Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом звернулась [PERSON] та просила ухвалити рішення, на підставі якого визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона, та члени її сім`ї [PERSON] (мати), [PERSON] (брат) є власниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вищевказана квартира приватизована згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та зареєстрована у ХМ БТІ на праві спільної (сумісної) власності за [PERSON] , [PERSON] та відповідачем [PERSON] та записана у реєстрову книгу 22.06.1994 за №6-94-13429 . Мати позивача та відповідача [PERSON] померла [INFO] . Плозивач зазначає, що єдиною спадкоємицею є вона, відповідач від спадщини відмовився. В даній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , але фактично проживає лише позивач. Відповідач, хоча і зареєстрований у даній квартирі за вищевказаною адресою, але з вересня 2007 року проживає на території Російської Федерації. За місцем своєї реєстрації не з`являється, не проживає, комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі його немає. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу ані позивач, ані інші члени сім`ї не чинили та не чинять. Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження у цивільній справі Призначено судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. По суті позову позивач пояснила, що з вересня 2007 року відповідач, не проживає за місцем реєстрації, оскільки виїхав до Росії, комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі його немає. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.09.2022 року, зазначеній у протоколі судового засідання, проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У судовому засіданні було встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 червня 1994 року реєстр. № [NUMBER] , квартира за адресою [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9) . Позивач перебувала у шлюбі, який розірвано 20 травня 2009 року, актовий запис 139. прізвище після розірвання шлюбу залишено [PERSON] (а.с. 12) Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , актовий запис 14003 (а.с. 16) Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.01.2022 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.29) Як зазначено позивачем, спадкоємцем за законом після смерті матері є вона, спадщина прийняла, оскільки проживала зі спадкодавцем, проте не оформила спадкові права. Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Конституція України закріпляє право громадян на житло як найважливіше соціально-економічне право. При цьому, право на житло, як суб`єктивне право, тобто таке, що належить конкретній особі на конкретне жиле приміщення в будинку відповідного житлового фонду, виникає в силу передбачених у житловому законодавстві юридичних фактів і отримує свою конкретизацію та деталізацію у відповідних правовідносинах. Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа може мати кілька місць проживання. В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач [PERSON] є її братом, який зареєстрований у спірній квартирі, та з вересня 2007 року виїхав за межі України до Російської Федерації на постійне місце проживання. Особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи те що, відповідач [PERSON] є співвласником спірної квартири, а власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, суд приходить до висновку, що не проживання відповідача, як співвласника квартири не впливає зміст права власності позивача. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язання по утриманню спільного нерухомого майна, позивач має право обрати інший спосіб захисту. На підставі вищезазначеного, суд відмовляє в задоволенні позову. Оскільки у задоволені позову [PERSON] відмовлено, у відповідності до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed