Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

До Ірпінського\~міського суду\~Київської області\~надійшла зазначена\~заява,\~яку представник\~заявників мотивує\~тим,\~ що\~ [INFO] в\~м.\~Сімферополь,\~АР Крим\~ [PERSON] народила\~дитину жіночої\~статті.\~ [INFO] в м. Сімферополь, АР Крим [PERSON] народила дитину чоловічої статі. Отримати свідоцтво про народження дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки, факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до статті 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Встановлення факту народження необхідно щоб отримати свідоцтво про народження дитини. У зв`язку з викладеними обставинами, просить суд встановити факт народження дитини жіночої статті [PERSON] , [INFO] , у м. Сімферополь, АР Крим, Україна, а також встановити дані про її батьків: мати [PERSON] , [INFO] , громадянка України: батько [PERSON] , [INFO] , громадянин України. А також, встановити факт народження дитини чоловічої статті [PERSON] , [INFO] , у м. Сімферополь, АР Крим, Україна, а також встановити дані про її батьків: мати [PERSON] , [INFO] , громадянка України: батько [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Представник заявників в судове засідання не з`явився, в заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність та задовольнити заявлені вимоги. Заінтересована особа Ірпінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про\~встановлення факту\~народження особи\~на території,\~на якій\~введено воєнний\~чи надзвичайний\~стан,\~або на\~тимчасово окупованій\~території України,\~визначеній такою\~відповідно до\~законодавства,\~може бути\~подана батьками\~або одним\~з них,\~їхніми представниками,\~членами сім`ї,\~опікуном,\~піклувальником,\~особою,\~яка утримує\~та виховує\~дитину,\~або іншими\~законними представниками\~дитини до\~будь-якого\~місцевого суду\~України,\~що здійснює\~правосуддя,\~незалежно від\~місця проживання\~(перебування)\~заявника. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (ст. ст.\~58,\~59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до ч. 1\~ст. 58 ЦПК України\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.\~Допустимими за змістом ч. 1 цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України. Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є громадянином України. Згідно копії свідоцтва про шлюб, 28.07.2017 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований Ялтинським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим та за окупаційними законами змінила прізвище на « [PERSON] ». Вказує про те, що батько [PERSON] батьківство визнав. Зазначений документ виданий органом, який знаходиться на окупованій території України. З копії виписного епікризу від 27.10.2017 року, [INFO] [PERSON] в м. Сімферополь, народила дитину жіночої статі. Крім того, суду надано копію свідоцтва про народження дитини жіночої статі [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] . Зазначений документ виданий органом, який знаходиться на окупованій території України. З копії виписного епікризу від 12.10.2020 року, [INFO] [PERSON] в м. Сімферополь, народила дитину чоловічої статі. Крім того, суду надано копію свідоцтва про народження дитини чоловічої статі [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] . Зазначений документ виданий органом, який знаходиться на окупованій території України. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozеr v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ. Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, суд приймає зазначені докази як належні та допустимі. Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно ч. 1 ст.\~122\~Сімейного кодексу\~України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно статті 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Суд враховує, що заявники [PERSON] та [PERSON] не перебувають у зареєстрованому шлюбі відповідно до законодавства України, однак оскільки заява про встановлення факту народження дитини подана ними разом, суд відповідно до ст. 317 ЦПК України встановлює дані про обох батьків дитини. Таким чином, виходячи з встановлених судом обставин, існують підстави для встановлення факту народження дитини жіночої статі, [PERSON] , [INFO] , у м. Сімферополь, АР Крим, Україна, мати [PERSON] , [INFO] , громадянка України: батько [PERSON] , [INFO] , громадянин України. А також, існують підстави для встановлення факту народження дитини чоловічої статті [PERSON] , [INFO] , у м. Сімферополь, АР Крим, Україна, мати [PERSON] , [INFO] , громадянка України: батько [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи\~в разі\~якщо відповідно\~до положень\~цього Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності\~учасників справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved