Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Погребищенська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття її з реєстраційного обліку. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстровано місце проживання відповідачки [PERSON] . Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 07.10.2021, яке набрало законної сили 09.11.2021 шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] розірвано. З липня 2021 року відповідачка змінила своє постійне місце проживання. Відтоді вона житловим будинком у якому зареєстрована не користується, не проживає у ньому. Обов`язків члена сім`ї, пов`язаних з утриманням житлового приміщення, оплатою комунальних послуг, проведення поточного ремонту житлового будинку не виконує, у зв`язку з чим позивач вважає, що [PERSON] втратила право користування житлом, тому вирішив звернутися до суду з вимогою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом. 01.07.2022 Погребищенським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу про відкриття провадження в цивільній справі та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 14:00 год. 26.07.2022 (а.с. 19). 26.07.2022 через канцелярію суду подано клопотання представника відповідачки адвоката Гончарука Р.О. про відкладення розгляду справи (а.с. 24). 01.08.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідачки вважає, позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані, а відтак просить відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що відповідачка зареєстрована у будинку з 2009 року та постійно проживала там до липня 2021 року. Із липня 2021 року у сторін склалися неприязні відносини та позивач став чинити перешкоди у користуванні нею житловим будинком. Внаслідок таких дій відповідачка тимчасово виїхала у іншу місцевість та планувала повернутися, однак в Україні почалася війна та [PERSON] приїзд у м. Погребище відклала, оскільки за новим місцем проживання у неї була оплачувана робота. Також відповідачка зауважує, що іншого житла у її володінні та користуванні немає (а.с. 32-40). 12.08.2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач [PERSON] вказує, що відповідачка [PERSON] офіційно зареєструвала шлюб з іншим чоловіком, таким чином утворила нову сім`ю, виїхала з м. Погребище. Також позивач подав клопотання про витребування доказів (а.с. 42-43). 15.09.2022 ухвалою суду витребувано із Погребищенського відділу ДРАЦС Вінницького району Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) інформацію про реєстрацію шлюбу (шлюбів) [PERSON] ( [PERSON] . Також витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості про те чи перетинала кордон України, якщо перетинала, то коли і де, чи поверталася на територію України [PERSON] (а.с. 57). 28.09.2022 на виконання ухвали суду з Погребищенського відділу ДРАЦСу надійшов повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, з якого вбачається, що 22.01.2022 Теребовлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Івано-Франківськ) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №6 (а.с. 67-71). 03.10.2022 на виконання ухвали суду з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшла відповідь, з якої вбачається, що відповідачка 04.09.2022 виїхала за межі України (а.с. 72). Ухвалою суду від 06.10.2022 закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті та викликано в судове засідання в якості свідка [PERSON] (а.с. 85). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідачки- адвокат Гончарук Р.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позов. Представник Погребищенської міської ради Жмурчук О.М. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки шлюб між сторонами розірваний, у відповідачки є інша сім`я з якою вона проживає (а.с. 25). Свідок [PERSON] , що допитана в судовому засіданні в присутності представника служби у справах дітей, оскільки є неповнолітньою особою, вказала що є дочкою позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] . За її показами, мати з липня 2021 року не проживає у житловому будинку за місцем своєї реєстрації, на даний момент разом із чоловіком [PERSON] та меншою дочкою проживають у Польщі. Мати не проживає у будинку з ночі, коли між позивачем та відповідачкою виник конфлікт, до них приїздила поліція. Замки на вхідних дверях будинку позивач [PERSON] змінив згодом, десь восени 2021 року. Речі з будинку мама забирала декілька разів, батько їй перешкод не чинив. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, представників сторін, свідка суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування будинку, витягом про державну реєстрацію прав Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 6-8). У вказаному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] , що підтверджується копією домової книги для реєстрації громадян, які проживають (а.с. 10-12). Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 07.10.2021, яке набрало законної сили 09.11.2021 шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірвано (рішення суду, а.с. 14). З липня 2021 року [PERSON] не проживає за адресою реєстрації по [ADDRESS] (акт про фактичне місце не проживання, а.с. 13). 22.01.2022 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Шлюб зареєстрований Теребовлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №6 (а.с. 67-71). 04.09.2022 відповідачка [PERSON] виїхала за межі України (а.с. 72). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 Право користування чужим майном ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20). Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012р. встановлено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до п.п.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачка [PERSON] не проживає в будинку у якому зареєстрована з липня 2021 року, вона виїхала з м. Погребище та утворила нову сім`ю, згодом і залишивши територію України, у позивача ж виникли перешкоди в користуванні своїм майном, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будинком за адресою: [ADDRESS] . Покази свідка щодо сімейного конфлікту між батьками не свідчить про їх систематичність та вчинення перешкод у користуванні житловим приміщенням, а тому суд їх до уваги не приймає.

Outcome: approved