Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

Заявники звернулись до суду зі спільною заявою, згідно якої просили суд розірвати шлюб та встановити фактпроживання їх спільної неповнолітньої дитини з батьком. Свої вимоги заявники обґрунтували тим, що 29 квітня 2001 року між ними укладено шлюб, від якого у заявників [INFO] народилася дитина [PERSON] . Спільне життя у заявників не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, внаслідок чого сімейні стосунки фактично припинилися, внаслідок чого заявники прийшли до висновку, що подальше їх спільне життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечать їх добровільності та призводить до непорозумінь та сварок, що негативно відображається на вихованні їх спільної дитини. Дитина за її згодою та взаємною згодою заявників, проживає разом з батьком, про що було укладено відповідний договір, який нотаріально посвідчений. За вказаних підстав, заявники просять розірвати шлюб та встановити факт проживання їх спільної дитини з батьком у зв`язку з чим звернулися до суду з зазначеною заявою. Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 13 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, її розгляд призначений у порядку окремого провадження. У судове засідання заявники не з`явилися, але надали до суду письмові заяви, в яких просили суд розглянути справу без їх участі, спільну заяву підтримали та просили її задовольнити в повному обсязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши спільну заяву, дослідивши матеріали справи, перевіривши письмові докази, вважає, що спільна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заснована на законі і доведена матеріалами справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 29 квітня 2001 року Виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] (а.с. 7-8, 9), заявником по справі, та [PERSON] (а.с. 10, 11, 26), заявницею по справі, про що було зроблено відповідний актовий запис № 3 (а.с. 12). Від шлюбу у подружжя [INFO] народилася дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народженнясерії [NUMBER] , від 13 березня 2007 року, виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси (а.с. 13). 08 вересня 2022 року між [PERSON] , заявником по справі, та [PERSON] , заявницею по справі, було укладено договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л., зареєстрований в реєстрі за № 140 (а.с. 14-15), згідно умов якого заявниками було визначено, що їх спільна дитина [PERSON] , [INFO] , буде проживати за місцем проживання батька [PERSON] , заявника по справі. Мати дитини [PERSON] , заявниця по справі, зобов`язалася: за попередньою домовленістю з батьком дитини приїзджати до місця проживання дитини, забирати дитину для проведення спільного дозвілля та повертати дитину у визначений батьками час до місця проживання дитини або у інше місце, визначене за домовленістю між батьками; забезпечити комфортний та безпечний транспортний засіб для перевезення дитини на відпочинок, а також забезпечити дитині комфортні умови проживання та відпочинку; своєчасно надавати батькові дитини або організованій групі дітей згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон з метою відпочинку, змагання тощо. Заявники встановили розмір аліментів, які [PERSON] , заявниця по справі, повинна сплачувати [PERSON] , заявнику по справі, на утримання дитини та порядок і строки їх сплати, а також визначилися щодо сплати [PERSON] , заявницею по справі, додаткових витрати на дитину. Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення; про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Згідно положень ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. При розірванні шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подачі заяви, якщо її не відкликано хоча б одним із подружжя. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер, оскільки заявники фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують. Суперечок матеріального характеру, майнових претензій один до одного в них не мають, спірне майно відсутнє. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалася, подальше спільне проживання сторін і збереження їхньої родини неможливо, родина розпалася остаточно та після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права заявників, а також права їх дитини. До закінчення місячного строку [PERSON] , заявник по справі, та [PERSON] , заявниця по справі, спільну заяву про розірвання шлюбу не відкликали, як це передбачено ст. 109 СК України. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги дійсну волю заявників на розірвання шлюбу, яку [PERSON] , заявник по справі, та [PERSON] , заявниця по справі, виразили у заяві від 12 вересня 2022 року, що до закінчення місячного строку заявники їх спільну заяву про розірвання шлюбу не відкликали, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дитини, суд прийшов до висновку, що примирення та подальше подружнє життя вказаних заявників є неможливим, сім`я розпалася остаточно, внаслідок чого вимога їх спільної заяви про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, а відтак, укладений між заявниками шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб у зв`язку з реєстрацією шлюбу [PERSON] , заявниця по справі, змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище « [PERSON] ». Заявниця не виявила бажання після припинення шлюбу змінити своє наявне прізвище на дошлюбне, про що зазначила у спільній заяві, пред`явленій до суду, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав після припинення шлюбу між заявниками змінювати прізвище заявниці. Згідно роз`яснень, що викладені у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків. В судовому засіданні суд, для захисту інтересів неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , перевіривши зміст письмового договору, які подружжя додали до їх спільної заяви про розірвання шлюбу, встановив, що [PERSON] , заявник по справі, та [PERSON] , заявниця по справі, укладаючи 08 вересня 2022 року договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину, який нотаріально посвідчений, визначили: місце проживання дитини з [PERSON] , заявником по справі, який є батьком дитини; яку участь у забезпеченні умов життя дитини братиме [PERSON] , заявниця по справі, мати дитини, яка буде проживати окремо, а також способи виконання нею обов`язку утримувати дитину. Також, подружжя визначилося з розміром аліментів на дитину та порядком, строком їх сплати і додаткових витрати на дитину, які буде сплачувати мати дитини, що проживатиме окремо від дитини. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження фактпроживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , заявником по справі. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку, що викладені заявниками у їх спільній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що вимоги спільної заяви про розірвання шлюбу, встановлення факту, що має юридичне значення обґрунтовані у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. ст. 56, 112, 113, 109 СК України,

Outcome: approved