Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі до 27.05.2017 року. [INFO] у них народилась донька - [PERSON] та [INFO] народився син - [PERSON] . Вказала, що діти проживають з нею. Неповнолітня [PERSON] є студенткою денної форми навчання, а [PERSON] навчається в 11 класі загальноосвітнього навчального закладу. Відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не бере, постійно перебуває за кордоном на заробітках. Позивачка також вказує, що самостійно вона не в силах забезпечити дітям належний рівень життя. У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи соціальні потреби дітей, позивачка вважає, що сума аліментів на утримання сина [PERSON] , 2005 року народження, повинна складати щомісячно 3000 гривень до досягнення ним повноліття, а сума аліментів на утримання доньки [PERSON] , 2003 року народження, яка навчається, повинна складати щомісячно також 3000 гривень до закінчення нею навчання. У судове засідання позивачка не з`явилась, однак, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, та вказала, що позов підтримує повністю. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи, був повідомлений належним чином шляхом надіслання судових повісток та розміщення оголошень на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачане в судове засідання з`явилась, хоча про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечила, а тому відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу заочно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином докази, які є у справі, в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 15 лютого 2003 року уклали шлюб, який було розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2017 у справі № 308/1965/17. [INFO] народилась [PERSON] , про що відділом реєстрації актів громадського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області 09 липня 2003 року складено відповідний актовий запис № 733 та 09 липня 2003 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 08 червня 2005 року складено відповідний актовий запис № 621 та 08 червня 2005 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до довідки Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 1062 від 13.09.2021 року, [PERSON] є студенткою другого курсу ОС «Бакалавр» денної форми навчання Інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка IV рівня акредитації. Закінчує навчання 30 червня 2024 року. Як вбачається з матеріалів справи, донька [PERSON] є повнолітньою та продовжує навчатися у м. Київ. Син - [PERSON] проживає із матір`ю. Діти перебувають на її утриманні, відповідач кошти на утримання дітей не надає. Відповідач перебуває у працездатному віці, іншої сім`ї та інших дітей на утриманні у нього немає, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача, судом не встановлено. Суд також констатує, що під час судового розгляду справи підстав, які б свідчили про неможливість відповідача утримувати свою повнолітню доньку судом не встановлено. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму на 2022 року для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Цим же законом визначено розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня - 6500 гривень. Тобто мінімальний гарантований розмір аліментів, виходячи з прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає 1309,00 грн., їх мінімальний рекомендований розмір складає 2618,00 грн. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, в тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Нормами ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При цьому, розмір аліментів на повнолітню дитину, відповідно статті 200 СК України, визначається без зазначення мінімального розміру для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 2 ст. 199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, беручи до уваги висновок про задоволення позовних вимог позивача, який відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України, п. 3) ч. 1 ст. 176 ЦПК, ч. 1, пп. 1) п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved