Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову\~шкоду,\~заподіяну внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~в розмірі\~76\~091,24\~грн. Свої вимоги мотивує тим, що 21.12.2018 року по вул.Жирівська, 20 у с.Солонка Пустомитівського району Львівської області трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки FIAT Ducato, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , відповідача у справі, та автомобіля марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , позивача у справі. Вину [PERSON] у ДТП встановлено постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.03.2019 року у справі №450/92/19. Вважає, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля 76\~091,34 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Ухвалою судді від 03.02.2022 року відкрито провадження у справі, яку визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем подано відзив, у якому заперечує проти позовних вимог. Зазначає, що його цивільно-правова відповідальність, як водія автомобіля FIAT Ducato, реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ НАСК «Оранта», страховий поліс від 03.04.2018 року №АМ/6929761. Страхове відшкодування позивачу страхова компанія не виплатила у зв`язку з неподанням потерпілим протягом одного року з дня ДТП відповідної заяви про страхове відшкодування, про що ПАТ НАСК «Оранта» повідомляла [PERSON] листом від 14.12.2021 року №09-02-221-04/10800. Вважає, що оскільки позивач не звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП у визначений законом строк, огляд пошкодженого автомобіля експертом від страхової компанії не проводився, додані до позовної заяви товарні чеки, рахунки та акти не свідчать про фактичні пошкодження автомобіля внаслідок ДТП 21.12.2018 року, з тих підстав у позові слід відмовити. 06.09.2022 року від ПАТ НАСК\~«Оранта» на\~адресу суду\~надійшли пояснення,\~що останнє\~листом щодо\~страхового відшкодування\~від 14.12.2021\~року №09-02-221-04/10800,\~адресованим позивачу,\~надало відмову\~у виплаті\~страхового відшкодування\~відносно дорожньо-транспортної\~пригоди 21.12.2018\~року за\~участю забезпеченого\~автомобіля FIAT\~Ducato,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,на підставі ст.37.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Зазначає, що така правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №336/7752/16-ц. 07.09.2022 року ухвалою, постановленої судом, не виходячи до нарадчої кімнати, занесеної до журналу судового засідання, залучено по справі співвідповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». Позивач та його представник адвокат Ільків М.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, аналогічних викладеним у позовній заяві. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов заперечив, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Просив відмовити у задоволенні позову до нього, оскільки вважає, що за завданням даної шкоди покладено обов`язок саме на співвідповідача ПАТ НАСК «Оранта». Представник співвідповідача ПАТ НАСК «Оранта» - Гулька Н.О. у судовому засіданні будь-які вимоги до ПАТ НАСК «Оранта» заперечила, з підстав наведених до поданих письмових поясненнях. Відтак, просила відмовити у задоволенні позову з підстав недотримання позивачем вимог закону щодо страхового відшкодування. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенні з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.15\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~Кожна особа\~має право\~на захист\~свого інтересу,\~який не\~суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 21 грудня 2018 року о 12:50 год. в с.Солонка Пустомитівського району Львівської області по вул.Жирівська, 20 водій [PERSON] керував автомобілем марки FIAT Ducato, реєстраційний номер [NUMBER] , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який виїжджав з прилеглої території. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали технічні пошкодження. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.03.2019 року у справі №450/92/19, залишеної без змін постановою Львівського апеляційного суду від 17.02.2021 року, винним у цій дорожньо-транспортній пригоді та вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП визнано [PERSON] (а.с.11-14). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, зібраними у справі доказами підтверджується наявність вини водія [PERSON] у завданні пошкоджень автомобілю марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 05.04.2011 року [NUMBER] , автомобіль Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , належить [PERSON] (а.с.42, 43). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки FIAT Ducato, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] була застрахована у страховій компанії ПАТ НАСК «Оранта» за полісом від 03.04.2018 року №АМ/6929761, строком дії з 07.04.2018 року до 06.04.2019 року, страховою сумою на одного потерпілого за заподіяну шкоду ману 100\~000,00 грн., розміром франшизи 510 грн. 22.12.2018 року [PERSON] подав до ПАТ НАСК «Оранта» повідомлення про ДТП, що відбулося 21.12.2018 року. 30.01.2019 року придбано крило ліве вартістю 4\~700,00 грн. без ПДВ, дверка ліва вартістю 12\~180,00 грн. без ПДВ, ремні безпеки у кількості 2 шт. вартістю 6\~100,00 грн. без ПДВ, а всього на 22\~980 грн. (а.с.15). Відповідно до рахунку на оплату від 01.02.2019 року №24 та акта про надання послуг від 01.02.2019 року №4 Фізичною особою-підприємцем [PERSON] надано [PERSON] послуги з ремонту автомобіля Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , на загальну суму 32\~438,80 грн. без ПДВ (а.с.17, 18). 07.02.2019 року ТзОВ «Західно-Український Автомобільний Дім» виконало [PERSON] ремонтні роботи із заміною комплектуючих на автомобілі Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , на загальну суму 11\~058,02 грн., в тому числі ПДВ 1\~843,00 грн. (а.с.20, 21). 17.02.2019 року ТзОВ «Західно-Український Автомобільний Дім» виконало [PERSON] ремонтні роботи на автомобілі Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , на загальну суму 714,42 грн., в тому числі ПДВ 119,07 грн. (а.с.22, 23). 13.02.2020 року Фізичною особою-підприємцем [PERSON] продано механізм складання, розкладання лівого зовнішнього дзеркала вартістю 8\~900,00 грн. без ПДВ (а.с.19). Листом від 14.12.2021 року №09-02-221-04/10800 ПАТ НАСК «Оранта» повідомило [PERSON] , що розглянувши повідомлення останнього від 27.12.2018 року про дорожньо-транспортну пригоду у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , що сталася 21.12.2018 року за участю забезпеченого транспортного засобу FIAT Ducato, реєстраційний номер [NUMBER] , ПАТ НАСК «Оранта» не має правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб у зв`язку з неподанням [PERSON] заяви про страхове відшкодування. Аналогічну відповідь у листі від 26.05.2022 року №09-02-17/2046 ПАТ НАСК «Оранта» надало на звернення [PERSON] щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб Mercedes-Benz. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі ст.999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з вимогами ст.12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. У пунктах 135-137, 141, 142 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року по справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що: «розглядаючи справу за позовом ПрАТ «СК «Грандвіс» до фізичних осіб та ПрАТ «Просто-Страхування» про стягнення страхового відшкодування, заявленим з підстав виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18) вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження №14-25цс20)). Ураховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16). У тій постанові від 14 грудня 2021 року Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій висновок у попередній справі, а саме № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), висловила правову позицію про те, що в разі якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії), винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі в судовому порядку». Враховуючи викладене, оскільки річний строк звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди взагалі, то пропуск цього строку не може бути підставою для припинення права на відшкодування шкоди ні в повному обсязі, ні в обсязі страхового відшкодування. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої ДТП, у розмірі 76\~091,24 грн., тобто в межах ліміту страхового відшкодування відповідно до договору, укладеного 03.04.2018 року між ПАТ НАСК «Оранта» та [PERSON] , що посвідчено страховим полісом №АМ/6929761. За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-28, 35) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права, шляхом окремого звернення вимоги до завдавала шкоди, страховика винної особи чи шляхом звернення до страховика та до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] повідомив 22.12.2018 року страховика про факт ДТП, яке зареєстровано за №1100, чим було надано страховику можливість перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Окрім того, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Вина відповідача в ДТП встановлена судовим рішенням. Окрім того, як вбачається з листа ПАТ НАСК «Оранта» від 14.12.2021 року №09-02-221-04/10800, позивач [PERSON] звернувся 27.12.2018 року до ПАТ НАСК «Оранта» з повідомленням про ДТП у зв`язку з пошкодженням власного транспортного засобу Mercedes-Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , що сталася 21.12.2018 року за участю забезпеченого транспортного засобу FIAT Ducato, реєстраційний номер [NUMBER] . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 65/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначила про таке. У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 зазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру. За змістом ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Однак, ПАТ НАСК «Оранта» не надало суду жодних доказів дотримання вимог ст.34 цього Закону. Разом з тим, аналіз положень статей 34-37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що неподання заяви про страхове відшкодування, у разі повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, не призводить до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру, а тому не може визнаватися підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. При цьому, повідомлення потерпілим страховика про ДТП, у даному випадку, свідчить про відповідне волевиявлення потерпілого щодо отримання страхового відшкодування. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що сам собою факт несвоєчасного звернення позивача до страховика про виплату страхового відшкодування, не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже деліктні зобов`язання страховика перед позивачем входять до групи позадоговірних, тому спори по ним мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення\~має відповідати\~завданню цивільного\~судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на вищенаведене, суд вважає, позов слід часткового задоволити, оскільки проаналізовані\~вище докази\~безумовно стверджують,\~що за\~завданням даної\~шкоди міститься\~обов`язок її\~відшкодування саме\~співвідповідачем ПАТ\~НАСК «Оранта»,\~тому слід\~ стягнути\~з ПАТ\~НАСК «Оранта»\~на користь\~ [PERSON] \~майнову шкоду,\~заподіяну внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди у\~розмірі 76\~091,24\~гривень,\~розмір якої\~позивачем підтверджено\~належними доказами\~понесення витрат\~на відновлювальний\~ремонт пошкодженого\~його автомобіля\~та така\~не була\~спростовано ПАТ\~НАСК «Оранта»\~будь-якими\~доказами. Разом з\~тим,\~в частині\~позовних вимог\~про стягнення\~коштів із\~відповідача [PERSON] слід відмовити. Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, з відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень, сплачений за подання позовної заяви.

Outcome: approved