Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить: звільнити його від сплати аліментів, що стягуються на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2012 року по цивільній справі №0427/5701/2012; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 12 лютого 2013 року по цивільній справі №0427/5701/2012; звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у сумі 111 948,68 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2012 року по цивільній справі №0427/5701/2012 з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.07.2012 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. З 2019 року і по теперішній час сини проживають разом із позивачем у м. Кам`янське Дніпропетровської області, та знаходяться на повному матеріальному утриманні батька, у зв`язку з чим, останній перестав сплачувати відповідачу аліменти на дітей. Але від державного виконавця позивачу стало відомо про існування виконавчого провадження №2/0427/3335/2012 щодо стягнення з нього аліментів та\~ заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 161 979,35 грн. Вважає за можливе звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за період з травня 2019 року по серпень 2021 року в сумі 50 030,67 грн., оскільки в цей період неповнолітній син [PERSON] проживав і продовжує проживати разом з батьком. Реальна сума заборгованості зі сплати аліментів на утримання синів [PERSON] і [PERSON] в період з липня 2012 року по травень 2019 року складає 111 948,68 коп., від якої також просить його звільнити, посилаючись на те, що у разі сплати заборгованості кошти не будуть витрачені за цільовим призначенням. Отже, на даний час з нього безпідставно стягуються аліменти та заборгованість по аліментам на утримання дітей, які фактично з 2019 року проживають разом з батьком. Зважаючи на те, що старший син уже досяг повноліття, а молодший син [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем і знаходиться на його повному матеріальному утриманні, мати дитини добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому останній звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв від відповідача не надходило.\~ У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвам про народження (а.с.11). На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2012 року, з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.07.2012 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа №0427/5701/2012, виданого Новомосковським міськрайонний судом Дніпропетровської області 12 лютого 2013 року (а.с.18). З розрахунку заборгованості державного виконавця вбачається, що сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів з моменту відкриття виконавчого провадження станом на 31.08.2021 року становить 152 983,96 грн. Загальний розмір заборгованості станом на 31.08.2021 складає 161 979,35 грн. (а.с.12-15). Згідно зазначеного розрахунку, з жовтня 2019 року аліменти державним виконавцем нараховуються у розмірі 1/6 частини заробітку позивача, у зв`язку з досягненням старшим сином повноліття. Суду подано акти про проживання без реєстрації №684/4 від 13.10.2021, у відповідності до яких у період з травня 2019 року по травень 2020 року [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживали разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.17), а з травня 2020 року по теперішній час вказані особи проживають разом за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступних норм чинного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. У відповідності до ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено у ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З наведеного вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено, що починаючи з травня 2019 року діти сторін, проживають разом з батьком. На переконання суду зазначена обставина є такою, що має істотне значення у розумінні ч.2 ст. 197 СК України, та є підставою для звільнення від заборгованості зі сплати аліментів, нарахованих за період з травня 2019 року по серпень 2021 року у сумі 50030,67 грн. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача про звільнення від сплати аліментів та від сплати заборгованості за аліментами у вказаний період є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів, яка утворилася до травня 2019 року у сумі 111948,68 грн., суд виходить з наступного. Статтею 129-1 Конституції України та статтею 18 ЦПК України визначено принцип обов`язковості судових рішень. За змістом цього принципу судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом, а оцінка законності судових рішень може бути здійснена лише в установленому процесуальним законом порядку шляхом перегляду вищими судовими інстанціями. Аліменти за період до травня 2019 року нараховано на підставі судового рішення, яке набрало законної сили; у зазначений період часу діти сторін проживали з позивачем, жодних обставин, які б свідчили про відсутність у позивача обов`язку утримувати дітей у вказаний період, судом не встановлено. Стосовно посилань позивача на можливість нецільового використання коштів у разі погашення ним заборгованості, суд зауважує, що способи захисту прав боржника у разі нецільового використання аліментів передбачено у ч.2 ст.186 СК України, відповідно до якої, у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач як на підставу позовних вимог про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів посилався на ту обставину, що між сторонами існувала домовленість про добровільне надання позивачем матеріальної допомоги на утримання дітей на час їх проживання з матір`ю, яку позивач виконував, та про те, що відповідач не пред`являтиме виконавчий лист до виконання. Суд відхиляє зазначені доводи позивача, оскільки вони ґрунтуються виключно на його твердженнях та не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд виходить з того, що вказаний виконавчий лист видано на підставі судового рішення, яке не скасовано, обставин, які свідчать про відсутність у боржника обов`язку його виконувати судом не встановлено, у боржника не припинилися зобов`язання зі сплати аліментів за період, протягом якого діти проживали з відповідачкою. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Як встановлено у ч.2, 3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту наведених норм вбачається, що аліменти сплачуються тому з батьків з ким проживають діти. Тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини на користь позивача. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідачем суду не надано жодного доказу, який свідчить про наявність у нього інших утриманців; відповідач не скористався своїм правом на подання доказів щодо його майнового стану, стану здоров`я чи інших відомостей, які впливають на визначення розміру аліментів. Враховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути аліменти в межах заявлених позовних вимог у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,\~ щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір за дві вимоги у розмірі 1816,00 грн. (908 за вимогу про припинення стягнення аліментів + 908 за вимогу про звільнення від заборгованості по аліментам). Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. за вимогою про звільнення від сплати аліментів, та 405,79 грн. за вимогою про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, за вимогою про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. на користь держави. На підставі викладено та

Outcome: partial