Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] 10 червня 2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення способів участі матері у вихованні малолітньої дитини (а.с.49-55, т.1), а заявою від 27 квітня 2022 року змінила предмет позову та просила визначити наступний спосіб та порядок спілкування з її малолітньою дочкою (а.с.193-194, т.1) - [PERSON] , яка народилася [INFO] без присутності батька дитини - [PERSON] , який народився [INFO] за місцем реєстрації матері дитини: [ADDRESS] або у місцях дозвілля та відпочинку у м. Дніпро та за його межами: 1.у вихідні дні: кожну п`ятницю, суботу та неділю кожного першого та кожного третього тижня кожного місяця кожного року в наступному порядку: о 17 год. 00 хв. п`ятниці [PERSON] буде забирати дитину з фактичного місця її перебування у цей час (місця навчання [ADDRESS] , місця фактичного проживання у будні дні [ADDRESS] та у святкові та вихідні дні [ADDRESS] ), а о 19 год. 00 хв. в неділю того ж тижня [PERSON] буде приводити дитину за місцем її фактичного проживання; 2.у святкові дні: на День Святого Миколая (19 грудня), Новий Рік (31 грудня, 01 січня), Різдво (07 січня), Великдень (згідно церковного календаря), 08 Березня (Міжнародний жіночий день), 01 Червня (День захисту прав дітей), 01 Вересня (День знань) кожного парного року з 09 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. у разі відсутності занять у школі та кожного парного року з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у разі відвідування дитиною школи; кожного непарного року з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. у разі відсутності занять у школі; кожного непарного року з 19 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. у разі відвідування дитиною школи в наступному порядку: о 09 год. 00 хв. (або о 14 год. 00 хв., 19 год. 00 хв. в залежності від початку відповідної зустрічі матері та дитини) відповідного дня мати [PERSON] буде забирати дитину з фактичного місця її перебування в цей час (місця навчання [ADDRESS] , місця фактичного проживання у будні дні [ADDRESS] та у святкові та вихідні дні [ADDRESS] ), а о 14 год. 00 хв. (або о 19 год. 00 хв., 21 год. 00 хв., в залежності від початку відповідної зустрічі матері та дитини) того ж дня [PERSON] буде приводити дитину за місцем фактичного її проживання, в якому вона її забрала; 3.у дні народження: у день народження дитини - [PERSON] , [INFO] ; у день народження матері дитини - [PERSON] , [INFO] ; у день народження рідної сестри дитини - [PERSON] , [INFO] ; у день народження бабусі дитини - [PERSON] , 19 червня кожного року кожного парного року з 9:00 год. до 14:00 год. у разі відсутності у дитини занять у школі, кожного парного року з 17:00 год. до 19:00 год. у разі відвідування дитиною занять у школі, ??кожного непарного року з 14:00 год. до 19:00 год. у разі відсутності у дитини занять у школі, ??кожного непарного року з 19:00 год. до 21:00 год. у разі відвідування дитиною занять у школі в наступному порядку: о 09:00 год. (о 14:00 год. о 17:00 год. о 19:00 год. в залежності від часу початку відповідної зустрічі матері та дитини) відповідного дня матір [PERSON] буде забирати дитину з фактичного і місця її перебування у цей час (місця навчання [ADDRESS] , місця фактичного проживання у будні дні [ADDRESS] та у святкові та вихідні дні [ADDRESS] ), а о 14:00 год. (о 19:00 год., о 21:00 год. в залежності від часу початку відповідної зустрічі матері та дитини) матір [PERSON] того ж дня буде приводити дитину за місцем фактичного її проживання, в якому вона її забрала; 4.у період шкільних канікул: у період осінніх, зимових, весняних, літніх шкільних канікул дитини ??кожного парного року в першу половину періоду канікул з 09:00 год. до 20:00 год.; а ??кожного непарного року в другу половину періоду канікул з 09:00 год. до 20:00 годі в наступному порядку: о 09:00 год. першого дня відповідної половини періоду канікул мати [PERSON] буде забирати дитину з фактичного і місця її перебування у цей час (місця фактичного проживання), а о 20:00 год. останнього дня відповідної половини періоду канікул матір [PERSON] буде приводити дитину за місцем фактичного її проживання. На обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що перебувала у шлюбі з [PERSON] з 28 квітня 2001 року, під час якого у сторін народились спільні діти: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року шлюб між сторонами був розірваний, а після розірвання шлюбу донька [PERSON] залишилась проживати з батьком. Позивачка разом з старшою донькою [PERSON] проживає у належній на праві спільної часткової власності квартирі за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . Таким чином, позивачка зазначає, що проживає разом з спільною старшою донькою [PERSON] , а відповідач зареєстрований разом з спільною меншою донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Проте з`ясувалось, що відповідач фактично там не проживає та у квітні 2019 року звернувся до Солонянської РДА із заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини доньки [PERSON] разом з батьком. Позивачка проти цього не заперечувала та надала свою згоду на визначення місця проживання дитини разом з батьком дитини за адресою: [ADDRESS] . Однак, позивачка посилається на те, що також бажає приймати активну участь у вихованні малолітньої доньки і намагалася домовитись з відповідачем про графік побачень з дитиною, але відповідач відмовляє їй в побаченнях та перешкоджає у спілкуванні з дитиною як в житті, так і навіть за допомогою засобів зв`язку (телефон, скайп, тощо). На підставі зазначеного та у зв`язку з тим, що позивачці не вдалося вирішити питання щодо її участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , позивачка як мати дитини, 18 лютого 2021 року звернулась за місцем реєстрації малолітньої дитини до органу опіки та піклування до Служби у справах дітей виконавчого комітету Солонянської селищної ради із заявою про визначення порядку побачень з дитиною. На її заяву Служба у справах дітей виконавчого комітету Солонянської селищної ради надала відповідь, з якої з`ясувалося, що 19 лютого 2021 року Службою спільно з дільничними офіцерами поліції, представником КУ «Центр надання соціальних послуг» та старостою с. Микільське було здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] для обстеження умов проживання дитини, оцінки потреб сім`ї та з`ясування всіх обставин по справі. Проте під час відвідування Службою було з`ясовано, що [PERSON] разом з батьком [PERSON] зареєстровані, але не проживають за вищезазначеною адресою. Пізніше в телефонному режимі відповідач повідомив, що малолітня донька [PERSON] дійсно проживає з ним у м. Дніпро за адресою, яка начебто відома позивачці, але так її і не назвав. Позивачка зазначає, що на даний час Службою у справах дітей встановлено, що малолітня [PERSON] не проживає за адресою реєстрації, хоча у відповіді зазначено, що позивачці відома адреса проживання доньки, проте це не так, оскільки позивачка не знає де проживає її дитина - донька [PERSON] , а відповідач навмисно, в порушення її прав та прав дитини утримує її не за адресою, яка визначена висновком Солонянської РДА про місце проживання дитини, а за іншою невідомою позивачці та Службі у справах дітей виконавчого комітету Солонянської селищної ради, адресою. Такі дії відповідача на думку [PERSON] свідчать про те, що він по суті перешкоджає їй як матері у прямих контактах з донькою [PERSON] , у спілкуванні та вихованні дитини, не виконує висновок Солонянської РДА щодо визначення місця проживання дитини, що робить взагалі неможливим перевірку обстеження умов проживання дитини, оцінки потреб сім`ї та з`ясування всіх обставин по справі. Позивачка посилається на те, що такими діями відповідач навмисно перешкоджає [PERSON] як матері у побаченнях та спілкуванні з донькою [PERSON] , а також позивачка зазначає, що відповідач забороняє дитині спілкуватись з нею телефоном та засобами відео зв`язку, чим порушує її права, як матері, так і права малолітньої дитини. Досягти з відповідачем домовленості про способи участі матері у вихованні дитини позасудовим порядком не вдалося, а тому позивачка змушена звертатись до суду за захистом своїх порушених прав. З посиланням на ст. ст. 141, 153, 157, 158 Сімейного кодексу України, норми Закону України «Про охорону дитинства» просила позов задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, а згідно поданого клопотання представником позивачки адвокатам Гейко В. І. просила проводити розгляд справи без її участі (а.с.196, т. 1). Представник позивачки адвокат Гейко В. І. в судовому засіданні 18 жовтня 2022 року позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 27 квітня 2022 року. Також заявив про подання до суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України доказів про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, а згідно поданого клопотання представником відповідача адвокатом Киселицею І. Ю., просили проводити розгляд справи без їх участі (а.с.188, т. 1). Після зміни предмету позову відзив на позов не надали. У підготовчих засіданнях вважали, що між сторонами відсутній спір про участь матері у вихованні малолітньої дитини, проте сторони не можуть домовитися лише про конкретні умови, за яких мати може спілкуватися з дитиною. Представники виконавчого комітету Солонянської селищної ради, адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органи опіки та піклування, в судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, а згідно поданого клопотання представником адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради (а.с.15, т.2) просили проводити розгляд справи без їх участі. Надали Висновок по суті спору (а.с.16-17, т.2). Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши наявні у справі та надані сторонами у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків. Правовідносини, що склалися між сторонами врегульовані нормами\~Цивільного кодексу України,\~Сімейного кодексу України,\~Законом України «Про охорону дитинства», а також міжнародно-правовими актами та договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 291 Цивільного кодексу України фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України. Приписами\~статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями ч.1\~\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч. 1 ст. 15 ЦК України \~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.26, т. 1 зворот). Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року у справі № 200/6585/17-ц, яке набрало законної сили 03 травня 2017 року (а.с.28, т. 1). Позовні вимоги про визначення місця проживання спільних дітей сторін [PERSON] та [PERSON] були роз`єднані з вимогами про розірвання шлюбу та виділені в самостійне провадження Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська. На час розгляду позову [PERSON] судом встановлено, що в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська розглядається справа № 192/2806/16-ц про визначення місця проживання доньки [PERSON] разом з батьком та про визнання за [PERSON] права власності на 3/8 частини нерухомого майна, а також за зустрічним позовом [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ (а.с.143,149-162,т.1). Таким чином на час розгляду даного позову між сторонами не досягнуто згоди щодо місця проживання малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] . Згідно з ч.ч. 2,8,9,1,0 ст. 7 СК України,\~ відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Судом встановлено,\~що згідно\~Висновку Солонянської\~районної державної\~адміністрації Дніпропетровської\~області від\~14\~травня 2019\~року (а.с.29,\~т.\~1)\~визначено місце\~проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Вказаний Висновок був ухвалений органом опіки та піклування виключно в інтересах дитини та на підставі того, що мати дитини надала згоду на проживання її доньки з батьком. В той же час відповідно до\~ ст.\~153\~СК України\~\~мати,\~батько та\~дитина мають\~право на\~безперешкодне спілкування\~між собою,\~крім випадків,\~коли таке\~право обмежене\~законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Судом під час розгляду справи з`ясовано, що і на час розгляду справи позивачка не заперечує що спільна з відповідачем дитина буде проживати з ним. Однак, у зв`язку з тим, що між сторонами відсутня домовленість про визначення способів участі матері у вихованні, спілкуванні з дитиною, тому позивачка 16 лютого 2021 року звернулася до Солонянського селищного голови з заявою про встановлення графіку побачень з дитиною (а.с.33-34, т.1) за результатами розгляду якої було з`ясовано, що відповідач не проживає разом з дитиною за адресою, вказаною у Висновку від 14 травня 2019 року. Судом встановлено, що позивачка не була обізнана про те, що відповідач самостійно змінив місце проживання їх спільної дитини, а також з урахуванням того, що вона як мати була обмежена у вільному спілкуванні з донькою, що не заперечувалося як відповідачем, так і його представником в підготовчих засіданнях у зв`язку з визнанням факту того, що сторони не можуть домовитися про відповідний порядок спілкування з дитиною, тому суд вважає, що між сторонами існує спір. Так, у письмових поясненнях відповідач зазначає, що позивачка протягом п`яти років не спілкується з дитиною, не відвідує заклади, де навчається донька та має заборгованість зі сплати аліментів, а тому час спілкування матері з дитиною повинен збільшуватися поступово, а не так як бажає позивачка (а.с.89-91,т.1). Також зазначено, що оскільки позивачка зареєструвала шлюб з особою неслов`янської національності, то вказана обставина на думку відповідача, виключає можливість ночівлі дитини за місцем мешкання її матері. Також відповідач вважає, що спілкування дитини з матір`ю повинно здійснюватися виключно в місцях дозвілля та відпочинку і без присутності будь-яких інших осіб. Відповідач вважає, що спір між сторонами відсутній, а позивачка не дотрималась процедури, яка визначена ст.ст. 158,159 СК України та не отримала висновок органу опіки та піклування. \~ \~ \~ \~З урахуванням такої позиції відповідача, суд вважає що вказане свідчить про наявність спору між сторонами про визначення способів участі матері у вихованні малолітньої дитини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно позиції ВП, яка викладена в поставі від 01 квітня 2021 року по справі № 686/667/17, «відповідно до частин першої, третьої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Виходячи з аналізу вказаної норми звернення особи до органу опіки та піклування за захистом своїх сімейних прав є правом такої особи, а не обов`язком.\~\~Отже, висновки судів попередніх інстанцій про те, що спір між сторонами відсутній, оскільки батько не звертався до органу опіки та піклування для вирішення питання щодо встановлення графіку побачень з дитиною є передчасними. Тому суд касаційної інстанції критично ставиться до висновків судів попередніх інстанцій про відсутність порушень\~\~права [PERSON] в частині визначення способів участі у вихованні дитини та встановлення графіку зустрічей з дитиною». Тому суд вважає, що не звернення [PERSON] до органу опіки та піклування та не отримання нею висновку щодо вирішення питання про встановлення графіку побачень з дитиною не є перешкодою у реалізації її права на судовий захист. Крім того, [PERSON] пред`явила спір не про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, а про визначення способів участі матері у вихованні малолітньої дитини. Статтею 157 СК України\~передбачено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Під час розгляду справи сторонам надавався час для укладення такого договору, а про наявність такого бажання сторони повідомляли суду. Проте сторони не дійшли згоди щодо умов та порядку спілкування позивачки з дитиною, у зв`язку з чим такий договір не був укладений через відсутність домовленості батьків (а.с.175, т.1). У зв`язку з тим, що сторони не дійшли згоди про порядок спілкування матері з дитиною в позасудовому порядку, тому суд вважає, що існують підстави для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~159\~СК України, суд визначає\~способи участі\~одного з\~батьків у\~вихованні дитини\~(періодичні\~чи систематичні\~побачення,\~можливість спільного\~відпочинку,\~відвідування дитиною\~місця його\~проживання тощо),\~місце та\~час їхнього\~спілкування. В\~окремих випадках,\~якщо це\~викликано інтересами\~дитини,\~суд може\~обумовити побачення\~з дитиною\~присутністю іншої\~особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Отже, визначаючи спосіб участі матері у вихованні дитини, спілкуванні з нею, слід враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Згідно характеристики з місця роботи, [PERSON] працевлаштована, за період роботи зарекомендувала себе кваліфікованим спеціалістом, добросовісним та дисциплінованим працівником (а.с.36, зворот, 56 т. 1). Згідно акту обстеження від 24 лютого 2021 року (а.с.36, т.1) мешкає зі старшої дочкою сторін та чоловіком [PERSON] , шлюб з яким зареєстровано 29 січня 2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.126, т.1). Також судом встановлено, що позивачка мала заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] та була обмежена у праві полювання, керування транспортними засобами та було накладено арешт на її нерухоме майно згідно постанов державного виконавця (а.с.94-101,т.1). В той же час згідно наданих позивачкою доказів станом на 31 жовтня 2021 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня, а на думку суду матеріальний стан матері, не невиконання або не належне виконання нею обов`язку щодо матеріального утримання дитини не може бути в залежності від можливості реалізувати право матері на спілкування з дитиною. Будь-які докази, які б негативно характеризували позивачку, в тому числі стан її психічного здоров`я, зловживання нею алкогольними напоями або наркотичними засобами, суду не надано. Судом встановлено,\~що позивачка\~згідно Інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~від 11\~березня 2021\~року є\~власницею квартири\~ [ADDRESS] , в якій зареєстрована та проживає. Таким чином судом було з`ясовано умови проживання матері дитини, отримано відомості про її характеристику, а будь-яких обмежень з боку матеріального стану або умов проживання для спілкування з дитиною за місцем проживання матері дитини судом встановлено не було. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.\~19\~СК України наявність письмового висновку органа опіки стосовно вказаного спору між сторонами є обов`язковим. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи. Згідно з ч. ч. 1-2\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно Висновку адміністрації\~Шевченківського району\~Дніпровської міської\~ради, як органу опіки та піклування від 13 жовтня 2022 року було визначено способи участі матері у спілкуванні з дитиною (а.с.16-17,т. 2), а на засіданні комісії були присутні батьки дитини і батько не заперечував проти спілкування позивачки з дитиною. Тому, суд враховує вказаний Висновок при ухваленні рішення. У §\~54\~рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає\~батькам права\~вживати заходів,\~які можуть\~зашкодити здоров`ю\~чи розвитку\~дитини (рішення\~у справі\~"Johansen\~v.\~Norway"\~від 07\~серпня 1996\~року,\~§ 78). Відповідно до принципу 6 «Декларації прав дитини», прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка є частиною національного законодавства України (надалі\~Декларація) - дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові а також моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, підводячи підсумок, суд зазначає, що рішення ЄСПЛ у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. При цьому, судом не виявлено та не встановлено таких виключних обставин, які за змістом принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року давали б підстави дійти висновку про можливість розлучення дитини з матір`ю, а одним із способів виховання є спілкування. Вирішуючи позов в частині визначення конкретного способу та порядку спілкування матері з дитиною, суд вважає, що вимоги про спілкування з дитиною у вихідні дні, як просила позивачка, підлягають частковому задоволенню та суд вважає, що спілкування кожні перший та треті вихідні кожного місяця календарного року з 16 години 00 хвилин п`ятниці до 19 години 00 хвилин неділі є такими, що можуть забезпечити право матері на спілкування з дитиною по вихідним. Суд вважає, що такі спілкування доцільно визначити за місцем проживання матері та без присутності батька дитини, оскільки інтереси дитини не передбачають будь-якого обумовлення про присутність сторонніх осіб. У частині вимог про спілкування з дитиною в святкові дні, суд вважає, що оскільки частина вказаних позивачкою свят не є державними святами, то суд позбавлений можливості дійти до висновку про те, що всі перелічені позивачкою дати є святковими, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. У частині вимог про спілкування з дитиною в дні народження рідної сестри та бабусі, суд вважає, що вказані особи не зверталися з самостійними позовами до відповідача, а тому суд позбавлений можливості вирішувати позовні вимоги, які стосується інших осіб, а у період шкільних канікул суд вважає можливим спілкування матері з дитиною в період осінніх, зимових, весняних та літніх канікул кожного навчального року за домовленістю з батьком дитини або в першу половину канікул або в другу половину канікул. Також суд вважає, що у будь-які інші дні календарного року мати також має право на спілкування з дитиною за домовленістю між батьками. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши усі докази по справі в сукупності та врахувавши інтереси малолітньої дитини, враховуючи вік дитини 12 років, та потребу дитини в материнській опіці, враховуючи відсутність виняткових обставин та принципу 6 Декларації прав дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір, який вона сплатила під час звернення з позовом до суду (а.с.19). Стосовно питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд вважає, що оскільки докази надання такої допомоги суду не надано, а згідно пояснень адвоката позивачки, такі докази будуть надані суду відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом 5 днів з моменту ухвалення рішення. Тому питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial