Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

14.07.2022 [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачем. 23.11.2010 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 40 відсотків всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач зазначає, що дитина [PERSON] , [INFO] , після досягнення повноліття продовжує навчання та з 01.09.2021 навчається у Тернопільському національному педагогічному університеті ім. В.Гнатюка, де є студентом історичного факультету денної форми навчання. Дата завершення навчання 30.06.2025. Загальна вартість навчання становить 80256 грн та оплачується посеместрово. Також позивач вказує, що несе інші додаткові витрати, які пов`язані з навчанням дитини, зокрема, на одяг, продукти харчування, засоби гігієни, придбання навчально-методичних посібників, підручників тощо. Дитина самостійно не має можливості влаштуватись на роботу у зв`язку з денною формою навчання. Відтак позивач зазначає, що повнолітній син [PERSON] , який продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги від батьків. Разом з тим позивач зауважує, що відповідач добровільно не надає сину матеріальну допомогу у зв`язку з продовженням навчання. При цьому відповідач офіційно працевлаштований на посаді гальваніка у ТОВ «САЮЗ» та отримує дохід. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи стягнення з 14.07.2022 і до закінчення [PERSON] навчання у Тернопільському національному педагогічному університеті імені Володимира Гнатюка, але не більше, ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. 15.07.2022 позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку на усунення її недоліків. 27.07.2022 позивач усунула недоліки позовної заяви. 05.08.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 08.09.2022 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 08.09.2022 розгляд справи не відбувався у зв`язку з зайнятістю головуючої судді Марциновської І.В. у іншому провадженні. Судове засідання призначено на 28.09.2022. У судовому засіданні 28.09.2022 представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що повнолітній син сторін навчається в Тернопільському національному педагогічному університеті ім. В.Гнатюка на платній формі навчання. Договір про надання освітніх послуг був укладений між університетом та позивачем в інтересах [PERSON] . Зазначила, що позивач надає необхідну сину матеріальну підтримку, в той час як відповідач фінансово не допомагає, хоча офіційно працевлаштований та отримує дохід. Зауважила, що [PERSON] потребує додаткових коштів для здійснення витрат, пов`язаних з навчанням, зокрема, щодо придбання одягу, продуктів харчування, засобів гігієни, навчально-методичних посібників, підручників тощо. Так само [PERSON] необхідні кошти для оплати проїзду до університету та поповнення засобів мобільного зв`язку і інтернету. У судове засідання 28.09.2022 позивач [PERSON] не з`явилася, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. У судове засідання 28.09.2022 третя особа [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позовну заяву задовольнити повністю. У судове\~засідання 28.09.2022\~відповідач [PERSON] ,\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце цього\~судового засідання,\~не з`явився.\~Правом подання\~відзиву відповідач\~не скористався.\~Подав до\~суду заяву\~про розгляд\~справи за\~його відсутності. Позов визнав частково та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , який продовжує навчання, у сумі 2000 гривень щомісячно. Зазначив, що аналогічна сума аліментів стягується з нього на користь позивача на утримання спільної доньки. Також зазначив, що розмір заробітної плати, яку він отримує, є нестабільним. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд установив, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.09.2010 (а.с. 17). У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (а.с. 7). При цьому з повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб та після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 18). Вказані обставини підтверджують факт зміни позивачем прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно з довідкою історичного факультету Тернопільського національного педагогічного університету ім. В.Гнатюка № 196 від 14.06.2022 [PERSON] навчається на 1 курсі денної форми навчання історичного факультету Тернопільського національного педагогічного університету ім. В.Гнатюка (а.с. 12). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України). Так, ч. 1, 2 ст. 199 СК України визначають, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку з навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги відповідача, посилаючись, зокрема, на витрати про надання освітніх послуг, а також на інші витрати, пов`язані з навчанням. При цьому позивач вказує, що позбавлена можливості самостійно надавати сину матеріальну допомогу. Так само [PERSON] у зв`язку з навчанням на денній формі навчання позбавлений можливості працевлаштуватись з метою отримання доходу для задоволення особистих потреб. Як убачається з довідки № 196 від 14.06.2022, про яку суд зазначив вище, навчання [PERSON] здійснюється на денній формі здобуття вищої освіти, яка відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про вищу освіту» є таким способом організації навчання здобувачів вищої освіти, що передбачає проведення навчальних занять та практичної підготовки. Указане дає підстави дійти висновку, що у зв`язку з навчанням на денній формі навчання [PERSON] позбавлений можливості працювати, отримувати дохід та забезпечувати свої потреби, внаслідок чого потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. Щодо можливості відповідача надавати позивачеві матеріальну допомогу суд зазначає таке. Згідно з довідкою ТОВ «САЮЗ» № 52 від 21.07.2022 [PERSON] працевлаштований у ТОВ «САЮЗ» з 09.07.2018 та станом на момент видачі довідки перебуває на посаді гальваніка. При цьому за період з 01.12.2021 до 31.05.2022 сукупний дохід [PERSON] склав 61470 грн. Також з нього утримано аліменти на загальну суму 26044,43 грн (а.с. 25). Також суд приймає до уваги, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.11.2010 ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі 40 відсотків всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с. 11). Вказані обставини свідчать про те, що відповідач мав можливість впродовж тривалого часу сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Більше того відповідач визнавав та не заперечував, що має можливість сплачувати на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Частиною 1, 2 ст. 200 СК України\~визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до\~ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників та інших посібних матеріалів, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, можливість дитини працювати під час навчання тощо. Крім цього, ч. 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. При цьому Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Так, суд встановив, що [PERSON] навчається на денній формі навчання в Тернопільському національному педагогічному університеті ім. В.Гнатюка за спеціальністю «Середня освіта (Історія)» для здобуття ступеня бакалавра. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь термін навчання становить 80256 гривень. Вартість освітньої послуги за 2021/2022 навчальний рік становить 20064 гривні. Указані обставини підтверджуються копією договору № пн-00000000000882 від 10.08.2021 (а.с. 13). Факт оплати позивачем освітніх послуг, наданих навчальним закладом [PERSON] , підтверджується копіями меморіальних ордерів № E44F-4NU3-JWBJ-XU9F від 29.04.2022 , № B687-D5FW-OJ6R-1DTF від 21.05.2022 та № MB51999815 від 14.09.2021 (а.с. 14, 15, 16). Також повнолітній [PERSON] , який продовжує навчання, потребує додаткових витрат, які безпосередньо пов`язані з його навчанням в освітньому закладі. Зокрема, [PERSON] необхідно придбавати навчальні посібники, канцелярське приладдя, спортивний одяг для відвідування занять з фізичної підготовки тощо. Так, щомісячна плата за навчання [PERSON] в вищому навчальному закладі становить 1672 грн (20064 грн / 12 місяців = 1672 грн). Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.07.2022 становить 2744 грн. За таких\~обставин суд\~доходить висновку,\~що витрати,\~пов`язані з\~навчанням [PERSON] ,\~в середньому\~становлять 4416\~грн на\~місяць.\~Відтак,\~зважаючи на\~те,\~що батьки\~у рівній\~мірі зобов`язані\~здійснювати утримання\~своїх дітей,\~суд вважає,\~що щомісячні\~витрати кожного\~з батьків\~на утримання\~ [PERSON] \~мають становити\~2200\~грн,\~оскільки вказана\~сума є\~необхідною для\~належного розвитку дитини та забезпечення її права на освіту. При цьому навіть у разі можливості одного з батьків самостійно задовольняти матеріальні потреби дитини, які пов`язані з її навчанням, законодавець не звільняє другого з батьків від аналогічного обов`язку здійснювати матеріальне забезпечення дитини. Ураховуючи викладене, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня [PERSON] , який продовжує навчання, аліменти у розмірі 2200 гривень щомісячно. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 496 грн 20 коп., а інші 50 відсотків судового збору у сумі 496 грн 20 коп. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial