Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 27 січня 2021 року між сторонами по справі було укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] передала у власність грошові кошти в розмірі 844572,00 грн., а відповідач [PERSON] своїм підписом підтвердила їх отримання. Відповідачка зобов`язалася повернути позичені грошові кошти до 27 лютого 2021 року, однак у зазначений строк позику не повернула. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути із [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики в сумі 844572,00 грн., три проценти річних - 10552,42 грн., 2567498 грн. 30 коп. пені, всього разом 3\~422 623,30 грн. та судові витрати в розмірі 11350,00 грн. Представник позивача подав до суду заяву про проведення судового розгляду без їх участі, позовні вимоги підтримав, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час, день та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки суду не сповістила. Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Зважаючи на вищевикладене, суд ухвалив розглянути справу в порядку загального позовного провадження, ухваливши заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 21 січня 2021 року між сторонами по справі було укладено договір позики грошових коштів. За умовами договору позики, [PERSON] передала у власність грошові кошти в розмірі 844572,00 грн., визначених договором як позика, а відповідач [PERSON] своїм підписом підтвердила їх отримання та зобов`язалася їх повернути у порядку й строки, визначені цим договором. Пунктом 3 договору визначений строк, на який надається позика, а саме: з 27.01.2021 року по 27.01.2021 року. Відповідно до п.4 договору в разі якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2% річних від суми позики за кожен день прострочення починаючи з першого дня. Згідно п.5 договору, якщо борг не буде повернуто Позичальником до визначеного договором або додатковими угодами до нього строку, Позикодавець має право стягнути борг у примусовому порядку, будь-яким незабороненим законодавством способом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунків заборгованості, наданих [PERSON] вбачається, що три проценти річних за прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором позики від 27.01.2021 року за період з 28.02.2021 року по 30.07.2021 року становлять 10552,42 грн., а інфляційні нарахування на суму боргу за період з 01.07.2016 року по 28.02.2019 року становлять 213639,45 грн. Частина 1 статті 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»). Відповідно до ст.ст.526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п.4 договору в разі якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу, а також 2% річних від суми позики за кожен день прострочення починаючи з першого дня. Прострочення виконання грошового зобов`язання [PERSON] становило 152 дні за період з 28.02.2021 року по 30.07.2021 року, розмір пені за 1 день прострочення складає 16891, 44 грн., та за 152 дні складає 2\~567\~498,88 грн. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити в повному розмірі, а саме з відповідачки на користь позивача належить стягнути заборгованість за договором позики у розмірі 844572,00 грн., три проценти річних - 10552,42 грн., 2567498 грн. 30 коп. пені, всього разом 3 422 623,30 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір). На підставі викладеного і

Outcome: approved