Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, посилаючись на те, що 01.08.2019 між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1708666, за яким ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ЗАЗ Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 06.11.2019 приблизно о 09 год. 43 хв., в м. Житомирі по вул. Домбровського 45, мала місце ДТП за участю автомобіля «ЗАЗ Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen», д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Volkswagen», д.р.н. [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Богунського районного суду міста Житомира від 30.01.2020 по справі №295/16949/19, з приводу даного ДТП [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4, ч.1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. З огляду на вищевказане, власник пошкодженого внаслідок ДТП пригоди автомобіля «Volkswagen», д.р.н. [NUMBER] [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № А0/1708666 і на підставі страхового акту ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 3 909, 10 грн. Тому право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі. З метою досудового врегулювання спору, [PERSON] було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. 01.10.2020 між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, тобто за Полісом № А0/1708666 від 01.08.2019 року. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. Враховуючи вказане, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь кошти в порядку регресу в розмірі 3909,01 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 992, 40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3500,00 грн. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.07.2022 позовну заяву було залишено без руху, надано строк для виправлення недоліків. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 26.07.2022 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належними чином в порядку ст.ст. 128-131 ЦПК України шляхом надсилання судових повісток на зареєстровану адресу проживання, оголошення на веб-сайті суду. Про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи те, що представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по ній, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності та в межах позовних вимог судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що 01.08.2019 між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1708666, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «ЗАЗ Lanos», д.р.н. [NUMBER] (а.с. 19). У відповідності до умов даного договору ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Відповідно до постанови Богунського районного суду міста Житомира від 30.01.2020 року по справі №295/16949/19, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4, ч.1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний «Volkswagen», д.р.н. [NUMBER] . Згідно вказаної постанови, відповідач 06.11.2019 о 09 годині 43 хвилини у м. Житомирі, по вул. Домбровського, 45, керував автомобілем ЗАЗ Ланос, д.н.з. [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився у встановленому законом порядку у присутності двох свідків. Скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та залишив місце ДТП. Своїми діями відповідач порушив вимоги п.п. 2.5, 12.1, 13.1, 2.10 ПДР України та вчинив адміністративні правопорушення передбачені ст.ст. 130 ч. 1, 124, 122-4 КУпАП. Отже, судом визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративних правопорушеннь, передбачених ст. ст. 122-4, 124, 130 ч.1 КУпАП. (а.с. 20-21). Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи. Як вказує п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Пр обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника аб водія ТЗ, який спричинив ДТП: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;). 06.11.2019 року потерпіла особа від вищезазначеної ДТП - [PERSON] власник автомобіля «Volkswagen», д.р.н. [NUMBER] звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с. 22). ПрАТ «УПСК» 06.11.2019 було здійснено огляд автомобіля «Volkswagen», д.р.н. [NUMBER] та складено акт огляду транспортного засобу (а.с. 24-25). 19.11.2019 було проведено ремонтну калькуляцію ушкоджень, завданих автомобілю «Volkswagen», д.р.н. [NUMBER] (а.с. 26-28). Факт ДТП 06.11.2019 визнаний ПрАТ «УПСК» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом №0Ц/000/924/19/0051 від 17.12.2019 (а.с. 29). Виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору № АО/1708666 від 06.11.2019, на підставі страхового акту, на виконання вимог ПрАТ «УПСК» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в сумі 3909,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням про оплату страхового відшкодування № 8617 від 17.12.2019 (а.с. 30). Відповідно до страхового акту №0Ц/000/924/19/0051 від 17.12.2019 сума страхового відшкодування в розмірі 3909,01 грн. перерахована на рахунок власника пошкодженого автомобіля Volkswagen, д.р.н. [NUMBER] [PERSON] (а.с. 30). Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 06.11.2019, ПрАТ «УПСК» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 3909,01 грн. 01.10.2020 між ПрАТ «УПСК» (первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] , новий кредитор) укладено договір цесії №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, зокрема і за полісом № А0/1708666 від 01.08.2019 року (а.с. 10-18). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми зобов`язання. З метою досудового врегулювання спору, 18.02.2020 відповідачу було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу. Відповідач проігнорував дану вимогу та не почав проводити ніяких платежів позивачу (а.с. 31-32). Враховуючи вказане, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивачем доведено як суму коштів, які підлягають стягненню з відповідача, так і правові підстави для такого стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку, з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним витрати по сплаті судового збору, які відповідно до наданої квитанції становить 992,40 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 3500, 00 грн., слід зазначити наступне. У відповідності дост. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ч. 1ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із зазначеною вище нормою склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На виконання вказаний вище вимог, представник позивача у даній справі адвокат Самойленко П.М. надав суду докази на понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у даній справі та повідомив про розмір таких витрат. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем надано: Договір про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 (а.с. 33-34); Додаткова угода № 051 від 07.02.2022 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 згідно якої розмір витрат на правничу допомогу становить 3500,00 грн. (а.с. 35), Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 07.02.2022 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 згідно якого загальна вартість наданих робіт (наданих послуг) становить 2000,00 грн. (а.с. 36) та платіжне доручення № Р24А1974074878С6067 від 07.02.2022, відповідно до якого [PERSON] сплачено гонорар адвокату Самойленку П.М. за договором №30/01/19 від 30.01.2019 в розмірі 2000,00 гривень (а.с.37). Інших доказів про понесення позивачем правничої допомоги в більшому розмірі, зокрема - в сумі 3500 гривень, які були зазначені в позові - суду не надано. Також не надходило заяв про надання таких доказів після ухвалення рішення в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем було документально доведено, що ним понесено витрати на правничу допомогу адвоката у даній справі на загальну суму 2000 грн. Суд враховує, що ще в позові (своїй першій заяві по суті спору) позивачем було зазначено про розмір витрат на правничу допомогу адвоката в даній справі та з ним був обізнаний відповідач. При цьому від відповідача не надійшло клопотання щодо недотримання вимог стосовно співмірності витрат на правничу допомогу із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, а тому суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. З урахуванням наведеного, а також враховуючи те, що у позов задоволено в повному обсязі, на підставі ст. 137, 141 ЦПК України з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 гривень.

Outcome: approved