнано договір між Дніпровською міською радою в особі Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради і [PERSON] про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра укладеним на умовах, передбачених порядком залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвитку інфраструктури міста Дніпропетровська, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради № 5/14 від 21 липня 2011 року, з викладенням тексту договору (а. с. 15-23). Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору предметом зазначеного договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра є здійснення оплати забудовником коштів пайової участі на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра шляхом перерахування грошових коштів до спеціального фонду міського бюджету у зв`язку із будівництвом магазину за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2.1. договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра визначено величину пайової участі у розмірі 338\~662,53 грн. Відповідно до\~п.\~п.\~2.2.,\~4.1.,\~6.7.\~та додатку\~№2\~до договору\~про пайову\~участь у\~розвитку інженерно-транспортної\~та соціальної\~інфраструктури міста\~Дніпра кошти пайової участі сплачуються в повному обсязі єдиним платежем або частинами за графіком, який є невід`ємною частиною вищевказаного договору. Забудовник сплачує кошти пайової участі, у розмірі вказані у п. 2.1. цього договору, у строки згідно із графіком (додаток № 2 до договору) до спеціального фонду міського бюджету. Невід`ємною частиною цього договору є графік сплати коштів пайової участі (додаток № 2 до договору). Внесок підлягає сплаті протягом п`яти робочих днів з моменту укладання договору. Пунктами 5.1. та 5.3. договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України, цього договору та Порядку, затвердженого рішенням міської ради від № 6/11 від 21 березня 2007 року (зі змінами та доповненнями). За несвоєчасну або неповну сплату коштів пайової участі забудовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. В матеріалах справи також наявний лист від Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради за вих. №10/15-385 від 28 серпня 2020 року, яким було повідомлено [PERSON] про необхідність термінової сплати коштів пайової участі (а. с. 14). Пунктом 4 статті 1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Згідно із ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Зі змісту статті 40 «Про регулювання містобудівної діяльності», яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин та на дату ухвалення рішення Ленінським районним судом м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року судом першої інстанції, яким було визнано укладеним договір між Дніпровською міською радою в особі Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради і [PERSON] про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра, випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування, тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону. Рішенням Дніпровської міської ради № 6/11 від 21 березня 2007 року (зі змінами та доповненнями) затверджено Порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська, який визначає механізм залучення до пайової участі, процедуру укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску. Згідно із ч. 1 ст. 144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування, прийнятті в межах повноважень, визначених законом, є обов`язковими до виконання на відповідній території. Частиною 1 ст. 73 ЗУ «Про місцеве самоврядування» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Як вбачається зі змісту ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року було встановлено, що [PERSON] ухиляється від укладення договору про пайову участь замовників на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпра, що передбачалося статтею 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання укладеним між сторонами такого договору. Тобто, вина [PERSON] полягає в умисній несплаті нею пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, що призвело до ненадходження значних коштів до місцевого бюджету. Таким чином, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року було визнано укладеним договір про пайову участь замовників на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпра між Дніпровською міською радою в особі Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради та [PERSON] , то з урахуванням положень зазначеного договору та додатку №2 до нього пайовий внесок повинен був сплачений відповідачем протягом п`яти робочих днів від дати набрання чинності такого рішення, яке постановою Верховного Суду від 27 квітня 2022 року по цій справі залишено в силі, та скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2021 року, яким було скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року, а саме до 04 травня 2022 року включно, тобто з дати набрання законної сили постановою Верховного Суду з урахуванням положень ч. 1 ст. 419 ЦПК України. Зважаючи на встановлені судом обставини справи, наведені положення законодавства та умови договору про пайову участь замовників на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпра між Дніпровською міською радою в особі Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради та [PERSON] позовні вимоги про стягнення пайового внеску в розмірі 338 662,53 грн. є цілком обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідачем жодним чином не було спростовано наявні в матеріалах справи обґрунтування позивача та наявні в матеріалах справи докази в частині невиконання свого зобов`язання щодо сплати пайового внеску. Щодо стягнення з відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат суд дійшов таких висновків. За змістом частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання , на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із п. п. 5.1. та 5.3. договору за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України, цього договору та Порядку, затвердженого рішенням міської ради № 6/11 від 21 березня 2007 року (зі змінами та доповненнями). За несвоєчасну або неповну сплату коштів пайової участі забудовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, у своїй позовній заяві позивач зазначив, що початком нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат він вважає 25 грудня 2019 року, оскільки заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року набрало законної сили 20 грудня 2019 року, з кінцевим строком нарахування до 01 вересня 2020 року. Разом з\~тим,\~дата набрання\~чинності рішенням\~суду, яким було визнано укладеним вищезазначений спірний договір, є дата набрання законної сили постанови Верховного Суду від 27 квітня 2022 року, відповідно до якої і встановлюється строк набрання рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року законної сили, а тому кінцевим днем сплати такого внеску необхідно вважати 04 травня 2022 року, а датою, з якої повинні бути нараховані штрафні санкції за порушення свого зобов`язання відповідачем 05 травня 2022 року. Одним із принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, передбачений ст. 13 ЦПК України, який визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного вище, суд згідно приписів ст.13 ЦПК України, не може виходити за межі позовних вимог та стягувати інші суми, ніж ті, про які зазначено в позовній заяві. В постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Тобто, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і не повинен виходити за межі цих вимог. Отже із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за пенею, трьома відсотками річних та інфляційними втратами нарахована з 25 грудня 2019 року до 01 вересня 2020 року, тому за наявними матеріалами справи суд не має можливості здійснити їх стягнення за вказаний позивачем період, оскільки вони повинні нараховуватись з 05 травня 2022 року, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості, оскільки судом було встановлено, що відповідачем [PERSON] не було виконано умови договору про пайову участь замовників на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпра та не перераховано у спеціальний фонд міського бюджету грошові кошти у сумі 338 662,53 грн., а в іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період необхідно відмовити з підстав їх недоведеності. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 4383,61 грн. (338 662,53 грн. * 5\~079,94 грн. / 392\~458,86 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial