Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

До суду звернулася позивачка [PERSON] з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні майном шляхом вселення. Свої вимоги мотивувала тим, що 16 листопада 2010 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошей, за яким вона передала у власність [PERSON] грошові кошти, в розмірі 629 200,00 грн., що за курсом НБУ складало 78 650,00 дол. США. На забезпечення виконання умов договору позики укладено договір іпотеки від 16 листопада 2010 року, за яким іпотеко давці - відповідачі у справі передали в іпотеку квартиру [ADDRESS] .. Іпотекодержателем за цим договором є позивачка. Пунктом 5.2. договору іпотеки передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання або умов договору іпотеки квартири іпотекодержатель надсилає іпотекодавцям письмову вимогу про усунення порушення. В такій вимозі про усунення порушення зазначається стислий зміст порушених зобов`язань/умов, вимога про виконання порушених зобов`язань/умов у не менш ніж 30 денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання Вимоги про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога про усунення порушення залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до пункту 5.3. договору іпотеки, у разі невиконання боржником та іпотекодавцями зобов`язань зо договорами позики та/або іпотеки, сторони домовилися про те, звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено будь-яким шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку» та/або шляхом вчинення виконавчого напису (з урахуванням неустойки) з покладенням обов`язку оплати нотаріальних дій на іпотекодавців та за рішенням суду. Пунктом 5.4. договору іпотеки квартири встановлено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання та зазначено, що сторони цим встановлюють та вирішують, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки квартири. Позасудове врегулювання здійснюється згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в договорі іпотеки квартири, та не потребує укладення сторонами окремого договору будь-якого іншого додаткового підтвердження чи погодження. Визначений згідно положень цього пункту спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені чинним законодавством чи договором іпотеки квартири способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Внаслідок невиконання боржником - відповідачем у справі [PERSON] своїх зобов`язань за договором позивачка звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Горша А. О. для реєстрації у встановленому Законом України «Про іпотеку» порядку права власності на предмет іпотеки. Відповідно до свідоцтв від 10 серпня 2016 року, виданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., за реєстровими № № 1369, 1370, 1371, відповідно до яких нотаріус посвідчила, що нею 14 травня 2015 року та 19 серпня 2016 року на адресу іпотекодавців направлені заяви-вимоги, в яких позивачка повідомляла відповідачів, що у випадку несплати заборгованості за договором позики грошей, іпотекодержателем буде звернено стягнення на майно 30 вересня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша А. О. було посвідчено право власності позивачки на вищевказану квартиру. Підставою для реєстрації права власності позивачки на квартиру стало невиконання боржником [PERSON] своїх обов`язків за договором позики грошей. Оскільки відповідачі чинять перешкоди позивачці у здійсненні нею права власності на спірну квартиру, вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 08.07.2019 року відкрито провадження у справі. 29.10.2019 року від відповідачів у справі до суду надійшов відзив на позовну заяву. 23.10.2019 року від представника позивачки у справі надійшла відповідь на відзив. Згідно з розпорядженням керівника апарату суду від 04.11.2021 року №410 у зв`язку із прийняттям 19.10.2021 року Вищою радою правосуддя рішення про звільнення судді [PERSON] призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2021 року справу передано на розгляд судді Панченко О.М. Ухвалою судді Панченко О.М. від 11.11.2021 року прийнято до свого провадження вказану вище цивільну справу, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено її підготовчий розгляд. Протокольною ухвалою суду від 04.08.2022 року підготовче засідання закрито, призначено розгляд справи по суті. В судове засідання позивачка не з`явилася, її представник надіслав письмову заяву до суду, в якій підтримав вимоги позову, просив задовольнити їх у повному обсязі та проводити розгляд справи без участі позивачки та його участі. Представник відповідачів в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що стороною позивача не наведено доказів на підтвердження того, що відповідачі у справі перешкоджають її вселенню у спірну квартиру. Зважаючи на те, що від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивачки, суд приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду без їх участі. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так судом встановлено наступне. 16 листопада 2010 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошей, за яким вона передала у власність [PERSON] грошові кошти, в розмірі 629 200,00 грн., що за курсом НБУ складало 78 650,00 дол. США. На забезпечення виконання умов договору позики укладено договір іпотеки від 16 листопада 2010 року, за яким іпотеко давці - відповідачі у справі передали в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Іпотекодержателем за цим договором є позивачка. Пунктом 5.2. договору іпотеки передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання або умов договору іпотеки квартири іпотекодержатель надсилає іпотекодавцям письмову вимогу про усунення порушення. В такій вимозі про усунення порушення зазначається стислий зміст порушених зобов`язань/умов, вимога про виконання порушених зобов`язань/умов у не менш ніж 30 денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання Вимоги про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога про усунення порушення залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до пункту 5.3. договору іпотеки, у разі невиконання боржником та іпотекодавцями зобов`язань зо договорами позики та/або іпотеки, сторони домовилися про те, звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено будь-яким шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку» та/або шляхом вчинення виконавчого напису (з урахуванням неустойки) з покладенням обов`язку оплати нотаріальних дій на іпотекодавців та за рішенням суду. Пунктом 5.4. договору іпотеки квартири встановлено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання та зазначено, що сторони цим встановлюють та вирішують, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки квартири. Позасудове врегулювання здійснюється згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в договорі іпотеки квартири, та не потребує укладення сторонами окремого договору будь-якого іншого додаткового підтвердження чи погодження. Визначений згідно положень цього пункту спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені чинним законодавством чи договором іпотеки квартири способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Внаслідок невиконання боржником - відповідачем у справі [PERSON] своїх зобов`язань за договором позивачка звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Горша А. О. для реєстрації у встановленому Законом України «Про іпотеку» порядку права власності на предмет іпотеки. Відповідно до свідоцтв від 10 серпня 2016 року, виданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., за реєстровими № № 1369, 1370, 1371, відповідно до яких нотаріус посвідчила, що нею 14 травня 2015 року та 19 серпня 2016 року на адресу іпотекодавців направлені заяви-вимоги, в яких позивачка повідомляла відповідачів, що у випадку несплати заборгованості за договором позики грошей, іпотекодержателем буде звернено стягнення на майно. 30 вересня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша А. О. було посвідчено право власності позивачки на вищевказану квартиру. Підставою для реєстрації права власності позивачки на квартиру стало невиконання боржником [PERSON] своїх обов`язків за договором позики грошей. Відповідно до частини першої статті 10,частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В матеріалах справи міститься постанова Київського апеляційного суду від 15.05.2019 року якою задоволено частково апеляційну скаргу представника відповідача [PERSON] , рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.10.2018 року по цивільній справі за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном шляхом виселення, - скасовано, ухвалено по справі нове рішення, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Верховного суду від 27.01.2021 року постанову Київського апеляційного суду від 15.05.2019 року скасовано, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.10.2018 року залишено без змін. Судом було встановлено, що відповідачі у справі не є членами сім`ї позивачки, а також не є будь-якими її родичами в розумінні цивільного та сімейного законодавства. Відповідачі не проживають постійно разом із позивачкою чи її сім`єю і не ведуть з нею будь-якого спільного господарства, а тому не можуть бути визнані членами сім`ї власника квартири в розумінні ст. 64 ЖК УРСР. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки докази які подані стороною позивача однозначно та безальтернативно вказують на наявність перешкод у користуванні власником своєю власністю, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Поданий представником відповідачів до суду лист з Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 27.05.2022 р. про те, що позивачка не зверталася з будь якими заявами стосовно відповідачів не може свідчити про те, що відповідачі не перешкоджають їй володіти і вільно користуватися належним їй на праві власності житлом, що призводить до порушення її права власності в розумінні норм ст.ст. 319,321,384 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved