Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

У січні 2021 року Київська міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича, Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО», у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.08.2019 №48370979 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою проспект Правди 39, м. Київ , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1900097980000, за [PERSON] ; - визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.01.2020 №50633119 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою проспект Правди 39, м. Київ , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1900097980000, за ТОВ «КУРСОР-АВТО»; - зобов`язати ТОВ «КУРСОР-АВТО» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 18,7 кв. м на проспекті Правди 39, у Подільському районі міста Києва (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №48370979, яким за [PERSON] зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна на вулиці проспект Правди 39, у Подільському районі міста Києва , а саме гараж № [NUMBER] ряд № 11 . В подальшому цим же нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 13.01.2020 №50633119, яким право приватної власності на зазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ТОВ «КУРСОР-АВТО». Згідно з нормами чинного законодавства України, які регулюють правовідносини в сфері землекористування, розпорядження землями комунальної власності міста Києва, у тому числі надання земельних ділянок у власність чи користування, відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу. Разом із цим, Київська міська рада жодних рішень щодо передачі спірної земельної ділянки під будівництво ні [PERSON] , ні ТОВ «КУРСОР- АВТО», ні іншим особам у власність чи користування не приймала. Таким чином, вказані обставини дають підстави вважати, що [PERSON] здійснив самочинне будівництво об`єкта нерухомого майна на зазначеній вище земельній ділянці, яка належить на праві власності територіальній громаді міста Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна. Відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 №16/890, Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 31.01.2020 проведено обстеження земельної ділянки на проспекті Правди, 39, у Подільському районі міста Києва (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005), за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження №20-0050-07. Отже, стверджує позивач, вищевказані факти свідчать про намагання [PERSON] в незаконний спосіб заволодіти землями комунальної власності, які належать територіальній громаді міста Києва згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». Враховуючи вищевикладені обставини, Київська міська рада не погоджується з діями приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. та вважає їх такими, що прийняті у спосіб, який суперечить нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а записи про реєстрацію права власності на об`єкт майна - таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне. Щодо неправомірних дій приватного нотаріуса та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.08.2019 №48370979 та від 13.01.2020 №50633119 позивач зазначає, що всупереч пункту 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріусом не зроблено обов`язковий запит до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо правомірності посвідченого права власності за [PERSON] зазначеного об`єкта нерухомого майна. Щодо самочинного будівництва, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан позивач зазначає, що право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 29.10.2019 №062/14-14547 (И-2019) повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за адресою м. Київ, просп. Правди, 39 не проводилась реєстрація права власності на гараж № [NUMBER] ряд № 11 в ГБК «Вікторія». Листом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.01.2020 №073-1066 повідомлено, що Департаментом за адресою м. Київ, просп. Правди, 39 будь-які дозвільні документи, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва (гаражних боксів) не видавалось та не реєструвалось. Отже, вказує позивач, в діях [PERSON] та ТОВ «КУРСОР- АВТО» наявні ознаки самовільного зайняття земельної ділянки на проспекті Правди, 39 у Подільському районі міста Києва . Оскільки земельна ділянка на проспекті Правди, 39 (код ділянки 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва не була відведена у відповідності до вимог законодавства для будівництва об`єктів нерухомого майна, таке майно підлягає знесенню. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 152 ЗК України особа, що використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт. Ухвалою судді від 26.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов. 05.03.2021 представник відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. - адвокат Духовна О.В. подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на наступне. Оскаржувані у позові реєстраційні дії приватного нотаріуса Падалки Р.О. у цій справі стосуються об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 1906757880000 «гараж № [NUMBER] , ряд № 11 », який розташований за адресою: «м. Київ, «Вікторія» гаражний автокооператив (Подільський р-н), гараж [NUMBER] , адреса ГК: проспект Правди 39». Вказаний гараж був побудований господарчим способом в автокооперативі «Вікторія» та введений в експлуатацію у 1990 році, у зв`язку з чим відносно нього діяв особливий порядок оформлення права власності. Крім того, представник відповідача просить врахувати, що для державної реєстрації права власності на вказаний гараж [PERSON] був поданий нотаріусу повний комплект документів, передбачений п.п. 42, 81 Постанови №1127. Встановивши повноту, правильність та належність документів, поданих для реєстрації права на гараж відповідно до Постанови №1127, та прийшовши до висновку про відсутність підстав для зупинення чи відмови у реєстрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. правомірно та законно прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.08.2019 №48370979. В подальшому нотаріусом було прийняте рішення від 13.01.2020 №50633119, яким право приватної власності на зазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ТОВ «КУРСОР-АВТО». Приймаючи вказане рішення, нотаріус також виходив із того, що заявником було подано усі документи, передбачені Постановою №1127 для реєстрації права власності на вказаний гараж, зокрема, акт приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «КУРСОР-АВТО» серії та номер 7941, 7942, виданий 20.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О., про що наявні відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Щодо обов`язкового запиту в органи БТІ, на які посилається позивач у позовній заяві, відповідач зазначає, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідні запити повинні здійснюватися реєстратором лише у разі, якщо такі відомості необхідні реєстратору для проведення державної реєстрації прав, доступ до відповідних документів чи відомостей відсутній, вони не подані заявником або відсутні у державних реєстрах. В той же час, просить врахувати, що у випадку первинної реєстрації прав власності на спірний гараж, за відсутності запису у Державному реєстрі прав, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. звертався до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» із запитом про наявність/відсутність державної реєстрації прав на гараж згідно з даними реєстрових книг Бюро. З огляду на наведене, доводи позивача про нібито порушення нотаріусом вимог п.3 ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не відповідають закону, ґрунтуються виключно на власних припущеннях позивача та не підтверджені жодними доказами, а отже, не можуть братися до уваги судом. Крім того, відповідач вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, з огляду на те, що за оскаржуваними рішеннями приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. не здійснювалася реєстрація прав на земельну ділянку, а реєструвалося право власності на об`єкт нерухомого майна - гараж, відомості про що наявні у поданому позивачем витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так само, у зазначеному витязі відсутні відомості про земельну ділянку, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою м. Київ, проспект Правди , про яку йдеться у позовних вимогах. Таким чином, оскаржувані рішення відповідача від 23.08.2019 №48370979 та від 13.01.2020 №50633119 прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для їх скасування відсутні. З огляду на наведене, представник відповідача стверджує, що вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та безпідставними, не підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим просить відмовити у їх задоволенні. 17.03.2021 до суду надійшов відзив від ТОВ «КУРСОР-АВТО», у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, вказуючи на наступне. Відповідно до наданої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на об`єкт нерухомого майна на проспекті Правди, 39, у Подільському районі міста Києва , а саме на гараж № [NUMBER] , ряд № 11 було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. за [PERSON] на підставі довідок №29 та №28, виданих 06.08.2019 гаражним автокооперативом «Вікторія». Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного суду України від 28.06.1991 №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (ст. 15 Закону України «Про власність»). Відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Відповідно до довідки №28 від 06.08.2019 станом на 2015 рік [PERSON] сума паю в розмірі 1500 грн. сплачена гаражному кооперативу в повному обсязі. Таким чином, [PERSON] , як член гаражного автокооперативу «Вікторія», яким пай внесено повністю, зареєстрував право власності на гараж № [NUMBER] , ряд № 11 у відповідності до вимог діючого законодавства. Щодо державної реєстрації права власності на гараж № [NUMBER] , ряд № 11 за ТОВ «КУРСОР-АВТО» відповідач зазначає наступне. Відповідно до п.7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком. Згідно з п.14 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Згідно з п.48 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються: 1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. 3) рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою); 4) письмова згода всіх співвласників (у разі, коли передача здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності). Справжність підписів на акті приймання-передачі майна або іншому документі, що підтверджує факт передачі такого майна, засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат». Відповідно до наданої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності ТОВ «КУРСОР-АВТО» на гараж № [NUMBER] , ряд № 11 було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «КУРСОР-АВТО», серія та номер 7941, 7942, виданого 20.12.2019. При цьому, зважаючи на те, що право власності на вказаний гараж вже було зареєстроване в Державному реєстрі прав за фізичною особою [PERSON] та не перебувало у спільній власності, інших документів для реєстрації права власності ТОВ «КУРСОР-АВТО» на вказаний гараж не вимагалося. Таким чином, жодних порушень при державній реєстрації права власності ТОВ «КУРСОР- АВТО» на гараж № [NUMBER] , ряд № 11 , що розташований в гаражному автокооперативі «Вікторія» на проспекті Правди, 39 в м. Києві , допущено не було. ТОВ «КУРСОР-АВТО» є правомірним володільцем та законним набувачем прав на зазначений гараж, у зв`язку з чим доводи позивача про незаконну реєстрацію прав власності на гараж за ним є безпідставними та необґрунтованими. Щодо самочинного будівництва, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан відповідач зазначив таке. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань гаражний автокооператив «Вікторія» було створено 04.06.1997. Діяльність кооперативів у ті часи регулювалась Законом СРСР від 26.05.1988 №8998-11 «Про кооперацію в СРСР». Відповідно до статті 11 вказаного Закону кооператив організовується за бажанням громадян виключно на добровільних засадах. У разі, коли для діяльності кооперативу потрібні ділянка землі чи інші природні ресурси, для його реєстрації необхідна згода на їх надання відповідного державного органу, землевласника, землекористувача або первинного користувача іншими природними ресурсами. Отже, зазначає відповідач, реєстрація гаражного автокооперативу «Вікторія» на проспекті Правди, 39, у м. Києві без надання згоди відповідного державного органу на надання земельної ділянки для забезпечення діяльності кооперативу за вказаною адресою була б неможливою, а за відсутності доказів на підтвердження протилежного, законність користування гаражним кооперативом «Вікторія» земельною ділянкою №91:066:0005 (що між іншим підтверджується витягом з бази даних міського земельного кадастру) на момент будівництва гаражів є безспірним фактом. Таким чином, зважаючи на те, що реєстрація гаражного автокооперативу «Вікторія» могла мати місце лише за умови надання згоди відповідного державного органу, землевласника або землекористувача на користування земельною ділянкою за адресою реєстрації кооперативу (проспект Правди, 39), а доказів на підтвердження протилежного позивачем не надано, а також беручи до уваги, що спорудження та експлуатація гаражів є основним напрямком діяльності гаражного кооперативу та безпосередньою підставою його створення, будівництво гаражу № [NUMBER] в ряду № 11 в гаражному автокооперативі «Вікторія» перебувало в межах правового поля того часу, не є самочинним будівництвом та не підлягає знесенню з підстав, вказаних позивачем у позовній заяві. Крім того, відповідач вказує на пропуск позивачем строку позовної давності, стверджуючи, що про розташування гаражів на спірній земельні ділянці Київській міській раді достовірно було відомо принаймні з 2013 року, оскільки 23.10.2013 нею приймалося відповідне рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки для обслуговування та експлуатації гаражів та автостоянки. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Ухвалою суду від 29.09.2021 прийнято заяву позивача про уточнення позовних вимог. Цією ж ухвалою судом залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору гаражний кооператив «Вікторія». Ухвалою суду від 31.01.2022 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі та витребувано у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) копії реєстраційної справи щодо спірного об`єкта нерухомого майна. 23.02.2022 на виконання ухвали суду вказаним Департаментом надано відповідні матеріали реєстраційної справи. Ухвалою суду від 07.07.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представники позивача повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, у відповідності до вимог, наведених у заяві про уточнення позовних вимог, яка була прийнята судом 29.09.2021. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, суд враховує, що в матеріалах справи міститься заява представника відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. - адвоката Духовної О.В. від 04.03.2021 та представника відповідача ТОВ «КУРСОР- АВТО» - адвоката Опрі Н.Л. від 31.01.2022, в яких вони просять проводити розгляд справи за відсутності вказаних відповідачів. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно з ч.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що 31.01.2020 Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у відповідності до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 №16/890, було проведено обстеження земельної ділянки на проспекті Правди, 39, у Подільському районі міста Києва (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005), за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження №20-0050-07. Зокрема, було встановлено, що на вказаній території, у ряді №11, знаходиться гараж № [NUMBER] , місце розташування якого відповідає об`єкту нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою проспект Правди 39, м. Київ , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1900097980000. З інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачем було встановлено, що рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.08.2019 №48370979 право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою проспект Правди 39, м. Київ , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1900097980000, було зареєстровано за [PERSON] . В подальшому, на підставі рішення того ж приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.01.2020 №50633119 право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за ТОВ «КУРСОР-АВТО». В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що будівництво вищезазначеного гаража та подальша реєстрація права власності на нього за відповідачем [PERSON] , а відтак - за ТОВ «КУРСОР-АВТО» відбулися незаконно, оскільки Київська міська рада, яка є єдиним розпорядником земель комунальної власності міста Києва, жодних рішень щодо передачі вказаної земельної ділянки під будівництво жодному із відповідачів чи будь-яким іншим особам не приймала. Крім того, вказані факти, на думку позивача, свідчать про намагання в незаконний спосіб заволодіти землями комунальної власності, які належать територіальній громаді міста Києва згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». Вирішуючи обґрунтованість таких доводів позивача, суд виходить із наступного. Згідно з ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Крім того, варто зазначити, що необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є доведена належними доказами наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тобто законодавець пов`язує факт звернення до суду з наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, право власності припиняється у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як встановлено судом з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (станом на 13.01.2020), на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.08.2019, індексний номер: 48370979, за [PERSON] зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - гараж № [NUMBER] , ряд № 11 , загальною площею 18,7 кв.м. за адресою місцезнаходження гаражного автокооперативу «Вікторія»: м. Київ, проспект Правди, 39 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1900097980000. Згідно з Інформаційною довідкою з цього ж Реєстру (станом на 21.12.2020), 09.01.2020 право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за ТОВ «КУРСОР-АВТО». Підставою внесення вказаного запису до Реєстру є рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.01.2020, індексний номер: 50633119. З`ясовуючи обґрунтованість доводів сторін, наведених ними в частині обґрунтування та заперечення своїх доводів щодо законності вищевказаних рішень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О., судом враховується наступне. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, на території міста Києва, за адресою проспект Правди, 9 знаходиться гаражний автокооператив «Вікторія». Із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що вказаний автокооператив було створено 04.06.1997. Станом на вказану дату реєстрації діяльність кооперативів була врегульована Законом СРСР від 26.05.1988 №8998-11 «Про кооперацію в СРСР». Так, відповідно до ч.1 ст. 5 вказаного Закону кооператив є громадською організацією громадян СРСР, які добровільно об`єднались на основі членства для спільного провадження господарської та іншої діяльності на базі належного йому на праві власності, орендованого або наданого в безплатне користування майна, самостійності, самоврядування і самофінансування, а також матеріальної заінтересованості членів кооперативу і найбільш повного поєднання їх інтересів з інтересами колективу і суспільства. Згідно з ч.1 ст. 10 цього Закону діяльність кооперативу ґрунтується на принципах добровільності вступу до кооперативу і безперешкодного виходу з нього, поєднання особистих, колективних і державних інтересів, господарської самостійності, матеріальної заінтересованості і соціальної справедливості, безпосередньої участі членів кооперативу в управлінні його справами на основі кооперативної демократії, соціалістичної законності. За змістом статті 11 Закону кооператив організовується за бажанням громадян виключно на добровільних засадах. Кооператив організовується і діє як на самостійних засадах, так і при державних, кооперативних та інших підприємствах, організаціях і установах. Кооператив вважається створеним з моменту його державної реєстрації. Кооператив реєструється виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за місцезнаходженням кооперативу на підставі висновку депутатської комісії відповідної Ради народних депутатів. Для державної реєстрації у виконавчий комітет відповідної Ради народних депутатів кооператив подає статут та інші документи, перелік яких встановлюється Радами Міністрів союзних і автономних республік. У разі, коли для діяльності кооперативу потрібні ділянка землі чи інші природні ресурси, для його реєстрації необхідна згода на їх надання відповідного державного органу, землевласника, землекористувача або первинного користувача іншими природними ресурсами. Із урахуванням вищенаведених положень законодавства та за відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження протилежного, суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача ТОВ «Курсор-Авто», наведені у відзиві на позов, у тому, що реєстрація гаражного автокооперативу «Вікторія» на проспекті Правди, 39, у м. Києві без надання згоди відповідного державного органу на надання земельної ділянки для забезпечення діяльності кооперативу за вказаною адресою була б неможливою. Судом також встановлено, що гараж № [NUMBER] у ряді №11 було побудовано господарчим способом та введено його в експлуатацію в 1990 році, що, зокрема, підтверджується довідкою гаражного автокооперативу «Вікторія» №28 від 06.08.2019. Суд приймає до уваги, що питання щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів було вперше врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449, однак вказана постанова стосувалася лише об`єктів державного замовлення. Порядок прийняття в експлуатації закінчених будівництвом об`єктів, не включених до державного замовлення, мав визначатися Радою Міністрів Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Міністерством інвестицій і будівництва. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У своєму рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Як вбачається із матеріалів справи, 03.10.1985 виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів було прийняте рішення №985 «Про будівництво в ХІІ п`ятилітці зблокованих, одно-двоповерхових кооперативних гаражів та відкритих стоянок для транспортних засобів, належних громадянам, на замовлення Київської міської ради добровільного товариства «Автолюбитель УРСР» у відповідності з рішенням виконкому міськради від 17.08.1985 №516 «Про заходи щодо розвитку послуг з ремонту будинків, будівництву споруд для садівничих товариств, гаражів та інших будов за замовленням населення у 1986-1990 роках і в період до 2000 року», згідно з яким планувалося будівництво 100 гаражів. На підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 31.03.1988 №316 «Про будівництво зблокованих, одно-двоповерхових кооперативних гаражів та відкритих стоянок для транспортних засобів, належних громадянам» було прийнято рішення про збільшення кількості місць на автостоянці по проспекту Правди у м. Києві до 500 місць. Щодо виділення земельних ділянок для будівництва гаражів та автостоянок того часу слід зазначити, що Земельний кодекс Української РСР 1970 року, який втратив чинність з 15.03.1991, але діяв у 1990 році (на момент закінчення будівництва гаражів), взагалі не містив положень щодо регулювання питання про виділення земель під гаражно-будівельні кооперативи, а передбачав лише умови виділення та користування земельними ділянками під колективними садками та городами. Крім того, як вбачається з п.4.2. рішення від 31.03.1988 №316, виконавчим органом місцевої ради було вирішено зобов`язати забудовника межі земельних ділянок, які відводяться цим рішенням, визначити в ГоловАПУ виконкому міськради після погодження та затвердження в установленому порядку проектної документації. Наведене дає підстави суду зробити висновок про те, що фактично вказане рішення виконкому одночасно було й рішенням про відведення земельних ділянок під розташування гаражів та автостоянок за адресами, зазначеними у переліку до нього, у тому числі й по проспекту Правди, 39 у м. Києві . З огляду на наведене, суд відхиляє доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, про те, що жодних рішень про виділення земельної ділянки по проспекту Правди, 39 у м. Києві під будівництво гаражів не видавалося. Судом також з`ясовано, що гаражним автокооперативом «Вікторія» в подальшому вживалися заходи, спрямовані на оформлення земельної ділянки під гаражами, збудованими у 1990 році, у відповідності до норм чинного законодавства. Так, наявними матеріалами справи підтверджується, що згідно з розпорядженням Київського міського голови від 03.08.2001 №969-г «Про погодження місць розташування об`єктів» гаражному автокооперативу «Вікторія» було погоджено місце розташування автостоянки на проспекті Правди, 39 у м. Києві , на землях міської забудови орієнтовною площею 1,045 га, за умови виконання п.10.1. цього розпорядження. На підставі рішення Київської міської ради від 23.10.2013 №342/9830 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» на проспекті Правди, 39 у Подільському районі міста Києва для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» гаражному кооперативу «Вікторія» було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на проспекті Правди, 39 у Подільському район міста Києва орієнтовною площею 1,45 га в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки згідно з планом-схемою. Як вбачається з плану-схеми, обліковий код такої земельної ділянки: 91:066:005к. На даний час процес оформлення вказаної земельної ділянки не завершений. Вирішуючи обґрунтованість позовних вимог позивача до відповідача [PERSON] суд також враховує наступне. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є членом гаражного автокооперативу «Вікторія». Згідно з відомостями, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна на проспекті Правди, 39, у Подільському районі міста Києва , а саме на гараж № [NUMBER] , ряд № 11 , було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. на підставі довідок №29 та №28, виданих 06.08.2019 гаражним автокооперативом «Вікторія». Зі змісту довідки №28 від 06.08.2019 вбачається, що станом на 2015 рік [PERSON] сума паю в розмірі 1500 грн. сплачена гаражному кооперативу в повному обсязі. Довідкою №29 від 06.08.2019 підтверджується членство [PERSON] в гаражному автокооперативі «Вікторія», а також те, що йому на праві приватної власності належить гараж № [NUMBER] в ряду №11. Із вказаної довідки також вбачається, що згідно витягу з технічної документації земельна ділянка, на якій розташований автокооператив « Вікторія », зареєстрована в Головному управлінні земельними ресурсами під кадастровим номером: 8000000000:91:066:0005, площа земельної ділянки складає 14548 кв.м. Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного суду України від 28.06.1991 №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (ст. 15 Закону України «Про власність»). Відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Таким чином, ураховуючи встановлені вище обставини справи, положення законодавства та судової практики, суд приходить до висновку, що [PERSON] , будучи членом гаражного кооперативу «Вікторія», який у повному розмірі сплатив свій пайовий внесок за гараж № [NUMBER] у ряду №11, право власності на нього набув правомірно, у відповідності до вимог діючого законодавства. Щодо державної реєстрації права власності на гараж № [NUMBER] , ряд № 11 за ТОВ «КУРСОР-АВТО», суд зазначає наступне. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності ТОВ «КУРСОР-АВТО» на гараж № [NUMBER] , ряд № 11 було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «КУРСОР-АВТО», серія та номер 7941, 7942, виданого 20.12.2019. Із вказаного акту вбачається, що гараж № [NUMBER] , ряд № 11 був переданий [PERSON] , як одноосібним власником ТОВ «КУРСОР-АВТО», в рахунок його внеску до статутного капіталу цього товариства на підставі рішення №1/13-12 від 13.12.2019. Відповідно до п.7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком. Згідно з п.14 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Згідно з п.48 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються: 1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. 3) рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою); 4) письмова згода всіх співвласників (у разі, коли передача здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності); Справжність підписів на акті приймання-передачі майна або іншому документі, що підтверджує факт передачі такого майна, засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат». При цьому суд вважає обґрунтованими доводи представника ТОВ «КУРСОР-АВТО», наведені у відзиві на позов про те, що оскільки на час реєстрації права власності товариства на спірний гараж у Державному реєстрі прав уже були наявні відомості про право власності [PERSON] щодо нього, підстави для подання нотаріусу будь-яких інших документів для проведення відповідної реєстраційної дії були відсутні. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що рішення нотаріуса про реєстрацію права власності на гараж № [NUMBER] , ряд № 11 за ТОВ «КУРСОР-АВТО» було прийняте у відповідності до норм чинного законодавства. Окремо суд звертає увагу на таке. Позивач заявив вимогу про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О., вважаючи останнього належним відповідачем за такими вимогами. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 3 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України). Як зазначив Верховний суд у постанові від 07.07.2021 у справі № 369/14294/17, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічна позиція наведена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (пункт 36)). Ураховуючи наведені положення законодавства та судової практики, суд вважає, що зміст і характер правовідносин між учасниками даної справи, який був встановлений судом, підтверджують, що спір у позивача виник із [PERSON] та ТОВ «КУРСОР-АВТО» щодо правомірності реєстрації за ними права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою проспект Правди 39, м. Київ , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1900097980000, та подальшої наявності у зв`язку з цим підстав для звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки за вказаною адресою. Водночас, як встановлено судом, вимоги щодо визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивачем пред`явлено до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О., з огляду на те, що саме він приймав такі рішення, які, на думку позивача, є неправомірними. Суд враховує, що фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо. Таким чином, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не може бути звернена до приватного нотаріуса, якого позивач визначив відповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30.01.2019 справі №552/6381/17 (пункт 39)). За таких обставин позовні вимоги Київської міської ради до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволенню не підлягають у зв`язку з тим, що позов у цій частині пред`явлено до неналежного відповідача. Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача ТОВ «КУРСОР-АВТО» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, суд вважає, що такі позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно з приписами ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України самочинне будівництво підлягає знесенню виключно у разі якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб. За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. У вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи, в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування. Отже самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї. Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті). Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 Земельного кодексу України). Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 15.02.2018 у справі №910/5702/17, відповідно до якої під час вирішення питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. При вирішенні спору дослідженню підлягає, зокрема, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо. Як з`ясовано судом, спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва. Документів, які б засвідчували наявність в [PERSON] та/або ТОВ «КУРСОР-АВТО» права власності (користування) спірною земельною ділянкою, суду не представлено. Разом із цим, як вбачається із матеріалів справи, згідно з даними міського земельного кадастру земельна ділянка площею 1, 4548 га (обліковий код: 91:066:0005) на проспекті Правди, 39, у Подільському районі міста Києва обліковується за гаражним автокооперативом «Вікторія». На вказаній земельній ділянці знаходиться, зокрема, гараж площею 18,7 кв.м., який згідно з технічною документацією ідентифікується як гараж № [NUMBER] , ряд № 11 . Вказаний гараж належить на праві власності відповідачу ТОВ «КУРСОР-АВТО». Попереднім власником гаража був [PERSON] , який набув право власності на нього як член автогаражного кооперативу. Висновки суду щодо правомірності передачі вказаного гаража у власність вказаних відповідачів наведені вище. Враховуючи те, що законодавством не передбачено процедуру виділення земельних ділянок окремим членам автогаражних кооперативів, судом перевірено прийняття відповідних рішень щодо гаражного автокооперативу «Вікторія» та з`ясовано, що в останнього відсутні правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку. Водночас, судом враховується, що земельна ділянка, на якій розташований гаражний автокооператив « Вікторія », зареєстрована в Головному управлінні земельних ресурсів під кадастровим номером №8000000000:91:066:0005, площа земельної ділянки складає 14 548 кв.м. Крім того, судом з`ясовано, що гаражним автокооперативом «Вікторія» розпочато процедуру відведення вказаної земельної ділянки, про що, зокрема, свідчить вищевказане рішення Київської міської ради від 23.10.2013 №342/9830. При цьому суд також приймає до уваги, що жодних відомостей щодо прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у наданні зазначеної земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» до суду не надано. Відомостей про порушення будівництвом спірного гаражу прав третіх осіб матеріали справи не містять. Аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що доводи позивача щодо наявності підстав для звільнення спірної земельної ділянки відповідачем ТОВ «КУРСОР-АВТО» та повернення її Київській міській раді, із приведенням її у придатний для використання стан, є необґрунтованими. Крім того, суд виходить із того, що такі позовні вимоги фактично означають знесення належного на праві власності відповідачу ТОВ «КУРСОР-АВТО» гаражу №9 у ряді №11, оскільки будь-яке його переміщення є неможливим без його знецінення (знищення) та зміни його призначення. У цьому контексті суд також враховує, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.01.2020 у справі №822/2149/18). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (зокрема, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, Європейський суд з прав людини наголошує на необхідності дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Жодних доказів, які б вказували на наявність вказаних обставин, позивачем до суду не надано. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із урахуванням наведеного, виходячи із встановлених обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено належними, достовірними та достатніми доказами ті обставини, на які вона посилалася як на підставу свої позовних вимог, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Із урахуванням вищевказаного висновку суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, заява відповідача ТОВ «КУРСОР-АВТО» про застосування позовної давності у даній справі не вирішується. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed