Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним кредитний договір 00-403781 (у розмірі в межах мінімальної заробітної плати) від 31 липня 2021 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НОВІ КРЕДИТИ» та [PERSON] , а також розподілити судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтуються тим, що позивач не отримувала будь-яких кредитів та не мала жодних відносин з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НОВІ КРЕДИТИ», а про існування спірного кредитного договору вона дізналася 05 жовтня 2021 року, отримавши власну кредитну історію в ТОВ «Українське бюро кредитних історій». Зазначає, що спірний договір було укладено з урахуванням вимог Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та з узгодженням статей 639-642 ЦК України. Для ідентифікації особи було використано та накладено електронний підпис одноразовим цифровим ідентифікатором «FO 9006» в порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якого було направлено на телефонний номер, який позивачу не належить [NUMBER] , а грошові кошти були оплачені на карту [NUMBER] , яка позивачу також не належить. Вказує, що 31 липня 2021 року невідома особа за допомогою шахрайських дій оформила у відповідача кредит та отримала грошові кошти, за даним фактом триває досудове розслідування. Позивач особисто не вчиняла будь-яких дій, направлених на укладення кредитного договору, а тому просить визнати його недійсним. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та задоволено клопотання представника про витребування доказів. 28 липня 2022 року на адресу суду надійшла заява на виконання ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, у якій представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НОВІ КРЕДИТИ» Соловей Т.Г. також надав пояснення та зазначив, що відповідач надав кредит позивачу на підставі поданої ним заявки, що було оформлено згідно вимог діючого законодавства, а саме - після віддаленої ідентифікації методом BankID НБУ. Так як сума договору становила 2000 грн, відповідач застосував метод віддаленої ідентифікації, а саме отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних. Відповідно до Постанови Національного банку України № 107 від 28 липня 2020 року, такий метод передбачається і є достатнім для встановлення особи заявника на отримання фінансової послуги. Згода з істотними умовами договору відбувається шляхом ознайомлення з паспортом кредиту та кредитним договором шляхом проставляння відповідної галочки в чек-боксі, який розміщено в особистому кабінеті користувача і без проставлення якого укладення договору не відбувається. Звертає увагу, що номер телефону в анкеті і той, на який компанія надсилала одноразовий ідентифікатор, є також фінансовим номером телефону, підтвердженням чого є отримання його в даних від системи BankID НБУ. Вважає, що відсутні жодні підстави вважати договір укладеним від імені боржника іншою особою. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини. 31 липня 2021 року між сторонами укладено Кредитний договір №00-403781 (у розмірі в межах мінімальної заробітної плати), за умовами якого кредитор зобов`язався відкрити позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію із загальним розрахунковим лімітом обсягом 2000 грн строком на 24 дні (в), а позичальник зобов`язався повернути кредитору отриманий кредит і сплатити проценти за користування ним і інші платежі у розмірі, строки і на умовах цього Договору та додатків до нього (а.с.32-36). Пунктом 1.2. Кредитного договору №00-403781 від 31 липня 2021 року передбачено, що сума кредиту, який надається за кредитною лінією в межах загального розрахункового обсягу кредитної лінії, вид кредиту, цільове призначення, розмір процентної ставки за користування кредитом, графік повернення кредиту та процентів у межах строку кредитної лінії позичальник вказує у паспорті споживчого кредиту на отримання кредиту, який узгоджується сторонами, та є невід`ємною частиною договору з моменту його укладання. Укладення цього договору з боку позичальника відбувається шляхом його акцепту з використанням одноразового ідентифікатора в розумінні цього терміну, визначеному Законом України «Про електронну комерцію» і натисканням кнопки «Підписати» в особистому кабінеті позичальника на сайті кредитора https://novikredyty.com.ua (п.8.2. Кредитного договору №00-403781 від 31 липня 2021 року). Позичальник, укладаючи цей договір, підтвердив, що у повному обсязі ознайомлений і згоден з положеннями Внутрішніх правил надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НОВІ КРЕДИТИ», які розміщені на офіційному веб-сайті кредитора: https://novikredyty.com.ua (п.8.12. Кредитного договору №00-403781 від 31 липня 2021 року). В реквізитах сторін зазначено, що кредитний договір підписано позичальником [PERSON] за допомогою електронного підпису. Паспорт позики (кредиту) також підписано позивачем 31 липня 2021 року одноразовим цифровим ідентифікатором FO9006 (а.с.30-31). 31 липня 2021 року сторони також уклали Додаткову угоду №1 «Про застосування акційного тарифу до Договору №00-403781 від 31 липня 2021 року надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту» (а.с.37). Відповідно до довідки про виконання переказу коштів на виплату кредиту через систему Tranzoo (ТОВ «ЕВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА») 31 липня 2021 року відповідачем здійснено переказ коштів [PERSON] у розмірі 2000 грн на платіжну картку [NUMBER] (а.с.40). 07 жовтня 2021 року позивач звернувся до відділення поліції №12 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про те, що на особисті документи заявниці [PERSON] невідомі особи взяли декілька кредитів, а саме три кредити в установах «Європейська кредитна група» - 10300 грн, ФК «Нові кредити» - 4029,80 грн та установа «ГОФ ІН ГОУ» - 5150 грн, яких вона не брала (а.с.20). З наданої на виконання ухвали суду відповіді Національного банку України №18-0006/20172 встановлено, що відповідно до вимог Положення про Систему Bank ID Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 березня 2020 року №32, зі змінами в системі реалізована обов`язкова вимога до двофакторної аутентифікації користувачів, яка налаштована на стороні абонентів-ідентифікаторів. Відповідно, для того, щоб зловмисникам скористатись Системою Bank ID Національного банку України та ініціювати передачу даних з використанням системи без відома фізичної особи, недостатньо мати доступ до номеру мобільного телефону цієї особи, а потрібно заволодіти щонайменше двома різними факторами аутентифікації (а.с.69-70). 03 серпня 2022 року до суду надійшла відповідь на ухвалу суду від 09 лютого 2022 року ПрАТ «ВФ Україна», відповідно до якої абонентський номер [NUMBER] 31 липня 2021 року обслуговувався знеособлено (анонімно) на умовах передплаченого зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», тому визначити абонента в користуванні якого знаходиться вказаний телефонний номер немає можливості (а.с.95). З відповіді ПАТ «БАНК ВОСТОК» на виконання ухвали суду від 09 лютого 2022 року, яка надійшла до суду 16 серпня 2022 року, встановлено, що користувачем електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] ( [NUMBER] ) є [PERSON] (а.с.97). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 626 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний кредитний договір підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України судом враховуються висновки Верховного Суду у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Судом враховується, що користувачем електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] є [PERSON] , проте саме на цю картку позивач просила відповідача перевести кредитні кошти, підписавши паспорт позики (кредиту), тобто нею був обраний саме такий шлях отримання кредитних коштів, а тому така обставина не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Також позивачем не доведено належними та допустими доказами, що номер телефону [NUMBER] їй не належить та вона не мала до нього доступу на час укладення спірного договору. Крім того, судом в даній частині враховується, що для того, щоб зловмисникам скористатись Системою Bank ID Національного банку України та ініціювати передачу даних з використанням системи без відома фізичної особи, недостатньо мати доступ до номеру мобільного телефону цієї особи, а потрібно заволодіти щонайменше двома різними факторами автентифікації (Положення про Систему Bank ID Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 березня 2020 року №32). З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed