Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», [PERSON] , [PERSON] про визнання договору кредиту та інших договорів, укладених для забезпечення основного зобов`язання, недійсними із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів». Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 вересня 2020 року №1764 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «НАДРА» делеговані Білій Ірині Володимирівні, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22 червня 2020 року № 1179 «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА». Визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» здійснюються Фондом безпосередньо до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ«КБ «НАДРА» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «НАДРА», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ОД/16/10/2007/840-К/121 від 05.10.2007 року. ВАТ КБ «Надра» за заявою [PERSON] на видачу готівки №NL-1 видав кредит в іноземній валюті в сумі 16000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним вище кредитним договором, між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір іпотеки від 05.10.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітовою Т.С., реєстровий №5539, за яким в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 41,5 кв.м на земельній ділянці загальною площею 1687 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором були укладені договори поруки: №ОД16/10/2007/840-П 1/121 від 05.10.2007 року між кредитором ПАТ «КБ «Надра» та поручителем [PERSON] та №ОД16/10/2007/840-П/121 від 05.10.2007 року між кредитором ПАТ «КБ «Надра» та поручителем [PERSON] . Відповідно до п.5.3. цих договорів поруки їх дія закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору. На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 № 83 Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06.02.2015 року по 05.05.2015 року включно. Згідно Договору №GL48N718070_І_4 про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З., зареєстрованого в реєстрі за №203, право вимоги за кредитним договором №ОД/16/10/2007/840-К/121 від 05.10.2007 року перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Згідно Договору №GL48N718070_І_4 про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З., зареєстрованого в реєстрі за №203, до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» перейшло право первісного іпотеко держателя за договором іпотеки від 5 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, Одеської області Тітовою Т.С., реєстровий №5539, за яким в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №ОД/16/10/2007/840-К/121 від 05.10.2007 року, [PERSON] передала в іпотеку ПАТ «КБ «Надра» нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 41,5 кв.м на земельній ділянці загальною площею 1687 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] зазначає, що ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 28.01.2015 року було повернуто ПАТ «КБ «Надра», позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за зазначеним вище кредитним договором, в заяві про видачу готівки зазначено не вірно її дата народження, зазначений вище кредитний договір містить несправедливі умови та не містить розпису сукупної вартості кредиту, а отже позивачка просить суд визнати недійсним кредитний договір №ОД/16/10/2007/840-К/121 від 05.10.2007 року, договори поруки та договори відступлення права вимоги №GL48N718070_І_4 про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, проте зазначила в позовній заяві про можливість розгляду справи за її відсутності. В судове засідання представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не з`явився, проте надав на адресу суду відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовної заяви позивачки, оскільки остання намагається уникнути відповідальності шляхом визнання кредитного договору недійсним. В судове засідання представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засідання представник відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не з`явився, проте надав на адресу суду відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки, у зв`язку з пропуском позивачкою строків позовної давності. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку доводам сторін, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 вересня 2020 року №1764 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «НАДРА» делеговані Білій Ірині Володимирівні, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22 червня 2020 року № 1179 «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА». Визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» здійснюються Фондом безпосередньо до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ«КБ «НАДРА» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «НАДРА», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ОД/16/10/2007/840-К/121 від 05.10.2007 року. ВАТ КБ «Надра» за заявою [PERSON] на видачу готівки №NL-1 видав кредит в іноземній валюті в сумі 16000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним вище кредитним договором, між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір іпотеки від 05.10.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітовою Т.С., реєстровий №5539, за яким в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 41,5 кв.м на земельній ділянці загальною площею 1687 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором були укладені договори поруки: №ОД16/10/2007/840-П 1/121 від 05.10.2007 року між кредитором ПАТ «КБ «Надра» та поручителем [PERSON] та №ОД16/10/2007/840-П/121 від 05.10.2007 року між кредитором ПАТ «КБ «Надра» та поручителем [PERSON] . Відповідно до п.5.3. цих договорів поруки їх дія закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору. На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 № 83 Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06.02.2015 року по 05.05.2015 року включно. Згідно Договору №GL48N718070_І_4 про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З., зареєстрованого в реєстрі за №203, право вимоги за кредитним договором №ОД/16/10/2007/840-К/121 від 05.10.2007 року перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Згідно Договору №GL48N718070_І_4 про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З., зареєстрованого в реєстрі за №203, до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» перейшло право первісного іпотекодержателя за договором іпотеки від 5 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, Одеської області Тітовою Т.С., реєстровий №5539, за яким в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №ОД/16/10/2007/840-К/121 від 05.10.2007 року, [PERSON] передала в іпотеку ПАТ «КБ «Надра» нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 41,5 кв.м на земельній ділянці загальною площею 1687 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст.207 ЦПК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловогообороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ст.ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно положень ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 вказаної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частинами 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. З умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях, а тому оспорюваний кредитний договір є договором споживчого кредиту. На час укладення спірних договорів була чинною редакція Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року зі змінами станом на 13.01.2006 рік. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року, чинною на момент виникнення спірних відносин між сторонами, Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживачам у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговування та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти поверненнякредиту,включаючи кількістьплатежів,їх частотута обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те,від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Однак ст.ст. 15 та 23 даного Закону не передбачають такого наслідку, як визнання договору недійсним. Як на підставу для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору, позивачка [PERSON] посилається на те, що що ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 28.01.2015 року було повернуто ПАТ «КБ «Надра», позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за зазначеним вище кредитним договором, в заяві про видачу готівки зазначено не вірно її дата народження, зазначений вище кредитний договір містить несправедливі умови та не містить розпису сукупної вартості кредиту. Проте, судом установлено, що згідно Заяви на видачу готівки №NL-1, яка містить підпис позивачки [PERSON] , що не заперечувалось нею, 05.10.2007 року нею були отримані кредитні кошти у розмірі 16000,00 доларів США, описка у даній заяві не впливає на дійсність кредитного договору. З матеріалів справи також вбачається, що позивач до підписання кредитного договору був ознайомлений зі всіма суттєвими його умовами, що стало наслідком укладання кредитного договору №ОД/16/10/2007/840-К/121 від 05.10.2007 року. Окрім того, позивачем у якості забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним вище кредитним договором, між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір іпотеки від 05.10.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітовою Т.С., реєстровий №5539, за яким в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 41,5 кв.м на земельній ділянці загальною площею 1687 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , тобто твердження позивачки що оспорюваний кредитний договір та заява про видачу готівки складені на різних осіб, не відповідають дійсності. Суд також не приймає до уваги твердження позивача про те, що при укладенні кредитного договору банком не було надано йому вичерпної інформації згідно п.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року за №168, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808, адже кредитний договір містить усі передбачені чинним законодавством відомості та реквізити. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач частково погашав заборгованість за кредитним договором, що підтверджується випискою руху коштів по рахунку. Необхідно відзначити, що позовна заява про визнання кредитного договору недійсним надійшла до суду лише у грудні 2020 року, тобто більш ніж через 13 років після укладення договору. Отже , весь цей час позивач не звертався з позовними вимогами про визнання кредитного договору недійсним, що лише підтверджує факт, що позивач був достовірно ознайомлений з умовами кредитного договору. Суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору за обставинами, які викладені позивачем у позовних вимогах. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсним кредитного договору №ОД/16/10/2007/840-К/121 від 05.10.2007 року не підлягають задоволенню. В позовних вимогах позивач посилається на те, що необхідно визнати недійсним іпотечний договір від 05.10.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітовою Т.С., реєстровий №5539, за яким в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 41,5 кв.м на земельній ділянці загальною площею 1687 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , договори поруки та відступлення прав вимог за зазначеним вище кредитним договором, зважаючи на визнання недійсним кредитного договору, інших підстав не визначає. Отже вищевказані позовні вимоги є похідними від первісних вимог щодо визнання кредитного договору недійсним, а оскільки суд залишає без задоволення первісні позовні вимоги, то відсутні підстави для визнання недійсним іпотечного договору. Щодо клопотання представника ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача, суд зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Крім того, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18). Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищезазначене,

Outcome: dismissed