Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з даним позовом і, після уточнення позовних вимог, просить стягнути із [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 8470,00 грн. за кредитним договором №б/н від 05.12.2013 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Позов мотивує тим, що 05.12.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір б/н, згідно якого [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримав кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору. Водночас [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконував, у зв`язку із чим станом на 16.06.2020 року його заборгованість за кредитним договором становить 8470,00 грн., яка складається з наступного:8256,28 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 213,72 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] . З урахуванням положень ч.3 ст.1268 ЦК України, відповідачка [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] . На виконання вимог ст.1281 ЦК України позивачем 21.07.2021 року була направлена претензія кредитора до Калуської районної державної нотаріальної контори. 25.08.2021 року позивачем було отримано відповідь від нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Позивач наголошує, що відповідачка прийняла спадщину, до складу якої входять у тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців після відкриття спадщини. 12.09.2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, але ніяких дій не було виконано. Тому позивач змушений звернутися до суду. Відповідач подала відзив на позов. Вказує, що обов`язок по поверненню боргів спадкодавця виникає у спадкоємця виключно у межах вартості спадкового майна. Оскільки на момент смерті у її чоловіка [PERSON] жодного майна не було, то, відповідно, вона і не зверталася до нотаріуса за оформленням спадщини, так як немає на що оформляти спадкові права. Відповідно, відповідач не вбачає на даний момент жодних правових підстав для виникнення у неї обов`язку задовольнити вимоги кредитора спадкодавця. Відповідач наголошує, що якщо позивач доведе наявність у покійного [PERSON] майнових прав на будь-яке майно на момент смерті, то вона звісно звернеться до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав і задовольнить вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного в спадщину в добровільному порядку. До того часу відповідач не вбачає підстав для задоволення вимог кредитора. Тому відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник позивача подав відповідь на відзив. Вказує, що з метою встановлення обсягу спадкового майна та його вартості банком подано клопотання щодо направлення запитів до органів державної влади щодо наявності у [PERSON] рухомого та нерухомого майна. В порушення вимог ст.526 ЦК України відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав. Тому представник позивача просить позов задоволити у повному обсязі. Відповідач своїм правом подати заперечення не скористалася. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.12.2013 року з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписав заяву для отримання кредиту (а.с.13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 117-118). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.ст.1281,1282 ЦК України. У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Відповідно до статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. На виконання вимог вищезазначеної норми закону АТ КБ «Приватбанк» 01.07.2021року була направлена претензія кредитора на адресу Калуської районної державної нотаріальної контори (а.с.71). Згідно листа Калуської районної державної нотаріальної контори від 17.08.2021 року вбачається, що, станом на 10.08.2021 року, спадкоємці [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися (а.с.72). Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України"Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України«Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1ст. 1296 ЦК Україниспадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що відповідач відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , проживаючи спільно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.138). Водночас за положеннями ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 роз`яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Позивачем будь-яких доказів щодо спадкового майна, яке б належало спадкодавцю [PERSON] , суду не надано. Згідно із п. 4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Так, ухвалою Калуського міськрайонного суду від 04.08.2022 року було задоволено клопотання представника позивача та з метою виявлення майна, яке входить до складу спадкової маси після смерті [PERSON] , витребувано: витяг з інформацією про реєстрацію речових прав на нерухоме майно щодо [PERSON] , шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна; витяг з Державного земельного кадастру. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 132) відомості щодо належності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , будь-якого нерухомого майна - відсутні. Згідно листа відділу №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держеокадастру в Івано-Франківській області (а.с. 139) відомості щодо суб`єкта [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в Державному земельному кадастрі - відсутні. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.165) інформація відносно [PERSON] у вказаному реєстрі - відсутня. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що відповідач отримала у спадщину будь-яке майно після смерті [PERSON] . Крім того, щодо наявності та розміру заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк», суд звертає увагу на наступне. Так, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 8470,00 грн. заборгованості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, щодо права банку на внесення банком змін до Умов та правил, а також обов`язку клієнта звернутися в банк для розірвання договору та погасити заборгованість у разі незгоди клієнта із змінами умов та правил і/або Тарифів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «Приватбанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису [PERSON] , то суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» 05.12.2013 року, шляхом підписання заяви-анкети. Лише умови прямо передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, можуть свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору В анкеті-заяві позичальника від 05.12.2013 року відсутні умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, а також інші умови, зокрема, щодо черговості погашення заборгованості. Водночас при дослідженні судом розрахунків заборгованості та виписки по картковому рахунку встановлено, що позивачем за користування кредитними коштами [PERSON] нараховувалися відсотки за порушення строків виконання зобов`язання, що як вказувалося вище, суперечить умовам кредитного договору, оскільки в анкеті-заяві від 05.12.2013 року відсутні умови щодо нарахування відсотків, а Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору. Зміст виписки із карткового рахунку позичальника із детальним описом фінансових операцій підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми та автоматичне списання банком суми простроченої заборгованості, а також списання нарахованих ним відсотків за користування кредитом, тоді як відомості про те, що позичальник визнавав такі умови, приймав та їх виконував зазначені матеріали не містять. Судом самостійно проведено аналіз виписки по рахунку [PERSON] на підставі договору №б/н від 05.12.2013 року, та встановлено, що за період з 05.12.2013 року по 16.06.2020 року витрати [PERSON] на придбання товарів, послуг, поповнення рахунків мобільних телефонів, зняття готівки у банкоматах складають 20 442,81 грн. Поповнення рахунку та автоматичне погашення заборгованості за цей період складають 32 551,91грн. Отже, [PERSON] фактично в повному обсязі погашено заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.12.2013 року. А тому вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed