Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

Виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури Ю.Грисюк звернувся до суду в інтересах Рівненської міської ради із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державний нотаріус Другої нотаріальної контори Рева Ліана Леонтіївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36088245 від 11.07.2017, визнання спадщини відумерлою та передачу територіальній громаді міста майна. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] . У зв`язку з її смертю відкрилась спадщина у виді трикімнатної квартири [ADDRESS] . 13.01.2016 Другою Рівненською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №291/2015 до майна померлої [PERSON] 13.01.2016 до Другої Рівненської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] як спадкоємниця 4 черги спадкоємців за законом. У заяві вказувалося, що останньою буде додатково надане рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю. Відповідно, 07.12.2015 [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання її членом сім`ї [PERSON] та встановлення факту проживання однією сім`єю (справа №569/16419/15-ц). В свою чергу, в ході судового розгляду 04.03.2016 до суду третьою особою [PERSON] (племінником померлої [PERSON] ) було подано позов до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, факту проживання однією сім`єю і зміну черговості одержання права на спадкування. Рівненським міським судом 26.08.2016 у справі №569/16419/15-ц ухвалено рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Зокрема, судом встановлено, що твердження позивачки про те, що вона проживала з [PERSON] однією сім`єю і була членом її сім`ї не знайшло свого підтвердження, до суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували викладені у позовній заяві обставини. Крім того, судом зроблено висновок, що позивачка - [PERSON] є зовсім чужою людиною для померлої [PERSON] . Цим же рішенням задоволено позовні вимоги [PERSON] , а саме: встановлено факт родинних відносин, факт проживання однією сім`єю на протязі останніх п`яти років (з весни 2010) та змінено черговість одержання права на спадкування - визнано [PERSON] спадкоємцем другої черги. Не погоджуючись з прийнятим рішенням [PERSON] подано апеляційну скаргу. Однак, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26.10.2016 у справі №569/16419/15-ц в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] залишено без змін, в частині задоволення позовних вимог [PERSON] скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові. Дане рішення постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.04.2018 залишено без змін. Тобто суд дійшов до висновку, що ні [PERSON] , ні [PERSON] не надали належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт проживання кожного з них із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та здійснювали догляд за останньою. В подальшому, [PERSON] знаючи про те, що існує рішення апеляційного суду Рівненської області від 26.10.2016, яке набрало законної сили, змінює свої прізвище та ім`я з « [PERSON] » на « [PERSON] » та повторно звертається до суду з позовом до Рівненської міської ради про визнання членом сім`ї та встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] (справа №569/15545/16-ц). Крім того, [PERSON] умисно не повідомляє суду про існування відповідного судового рішення, яким вже встановлено відсутність факту проживання останньої із [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, яке набрало законної сили. 21.06.2017 Рівненським міським судом ухвалено рішення у справі №569/15545/16- ц, яким задоволено позов [PERSON] до Рівненської міської ради. Згідно даного рішення [PERSON] визнано членом сім`ї [PERSON] та встановлено факт проживання [PERSON] понад п`ять років однією сім`єю з [PERSON] . В подальшому 20.12.2017 дане рішення Рівненського міського суду постановою апеляційного суду Рівненської області було скасовано, а постановою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.07.2019 постанову апеляційного суду залишено без змін. Разом з тим, 11.07.2017 до Другої Рівненської державної нотаріальної контори звернулася уже [PERSON] із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Відповідно, 11.07.2017 державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №1-429 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою [ADDRESS] , після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] . Підставою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] стало рішення Рівненського міського суду від 21.06.2017 у справі №569/15545/16-ц, яке скасоване постановою апеляційного суду Рівненської області. Разом з тим, прокурор зазначає, що в матеріалах спадкової справи №291/2015 до майна померлої [PERSON] також наявне рішення апеляційного суду Рівненської області від 26.10.2016 у справі №569/16419/15-ц, яким [PERSON] відмовлено у встановлення факту родинних відносин, факту проживання однією сім`єю і зміну черговості одержання права на спадкування та де судом зроблено висновок, що позивачка - [PERSON] є зовсім чужою людиною для померлої [PERSON] . Про обізнаність державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори про те, що [PERSON] , якій видано свідоцтво про право на спадщину за законом, є [PERSON] , якій рішеннями судів у справі №569/16419/15-ц, відмовлено у встановленні факту родинних відносин, факту проживання однією сім`єю і зміну черговості одержання права на спадкування, свідчить наявна у спадковій справі копія свідоцтва про зміну імені. В подальшому 11.07.2017 [PERSON] здійснено реєстрацію спірної квартири, що за адресою: [ADDRESS] за собою, а вже 12.07.2017 продано дану квартиру громадянам [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність, якими 06.10.2017 продано спірну квартиру [PERSON] , у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що вказаний об`єкт нерухомого майна протиправно відчужений на користь третіх осіб, з метою створення перешкод для його подальшого повернення дійсному власнику. Разом з тим, рішенням Рівненського міського суду від 21.04.2021 у справі № 569/17275/19 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача - друга Рівненська державна нотаріальна контора, Рівненська окружна прокуратура Рівненської області, Рівненська міська рада про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Другої рівненської державної нотаріальної контори 11.07.2017 року, \~ \~ \~ \~зареєстрованого в реєстрі за № 1-429. Так, в ході розгляду вказаної справи суд прийшов до висновку, що рішення Рівненського міського суду про визнання [PERSON] членом сім`ї [PERSON] , та спільне проживання її з померлою понад п`ять років однією сім`єю скасоване. Тобто, скасована правова підстава, згідно якої державним нотаріусом було видано свідоцтво про спадщину за законом на ім`я [PERSON] . Так,\~за результатами\~розгляду справ\~№ 569/15545/16-ц\~та №\~569/16419/15-ц\~судами встановлено,\~що ні\~ [PERSON] \~( [PERSON] ),\~ні [PERSON] \~не є\~спадкоємцями за\~законом,\~а на\~час подання\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~своїх позовів\~до суду\~будь які\~спадкоємці за\~заповітом чи\~за законом,\~які б\~мали право\~на отримання\~спадщини після\~смерті [PERSON] ,\~були відсутні,\~у зв`язку\~з чим\~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~законом серії\~НМО 095057\~від 11.07.2017,\~видане [PERSON] у\~спадковій справі\~№ 292/2015\~(зареєстроване\~в реєстрі\~за №\~1\~-429)\~підлягає визнанню\~недійсним.\~Окрім того,\~судом встановлено,\~що у\~результаті скасування\~судових рішень,\~ [PERSON] ,\~теж не\~набув права\~на спадкування\~майна після\~смерті [PERSON] .\~Отже,\~спадкоємці майна,\~а саме\~квартири [ADDRESS] ,\~померлої [PERSON] ,\~відсутні.\~Проте судом\~зауважено,\~що є\~наявне спадкове\~майно -\~квартира [ADDRESS] ,\~оскільки на\~момент смерті\~спадкодавця належала\~останній на\~праві приватної\~власності,\~яке відповідно\~до ст.\~1277\~ЦК України,\~за заявою\~уповноваженого органу\~підлягає визнанню\~відумерлою спадщиною.Так, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді трикімнатної квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на праві власності, у якої відсутні спадкоємці. Таким чином, так як у [PERSON] відсутні спадкоємці, що встановлено судами у справах (№ 569/15545/16-ц та № 569/16419/15-ц), то відповідно до ст. 1277 ЦК України та ст. 338 ЦПК України, наявні усі підстави для визнання спадщини у вигляді трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 56,0 кв.м. відумерлою та переходу її у власність територіальної громади. Враховуючи, що первинну реєстрацію права власності на спірну квартиру здійснено на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на підставі рішення суду, яке скасоване, тому є потреба у скасуванні державної реєстрації права власності [PERSON] на спірну квартиру. Прокурор вважає, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України майно - спірна квартира [ADDRESS] , підлягає витребуванню від [PERSON] як останнього власника на користь територіальної громади міста Рівне в особі Рівненської міської ради, як дійсного власника, в силу визнання спадщини відумерлою, оскільки таке майно вибуло з володіння дійного власника - Рівненської міської ради. Підставою для звернення до суду з даним позовом виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури зазначає захист інтересів держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах в порядку ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з неналежним здійсненням Рівненською міською радою інтересів держави та територіальної громади в суді, як суб`єктом, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано до суду заяву про застосування позовної давності, в якій представник позивача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з цієї підстави. В обґрунтування заяви зазначає, що про наявність постанови Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2017 №569/15545/16-ц Рівненська місцева прокуратура (на даний час Рівненська окружна прокуратура) знала ще в липні 2018 року. Це підтверджується тим, що Рівненська місцева прокуратура зверталася з клопотанням до Рівненського міського суду про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] (те майно, що є предметом спору у даній справі) в рамках кримінального провадження за № 42018181010000057 від 01.06.2018. Те, що прокуратурі було відомо про постанову Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2017 № 569/15545/16-ц підтверджується клопотанням та Ухвалою Рівненського міського суду від 19.07.2018 року №569/13433/18 (абзаци 12,13 сторінка 2). Враховуючи що, прокуратура подала позов у вересні 2021 року, а обставини їй були відомі ще в липні 2018 року остання пропустила трьохрічний термін позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України. Окрім того представник відповідача [PERSON] зазначає, що наявність чи відсутність справи №569/17275/19 ніяким чином не обмежувало та не перешкоджало прокуратурі звернутися з позовом про відумерлість спадщини в трьохрічний термін позовної давності. Жодних поважних причин пропуску строку позовної давності у позові не наведено. Таким чином, покликання прокуратури (абз.6 ст.16 позову) про те, що наявність підстав для вжиття заходів представницького характеру Рівненській окружній прокуратурі стаю відомо лише 27.09.2019, після залучення в якості третьої особи до розгляду справи № 569/172719 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Рівненська міська рада, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державний нотаріус Другої Рівненської державної нотаріальної контори Рева Л.Л., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину спростовується вищенаведеними доказами та матеріалами справи, які підтверджують факт виникнення права на звернення до суду щодо предмету позову після прийняття постанови Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2017 №569/15545/16-ц. Вказує, що постанова Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2017 №569/15545/16-ц до Рівненської міської ради від суду надійшла 28.12.2017, про що свідчить відповідний штамп на супровідному листі Апеляційного суду Рівненської області від 26.12.2017 № 22-Ц-787/1760/2017 із зазначенням вхідного номера (вх. № 16-1329 від 28.12.2017). Крім того, пізніше 09.07.2018, до Рівненської міської ради від Верховного суду надійшов лист №26158/0/222-18 від 05.07.2018, який по надходженню був зареєстрований за вх.№ 16-925 від 09.07.2018. До листа, крім ухвали, була додана касаційна скарга від [PERSON] на Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2017 № 569/15545/16-ц. Враховуючи, що Рівненській міській раді обставини справи та наявність постанови Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2017 № 569/15545/16-ц були відомі ще в грудні 2017 року остання пропустила трьохрічний термін позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України. 01 грудня 2021 року до суду від виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури Ю.Грисюка надійшли заперечення на заяву про застосування позовної давності у яких він зазначає, що до 21.04.2021 питання щодо визнання недійсним свідоцтва про спадщину, що видане [PERSON] перебувало на розгляді в суді, а Рівненською окружною прокуратурою, залученої до участі у справі в якості третьої особи, підтримувалася позиція щодо необхідності скасування спірного свідоцтва про право на спадщину. Крім того, наявність на розгляді у Рівненському міському суді позовної заяви про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, фактично позбавляло можливості звернення як Рівненської міської ради, так і Рівненської окружної прокуратури до суду з позовною заявою з тим самим предметом та з тих самих підстав. В свою чергу, позовна вимога про визнання спадщини відумерлою, як стверджує представник відповідача у своїй заяві, за наявності нескасованого свідоцтва про право на спадщину та державної реєстрації права приватної власності на спірне майно, було б передчасним. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 17\~вересня 2021\~року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 13 жовтня 2021 року в приміщенні Рівненського міського суду з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень. Ухвалою суду від 01 липня 2022 року підготовче провадження\~у справі\~за позовом Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , третя особа особа, якане заявляє самостійних вимог на стороні відповідача державний нотаріус Другої рівненської нотаріальної контори Рева Ліана Леонтіївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36088245 від 11.07.2017 закрито. Призначено справу\~до судового\~розгляду по\~суті на\~11\~серпня 2022\~року в приміщенні Рівненського міського суду (м.Рівне, вул.Шкільна,1) з повідомленням (викликом) сторін. 07 вересня 2022 року керівником Рівненської окружної прокуратури М.Горковенко подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка судом розцінена як заява про збільшення ціни позову. Ухвалою суду від 07 вересня 2022 року позовну заяву Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , третя особа особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача державний нотаріус Другої Рівненської нотаріальної контори Рева Ліана Леонтіївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36088245 від 11.07.2017 визнання спадщини відумерлою та витребування майна залишено без руху, з підстав недоплати судового збору після збільшення ціни позову, про що повідомлено позивача. Надано позивачу строк десять днів з дня вручення ухвали суду, для усунення недоліків, що зазначені в ній. Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року заяву представника позивача Рівненської окружної прокуратури про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви задоволено. Продовжено позивачу Рівненській окружній прокуратурі строк для усунення недоліків позовної заяви на 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. 26 вересня 2022 року до суду надійшла заява керівника Рівненської окружної прокуратури М.Горковенка про усунення недоліків позовної заяви. Представники Рівненської окружної прокуратури в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, що зазначені в позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник Рівненської міської ради Мозоль Н.Р. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, підтримав заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву та заяви про розгляд справи у її відсутність не подала. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державний нотаріус Другої Рівненської нотаріальної контори Рева Ліана Леонтіївна в судове засідання не з`явилась, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши виступи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Положеннями ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі ст.ст. 167 та 170 ЦК України, набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. У відповідності до ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. За змістом ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Тобто, законодавством прямо передбачено право прокурора звертатися до суду в інтересах держави у разі не здійснення або неналежного здійснення органом місцевого самоврядування відповідних повноважень. Згідно із\~ч.4\~ст.56\~ЦПК України,\~прокурор,\~який звертається\~до суду\~в інтересах\~держави,\~в позовній\~чи іншій\~заяві,\~скарзі обґрунтовує,\~в чому\~полягає порушення\~інтересів держави,\~необхідність їх\~захисту,\~визначені законом\~підстави для\~звернення до\~суду прокурора,\~а також\~зазначає орган,\~уповноважений державою\~здійснювати відповідні\~функції у\~спірних правовідносинах.Конституція України визначає, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється територіальною громадою в порядку встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи (ст. 140 Конституції України). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування територіальної громади є однією з гарантій держави. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Положення статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» встановлюють, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, зокрема й житловий фонд. Враховуючи викладене, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Рівненська міська рада як розпорядник майна територіальної громади міста Рівне та виступає суб`єктом права власності на спірний об`єкт нерухомого майна та зобов`язана здійснювати захист комунальних майнових прав. Незважаючи на те, що [PERSON] померла більш, ніж шість років тому, Рівненською міською радою обов`язок щодо звернення до суду з вимогами про визнання спадщини відумерлою вчасно не виконаний, не вжито заходів щодо звернення до суду із відповідною заявою в порядку ст.ст. 334-338 ЦПК України та оформлення права власності на спірну квартиру, що належала померлій [PERSON] .. Враховуючи це, право власності на цю квартиру було зареєстровано за іншою особою на підставі скасованих правоустановлюючих документів, тобто відбулось порушення інтересів територіальної громади. Без належного оформлення права власності на майно, неможливо здійснювати охорону та захист спірної квартири. Як вбачається із матеріалів справи, прокуратура листом від 14.05.2021 за №50-56-1650вих-21 звернулась до Рівненської міської ради із відповідним повідомлення, згідно ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», про встановлений факт того, у померлої [PERSON] відсутні спадкоємці, а підстави видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадкування за законом скасовано, що дає підстави визнання спадщини відумерлою та про звернення до суду із відповідною заявою. Однак, як вказує прокурор, відповіді з даного приводу надано не було. Відповідно, Рівненською окружною прокуратурою повторно 15.06.2021 скеровано лист за № 50-2580вих-21 щодо виявлених порушень та необхідності вжиття заходів. На що у відповідь листом від 22.06.2021 за №05-1615, 05-1243 Рівненська міська рада зазначила, що заходи, спрямовані на визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання спадщини відумерлою не вживала. Вказане свідчить про самоусунення відповідних органів місцевого самоврядування від дієвого захисту майнових інтересів територіальної громади міста Рівне. Судовий захист прав місцевого самоврядування, відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є одним із принципів його здійснення в Україні. Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1). Однак, такий захист у досудовому та судовому порядку Рівненська міська рада через свої органи місцевого самоврядування не здійснила. Таким чином, порушення інтересів держави в особі територіальної громади міста Рівне вбачається в тому, що квартира, яка є предметом спору, не передана територіальній громаді міста та нею заволоділи незаконним шляхом, що позбавляє Рівненську міську раду ефективно та виключно в інтересах територіальної громади розпоряджатись нею в інтересах громади, чим завдається шкода державі. Усі зазначені вище обставини свідчать про наявність «порушень інтересів держави» у розумінні статті 23 Закону України «Про прокуратуру», що, відповідно до ст. 131-1 Конституції України, є виключним випадком для представництва місцевою прокуратурою інтересів держави, у зв`язку з чим Рівненська окружна прокуратура звернулась до суду. Судом встановлено, що [INFO] у м. Рівне померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане 03 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1263. 13 січня 2016 року [PERSON] подано до Другої державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] як спадкоємцем четвертої черги за законом. При цьому зазначено, що рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю нею буде подано додатково. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 серпня 2016 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання членом сім"ї та встановлення факту проживання однією сім"єю - відмовлено за недоведеністю позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON] задоволено. Встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме, що померлий [INFO] [PERSON] є дядьком [PERSON] . Встановлено факт проживання однією сім"єю на протязі останніх п"яти років, з весни 2010 року, [PERSON] та [PERSON] . Змінено черговість одержання права на спадкування і визнано [PERSON] спадкоємцем другої черги. Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] мотивовано тим, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження позивачки про те, що вона проживала з [PERSON] однією сім`єю і була членом її сім`ї, належних і допустимих доказів позивачка до суду не надала. Позивачка є зовсім чужою людиною для [PERSON] , з позовом вона звернулась до [PERSON] , яка ніколи не була членом сім`ї чи родичкою [PERSON] , тобто до зовсім сторонньої особи, яка не може бути відповідачем у цій справі, і судом не встановлено які ж права порушуються [PERSON] при розгляді вказаної справи. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду від 26 серпня 2016 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю на протязі останніх пяти років, з весни 2010 року, [PERSON] і [PERSON] , зміни черговості одержання права на спадкування та визнання [PERSON] спадкоємцем другої черги скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В решті оскаржуване рішення залишено без змін. Апеляційним судом Рівненської області під час розгляду цієї справи встановлено, що на час подання [PERSON] та [PERSON] своїх позовів до суду будь-які спадкоємці за заповітом чи за законом, які б мали право на отримання спадщини після смерті [PERSON] , були відсутні. Оскільки дядько [PERSON] [PERSON] помер раніше і спадщину після смерті останнього прийняла його дружина [PERSON] , з якою у [PERSON] відсутня кровна спорідненість, тому останній не може бути спадкоємцем [PERSON] 1-3 черги. За таких обставин, на думку колегії суддів, належним відповідачем за вимогами [PERSON] та [PERSON] в першу чергу мав би бути орган місцевого самоврядування Рівненська міська рада, оскільки спір в цій справі стосується і її прав та інтересів, так як у разі відсутності законних спадкоємців після смерті [PERSON] , майно останньої підлягає переходу у власність громади міста Рівне. На розсуд колегії суддів, ні [PERSON] , ні [PERSON] , не надали належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що кожен із них проживав із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та здійснювали за останньою догляд. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в ході апеляційного розгляду справи заявили, що спадкодавець [PERSON] багато років перебувала у хворобливому стані і її доглядом займався її чоловік [PERSON] , який до дня своєї смерті, [INFO] , мав задовільний стан свого здоров`я та не потребував сторонньої допомоги. Дана обставина, на переконання колегії суддів, спростовує твердження обох позивачів про те, що вони, кожен окремо, проживали разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, бо у такому разі, вони мали б одночасно проживати однією сім`єю і разом з чоловіком останньої, який помер раніше своєї дружини лише на 2 роки і будь-якої сторонньої допомоги не потребував. Постановою Верховного суду від 11 квітня 2018 року рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року залишено без змін. Як вбачається із матеріалів, справи 26 січня 2017 року відповідач змінила ім`я з « [PERSON] » на « [PERSON] », що стверджується копією свідоцтва про зміну імені, що видане повторно 06 липня 2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області серії [NUMBER] . 15 листопада 2016 року відповідач [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Рівненської міської ради про визнання членом сім"ї та встановлення факту проживання однією сім"єю. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2017 року у вказаній справі позов [PERSON] до Рівненської міської ради про визнання членом сім"ї та встановлення факту проживання однією сім"єю задоволено повністю. Визнано [PERSON] членом сім`ї [PERSON] , 1930 року народження, померлої [INFO] . Встановлено щодо [PERSON] факт проживання понад п`ять років однією сім`єю з [PERSON] , 1930 року народження, померлою [INFO] . 11 липня 2017 року [PERSON] подала до Другої Рівненської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , зазначивши, що є спадкоємцем четвертої черги, як особа, що проживала однією сім`єю з померлою, що стверджується рішенням Рівненського міського суду від 21.06.2017. Того ж дня, 11 липня 2017 року відповідачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] та проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором прав на нерухоме майно Ревою Л.Л. (рішення №36088245). Наступного дня, 12 липня 2017 року між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] і [PERSON] , як покупцями укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Олинець А.М., та зареєстровано в реєстрі за №246. 06 жовтня 2017 року між [PERSON] і [PERSON] як продавцями, та [PERSON] як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 30000 гривень. Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 20 грудня 2017 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2017 року скасовано. В позові [PERSON] до Рівненської міської ради про визнання членом сім`ї [PERSON] , 1930 року народження, та встановлення факту її проживання понад п`ять років однією сім`єю з [PERSON] померлою [INFO] - відмовлено. У постанові Апеляційним судом Рівненської області зазначено, що [PERSON] тепер [PERSON] претендуючи на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , як на спадкове майно, вже зверталась до Рівненського міського суду з позовними вимогами про визнання її членом сім`ї померлої [INFO] [PERSON] , 1930 року народження та встановлення факту проживання однією сім`єю з нею протягом п`яти років. Рішенням Рівненського міського суду від 26 серпня 2016 року в справі № 569/16419/15ц в задоволенні її позовних вимог було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року при перегляді наведеного вище судового рішення, було встановлено обставини та зроблено висновок, що "твердження як [PERSON] , так і [PERSON] про те що, кожен з них окремо проживав з [PERSON] понад п`ять років однією сім`єю перед її смертю, спростовано матеріалами справи, бо в такому разі вони мали б одночасно проживати однією сім`єю і разом з чоловіком спадкодавці - [PERSON] , який помер [INFO] і до смерті мав задовільний стан здоров`я та сам доглядав за своєю дружиною. Зазначене рішення апеляційного суду не скасоване і є чинним. Отже, виходячи з наведеного, обставина встановлена щодо [PERSON] , що вона не проживала п`ять років однією сім`єю зі спадкодавицею не потребує доказування в даній справі. Слід зазначити, що і в даній справі заявивши численних свідків [PERSON] не довела та й не могла довести необхідні умови передбачені законом для отримання спадкового майна." Постановою Верховного суду від 29 липня 2019 року постанову апеляційного суду Рівненської області від 20 грудня 2017 року залишено без змін. Таким чином, правова підстава згідно якої державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] скасована. За результатами розгляду справ № 569/15545/16-ц та № 569/16419/15-ц судами встановлено, що ні [PERSON] ( [PERSON] ), ні [PERSON] не є спадкоємцями за законом, а на час подання [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] своїх позовів до суду будь-які спадкоємці за заповітом чи за законом, які б мали право на отримання спадщини після смерті [PERSON] , були відсутні, у зв`язку з чим свідоцтво про право на спадщину за законом серії НМО 095057 від 11.07.2017, видане [PERSON] у спадковій справі № 292/2015 (зареєстроване в реєстрі за № 1-429) підлягає визнанню недійсним. За приписами статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 414/811/17 зробив висновок, що у статті 1301 ЦК України,\~як підставу\~визнання свідоцтва\~недійсним,\~прямо вказано\~лише відсутність\~права спадкування\~в особи,\~на ім`я\~якої було\~видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю па момент відкриття спадщини тощо. Визнання недійсним у даному випадку свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане [PERSON] , на підставі якого було зареєстровано речове право за відповідачем, є підставою для припинення такого права та скасування його реєстрації в Державному реєстрі. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Частинами 1 та 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є обов`язковою. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру прав відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником. Фактично реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Враховуючи, що первинну реєстрацію права власності на спірну квартиру здійснено на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на підставі рішення суду, яке скасоване, тому є потреба у скасуванні рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну квартиру. Судом встановлено, що у результаті скасування судових рішень, ні [PERSON] ні [PERSON] не набули права на спадкування майна після смерті [PERSON] . Отже, спадкоємці майна, а саме: квартири [ADDRESS] , померлої [PERSON] , відсутні. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За змістом статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Відповідно до вимог ст. 338 ЦПК України, суд встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або не прийняли спадщину, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. Таким чином, оскільки судом встановлено, що спадкоємці після смерті [PERSON] як за заповітом, так і за законом відсутні спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] підлягає визнанню відумерлою. Щодо вимог позивача про витребування від [PERSON] спірної квартири на користь територіальної громади міста Рівне в особі Рівненської міської ради суд зазначає наступне. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом з тим відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно зі статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього. Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею. Територіальна громада не є власником спірного майна до ухвалення судом рішення про визнання спадщини відумерлою, однак в силу закону на орган місцевого самоврядування покладено обов`язок по захисту прав територіальної громади, що свідчить про наявність законного інтересу який полягає в тому, щоб майно, яке може бути визнане відумерлою спадщиною, не було незаконно виведено зі спадкової маси, оскільки від цього залежить подальша можливість переходу такого майна у власність територіальної громади. Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 641/1689/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 640/17297/15-ц, від 09 лютого 2022 року у справі\~640/23065/14. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Подібний за змістом правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74). Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання. У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном та право на повагу до житла, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, може розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, статті 8 Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами особи, яка заявила про захист права, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на\~витребування\~із приватної власності майна на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які необхідно з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій є оціночним і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів. Такої позиції\~притримується Верховний\~Суд у\~своїй постанові\~від 23\~лютого 2022\~року у справі № 521/19/18. Суд, дотримуючись балансу прав та інтересів сторін спору, враховуючи встановлені\~обставини протиправного вибуття спірної квартири, скасування\~свідоцтва про право на спадщину за законом, відсутність волі територіальної громади м. Рівне на вибуття із її володіння спірної квартири,\~дійшов висновку\~про наявність підстав для витребування спірної квартири на користь Рівненської міської ради в порядку статті 388 ЦК України. Застосований спосіб захисту прав територіальної громади спрямований на підтримання принципу законності у сфері обігу нерухомого майна, а також створення належних умов для розподілу суспільних благ, зокрема виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень щодо\~передачі житла у користування найменш забезпеченим та найбільш соціально вразливим категоріям мешканців відповідної територіальної одиниці. Непропорційного втручання у право відповідача [PERSON] на мирне володіння майном, придбаним згідно з договором за 30000 грн, судом не встановлено. При цьому враховано, що [PERSON] в судове засідання жодного разу не з`явилась, своєї позиції щодо позовних вимог не висловила, а також те, що нею не заявлено у цій справі вимог про виплату їй конкретної суми компенсації за рахунок держави. Такого права [PERSON] не позбавлена. Конкретний розмір шкоди, завданої добросовісному набувачу продавцем або державою у кожному окремому випадку встановлюється індивідуально з урахуванням обставин справи та підставі здійсненої судами правової оцінки доказів, наданих учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень. Адекватна компенсація чи інше належне відшкодування не обов`язково мають дорівнювати сумі, обґрунтовано пов`язаній із вартістю майна, і можуть складатись з надання іншого майна, на яке має право приватна особа, передання майна в користування тощо. Що стосується заяви представника відповідача [PERSON] [PERSON] про застосування строку позовної давності до вимог виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури Ю.Грисюка в інтересах Рівненської міської ради суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). У заяві про застосування позовної давності представник відповідача [PERSON] покликається на те, що Рівненській окружній прокуратурі станом на липень 2018 року було відомо про постанову Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2017 у справі № 569/15545/16-ц, у зв`язку з чим, пред`являючи позов у вересні 2021 року прокурором пропущений трирічний термін позовної давності. Суд вважає, що дане судження не відповідає вимогам законодавства та обставинам справи з огляду на наступне. Так, 07.12.2015 [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання її членом сім`ї [PERSON] та встановлення факту проживання однією сім`єю (справа №569/16419/15-ц). В свою чергу, в ході судового розгляду 04.03.2016 до суду було третьою особою [PERSON] (племінником померлої [PERSON] ) подано позов до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, факту проживання однією сім`єю і зміну черговості одержання права на спадкування. Рішенням Рівненського міського суду від 26.08.2016 у справі №569/16419/15-ц ухвалено рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Зокрема, судом встановлено, твердження позивачки про те, що вона проживала з [PERSON] однією сім`єю і була членом її сім`ї не знайшло свого підтвердження, до суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували викладені у позовній заяві обставини. Крім того, судом зроблено висновок, що позивачка - [PERSON] є зовсім чужою людиною для померлої [PERSON] . Цим же рішенням задоволено позовні вимоги [PERSON] , а саме: встановлено факт родинних відносин, факт проживання однією сім`єю на протязі останніх п`яти років (з весни 2010) та змінено черговості одержання права на спадкування - визнано [PERSON] спадкоємцем другої черги. Не погодившись з прийнятим рішенням [PERSON] подано апеляційну скаргу. Однак, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26.10.2016 у справі №569/16419/15-ц рішення Рівненського міського суду Рівненської області в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] залишено без змін, в частині задоволення позовних вимог [PERSON] скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові. Дане рішення постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.04.2018 залишено без змін. В подальшому, [PERSON] знаючи про те, що існує рішення апеляційного суду Рівненської області від 26.10.2016 яке набрало законної сили, змінює свої прізвище та ім`я з « [PERSON] » на « [PERSON] » та повторно звертається до суду з позовом до Рівненської міської ради про визнання членом сім`ї та встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] (справа №569/15545/16- ц). Крім того, [PERSON] не повідомляє суду про існування відповідного судового рішення, яким вже встановлено відсутність факту проживання останньої із [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, яке набрало законної сили. 21.06.2017 Рівненським міським судом ухвалено рішення у справі №569/15545/16- ц, яким задоволено позов [PERSON] до Рівненської міської ради. Згідно даного рішення [PERSON] визнано членом сім`ї [PERSON] та встановлено факт проживання [PERSON] понад п`ять років однією сім`єю з [PERSON] . В подальшому 20.12.2017 дане рішення Рівненського міського суду постановою апеляційного суду Рівненської області було скасовано, а постановою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.07.2019 залишено без змін. Разом з тим, 11.07.2017 до Другої Рівненської державної нотаріальної контори звернулася уже [PERSON] із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Відповідно, 11.07.2017 державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №1-429 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою [ADDRESS] , після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] . Підставою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] стало рішення Рівненського міського суду від 21.06.2017 у справі №569/15545/16-ц, яке скасоване постановою апеляційного суду Рівненської області. В січні 2018 року дане рішення апеляційного суду Рівненської області від 21.06.2017 року у справі №569/15545/16-ц було оскаржено [PERSON] .P. 29.07.2019 Верховним судом у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалено остаточне рішення по справі - постанову, якою касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Як вже зазначалося раніше, відповідачем у справі була Рівненська міська рада, яка представляла інтереси територіальної громади у даних спірних правовідносинах. У відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Так, як статтею 131 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. В подальшому, у вересні 2019 року [PERSON] до Рівненського міського суду було подано позовну заяву про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Відповідно, 27.09.2019 Рівненським міським судом відкрито провадження по справі №569/17275/19 та залучено до участі в якості третьої сторони Рівненську міську раду та Рівненську окружна прокуратуру. Рішенням Рівненського міського суду у справі № 569/17275/19 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача - друга Рівненська окружна прокуратура Рівненської області, Рівненська міська рада треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача - друга Рівненська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, оскільки аналіз змісту глави 85 ЦК України свідчить, що у цивільному законодавстві не передбачено можливості скасування свідоцтва про право на спадщину за позовом заінтересованої особи в судовому порядку. Разом з тим, в ході розгляду вказаної справи суд прийшов до висновку, що правова підстава згідно якої державним нотаріусом було видано свідоцтво про спадщину за законом на ім`я [PERSON] скасована та що ні [PERSON] ( [PERSON] ) ні [PERSON] не є спадкоємцями за законом, а на час подання [PERSON] , ( [PERSON] ) та [PERSON] своїх позовів до суду будь-які спадкоємці за заповітом чи за законом, які б мали право на отримання спадщини після смерті [PERSON] , були відсутні, у зв`язку з чим свідоцтво про право на спадщину за законом серії НМО 095057 від 11.07.2017, видане [PERSON] у спадковій справі № 292/2015 (зареєстроване в реєстрі за № 1 -429) підлягає визнанню недійсним. Окрім того, судом встановлено, що у результаті скасування судових рішень, [PERSON] , теж не набув права на спадкування майно після смерті [PERSON] . Отже, спадкоємці майна, а саме: квартири [ADDRESS] , померлої [PERSON] , відсутні. Проте судом зауважено, що є наявне спадкове майно - квартира [ADDRESS] , оскільки на момент смерті спадкодавця належала останній на праві приватної власності, яке відповідно до ст. 1277 ЦК України, за заявою уповноваженого органу підлягає визнанню відумерлою спадщиною. Рішення по справі Рівненським міським судом ухвалено 21.04.2021 року. В свою чергу, статтею 175 ЦПК України встановлено вимоги до позовної заяви, серед яких окрім іншого є підтвердження позивачем про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Крім того, згідно ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Таким чином, до 21.04.2021 питання щодо визнання недійсним свідоцтва про спадщину перебувало на розгляді в суді, а Рівненською окружною прокуратурою, залученої до участі у справі в якості третьої особи, підтримувалася позиція щодо необхідності скасування спірного свідоцтва про право на спадщину. Крім того, наявність на розгляді у Рівненському міському суді позовної заяви про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, фактично позбавляло можливості звернення як Рівненської міської ради, так і Рівненської окружної прокуратури до суду з позовною заявою з тим самим предметом та з тих самих підстав. В свою чергу, позовна вимога про визнання спадщини відумерлою, як стверджує представник відповідача [PERSON] у своїй заяві, за наявності нескасованого свідоцтва про право на спадщину та державної реєстрації права приватної власності на спірне майно, було б передчасним. З огляду на вищевикладене, заява про застосування позовної давності, що подана представником [PERSON] [PERSON] не відповідає обставинам справи, є помилковою, тому не заслуговує на увагу. З огляду на встановлені судом обставини, на які позивач послався, як на підставу своїх вимог, що підтверджені письмовими доказами, які визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми у їх сукупності, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved