Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

30.11.2016 позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом у якому просила суд: 1) визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку, господарчих будівель, погребу, вбиральні, які знаходяться в [ADDRESS] ; 2) визнати за нею право власності на 1/2 частку нежитлової будівлі « [INFO] », яка знаходиться в [ADDRESS] ; 3) стягнути із відповідача на її користь 1/2 вартості автомобіля ЗАЗ «Шевролет» T TF69YO СПГ, седан В, сірого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , у розмірі 45\~000 грн; 4) стягнути із відповідача на її користь 1/2 вартості автомобіля OPEL\~ VIVARO, пасажирський В, 2.5 D, білого кольору, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , у розмірі 120\~000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказане майно є спільним майном подружжя, оскільки набуте у шлюбі і після розлучення сторони не дійшли згоди щодо добровільного його поділу. Разом з позовною заявою 30.11.2016 позивачкою [PERSON] подано до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 14.12.2016 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки ЗАЗ T TF69YO СПГ, реєстраційний номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , який знаходиться у відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Накласти арешт на автомобіль марки OPEL\~ VIVARO, реєстраційний номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , який знаходиться у відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Заборонено відповідачеві [PERSON] вчиняти будь-які дії по відчуженню зазначених автомобілів. Доручено державному виконавцю Решетилівського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області вийти за місцем знаходження вказаного вище майна, описати майно, та передати описане майно на відповідальне зберігання відповідачеві. Провадження у справі відкрито 14.12.2016 суддею Горульком О.М. 21.06.2017 позивачкою [PERSON] подано до суду клопотання про призначення у справі авто-товарознавчої експертизи та заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду, а саме: стягнення 1/2 вартості автомобіля ЗАЗ Шевролет, д.н.з. [NUMBER] та стягнення 1/2 вартості автомобіля OPEL\~ VIVARO, д.н.з. [NUMBER] . Ухвалою суду від 21.06.2017 судовий розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та частковий його розподіл було поновлено після видалення суду до нарадчої кімнати. Ухвалою суду від 21.06.2017 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та його частковий розподіл в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на її\~ користь 1/2 частки вартості автомобіля ЗАЗ Шевролет T TF69 YO СПГ, реєстраційний номер [NUMBER] , та\~ 1/2 частки вартості автомобіля OPEL\~VIVARO, реєстраційний номер [NUMBER] залишено без розгляду. 11.12.2017 [PERSON] подано позовну заяву до [PERSON] у якій вона просить суд визнати за нею право власності на 1/2 автомобіля ЗАЗ Шевролет, 2007 року випуску, седан В, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , стягнути із відповідача на її користь 1/2 вартості вказано автомобіля, визнати за нею право власності на 1/2 автомобіля OPEL\~ VIVARO, 2.5 D. , пасажирський В, білого кольору, д.н.з. [NUMBER] , стягнути із відповідача на її користь 1/2 вартості вказано автомобіля, стягнути із відповідача на користь позивачки судові витрати. 12.12.2017 ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області відкрито провадження за вищевказаною позовною заявою, об`єднано даний позов із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та стягнення із відповідача на її користь вартості цієї частки, присвоївши об`єднаній справі №546/1201/16-ц. 13.03.2018 представником позивачки адвокатом Кумечком І.В. подано до суду клопотання про призначення у справі автотоварознавчої експертизи на вирішення якої поставити питання щодо ринкової вартості автомобіля автомобіля ЗАЗ Шевролет, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля OPEL\~VIVARO, реєстраційний номер [NUMBER] . 29.05.2018 ухвалою суду клопотання позивачки задоволено, призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу для встановлення дійсної ринкової вартості спірних автомобілів, проведення якої доручено судовому експерту Конопльову С.К., провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку 27.09.2018. За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, 13.02.2019 справу передано на розгляд головуючому судді Лизенко І.В. (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19). Ухвалою суду від 04.03.2019 справу прийнято до розгляду суддею Лизенко І.В., розгляд справи повторно розпочато у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02.05.2019 позивачкою подано до суду заяву про стягнення судових витрат в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Ухвалою суду від 09.09.2019 клопотання представника позивачки адвоката Кумечка І.В. про призначення автотоварознавчох експертизи задоволено. На вирішення експерта поставлено питання щодо ринкової вартості автомобілів ЗАЗ Шевролет, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля OPEL\~VIVARO, реєстраційний номер [NUMBER] , а також питання про можливість проведення автотоварознавчої експертизи автомобілів без їх огляду, на підставі облікових карток ТЗ. Попередньо призначена експертиза не була проведена, оскільки відповідач відчужив транспортні засоби та відсутня можливість надати їх для проведення експертизи. 09.09.2019 представником позивача адвокатом Кумечком І.В. подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, технічний паспорт на житлову будівлю (магазин-кафе), план земельної ділянки, план поверху нежитлової будівлі, експлікація приміщень до плану поверхів нежитлової будівлі, характеристика будівель та споруд. Розгляд справи не було завершено у зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. згідно рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19. Через відсутність у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення повторного автоматизованого розподілу справи не відбулося, що підтверджується протоколом від 07.02.2020. За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, 30.07.2020 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О., яку зараховано до штату суду наказом від 06.07.2020 № 27а-ОС та повноваження на здійснення правосуддя якої розпочалися із 28.07.2020. 03.08.2020 ухвалою суду справу прийнято до провадження суддею Романенко О.О., поновлено провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити повторно в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання та призначено відкрите підготовче судове засідання. 03.08.2020 ухвалою суду поновлено провадження у справі, у зв`язку з неможливістю проведення експертизи та необхідність вирішення питання заміни експерта, якому необхідно доручити проведення експертизи. 22.10.2020 представником позивача адвокатом Кумечком І.В. подано до суду клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи. Ухвалою суду від 27.01.2021 задоволено клопотання представника позивача адвоката Кумечка І.В. про призначення автотоварозначої експертизи, на вирішення якої поставлено питання щодо ринкової вартості автомобілів ЗАЗ Шевролет, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля OPEL\~VIVARO, реєстраційний номер [NUMBER] . Проведення експертизи доручено ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи». Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 23.04.2021 від ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» до суду надійшли звіти про незалежну оцінку майна № 274 та 276, за результатами експертизи, проведеної на підставі ухвали суду від 27.01.2021. Ухвалою від 11.05.2021 провадження у даній справі поновлено у зв`язку із проведення призначеної експертизи та поверненням матеріалів справи до суду. Ухвалою суду від 19.07.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду, задоволено клопотання відповідача про виклик свідків. У судове засідання призначене на 05.10.2022 сторона позивачів не з`явилася. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. У матеріалах справи наявне клопотання представника позивача адвоката Кумечка І.В. від 29.11.2021, у якому він просить розгляд справи проводити за відсутності позивачки та її представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник позивача адвокат Кумечко І.В. у судовому засіданні 03.09.2021 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити із підстав викладених у позовних заявах. Зазначив, що відповідачем у порушення ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області про забезпечення позову, якою накладено арешт на транспортні засоби, які є предметом розгляду у даній справі, було відчужено автомобілі Опель Віваро та Заз Ланос, тому з нього підлягає позивачці половина їх ринкової вартості. Об`єкти нерухомості, а саме будинок та нежитлове приміщення магазин вважає спільною сумісною власністю подружжя набиті під час зареєстрованого шлюбу, тому позивачка має такі ж самі права на них, як і відповідач. У судовому засіданні 26.10.2021 позивачка суду пояснила, що будинок, магазин та транспортні засоби були придбані за спільні із відповідачем кошти. Автомобіль [PERSON] придбаний у кредит, який був оформлений на відповідача, однак його погашення здійснювало за рахунок спільних коштів. Автомобіль Опель був придбаний за 100\~000 грн, кошти на який подружжя заробило від здійснення підприємницької діяльностю, торгуючи продовольчими та побутовими товарами у власному магазині. На даний момент дані транспортні засоби відповідачем відчужено та вибули із його фактичного користування. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області договори купівлі-продажу цих автомобілів визнано недійсними та скасовано їх реєстрацію. Жодних домовленостей чи угод щодо продажу транспортних засобів у неї із відповідачем не було. Будинок був придбаний подружжям у 2007 році за 15\~000 грн у громадянки [PERSON] . Правочин укладався у нотаріуса за її особистою участю. Відповідач [PERSON] у судових засіданнях позовні вимоги заперечував у повному обсязі. Стверджував, що позивачка посилається на неправдиві докази. При розірванні шлюбу із позивачкою він компенсував [PERSON] вартість спільно придбаного майна. Магазин-кафе почав будувати задовго до одруження із позивачкою, однак право власності набув уже за час спільного проживання та перебування у шлюбі. Відповідач підтвердив, що ним було відчужено автомобілі OPEL\~VIVARO та ЗАЗ Шевролет за домовленістю із [PERSON] . Кошти за продаж даних транспортних засобів були витрачені на навчання їх спільного сина. Рішенням суду, яким визнано недійсними та скасовано дані договори купівлі-продажу транспортних засобів, він не оскаржував. Однак на даний момент автомобілі не перебувають у його користуванні. Вони були у несправному стані, тому ринкова вартість, визначена у позовній заяві, не відповідає реальній їх вартості на момент відчуження. На виконання вимог ч.5 ст.12 ЦПК України, судом неодноразово роз`яснювалося відповідачеві право заявляти клопотання щодо призначення автотоварознавчої експертизи у разі заперечення останнім вартості автомобілів, яка вказана позивачкою. Правом на заявлення відповідних клопотань відповідач не скористався. Повно та всебічно дослідивши письмові докази, врахувавши усні доводи сторін, надані у судових засідання, заслухавши пояснення свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.04.1999 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (т.1 а.с.8). Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 20.05.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т.1 а.с.9). Колишнє подружжя має спільного сина [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.10). Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.03.2006 [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок, який зазначений в плані літ. «А-1», розмір житлової площі якого становить 46,9 кв.м., та господарчі будівлі: сарай «Б», погріб «В», вбиральня «Д», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці комунальної власності пл.1200 кв.м. Вартість зазначено житлового будинку та господарчих спору, згідно із договором, становить 15\~000 грн. Даний договір купівлі-продажу 28.03.2007 посвідчений державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контора Кириченко Т.В. (т.1 а.с.12-13). При цьому 28.03.2007 [PERSON] надала письмові згоду на придбання її чоловіком [PERSON] вищевказаного домоволодіння. Згідно даної заяви [PERSON] надала згоду чоловікові [PERSON] купити за ціну та на умовах по його розсуду житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] , за кошти, які вони придбали під час зареєстрованого шлюбу (т.1 а.с.11). Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить, зокрема, житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , дата державної реєстрації 04.07.2007 на підставі договору купівлі-продажу ВЕК/152868 від 28.03.2006 та нежитлова будівля (магазин-кафе), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , дата державної реєстрації 17.03.2011 на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 17.03.2011 (т.1 а.с.14-15, 196-200). Відповідно до облікових карток приватних ТЗ, [PERSON] 25.07.2012 набув права власності на автомобіль OPEL\~VIVARO, реєстраційний номер [NUMBER] та 14.08.2008 права власності на автомобіль ЗАЗ T TF69Y0 СПГ, реєстраційний номер [NUMBER] (т.1 а.с.16, 17, 60, 61). Відповідно до звіту про оцінку майна вартості житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 2016 рік, ринкова вартість даного об`єкту становить 212\~100 грн (т.1 а.с.22-34). Відповідно до звіту про оцінку майна вартості нежитлової будівлі (магазину-кафе), загальною площею 79,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 2016 рік, ринкова вартість даного об`єкту становить 123\~700 грн (т.1 а.с.35-48). Заочним рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 07.12.2020 у справі 546/730/18 позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON] та [PERSON] , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними задоволено повністю. Визнано недійсним та скасовано реєстрацію договору купівлі-продажу № 5346/2017/763677 автомобіля OPEL VIVARO, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , укладеного 26.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] . Визнано недійсним та скасовано реєстрацію договору купівлі-продажу № 5346/2018/794091 автомобіля ЗАЗ LANOS, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , укладеного 20.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] . Дане рішення суду не було оскаржене та набуло законної сили (т.2 а.с.27-30). Згідно звіту №274 про незалежну оцінку майна: автомобіля OPEL VIVARO 2005 року випуску, ринкова вартість даного транспортного засобу становить 178\~800,00 грн (т.2 а.с.43-63). Згідно звіту №276 про незалежну оцінку майна: автомобіля ЗАЗ T TF69Y0 СПГ, 2007 року випуску, ринкова вартість даного транспортного засобу з округленням становить 84\~400,00 грн (т.2 а.с.64-85). Свідок [PERSON] у судовому засіданні 03.09.2021 суду пояснив, що є сином колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] . На даний час він навчається в університеті у Польщі. Кожний рік батьки давали йому 1200 євро для оплати навчання та додаткові кошти на особисті потреби. Батько передав йому 2500 євро та повідомив, що це виручені кошти за продажу автомобіля ЗАЗ Ланос. Свідком під час продажу автомобіля він не був. Кожен із батьків брав участь у його утриманні. У судовому засіданні 26.10.2021 були допитані як свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] суду повідомила, що є матір`ю відповідача [PERSON] . Подружжя [PERSON] та [PERSON] проживали разом із нею, у зв`язку із чим вона купила будинок за власні кошти, щоб вони переїхали від неї та жили окремо. Будинок коштував 3000 доларів, що становив еквівалент 15000 гривень. 3000 гривень на купівлю будинку вона позичила у [PERSON] , а 12000 гривень мала особистих коштів. Гроші за дане житло вона передавала продавцеві особисто. Однак її син оформив домоволодіння на своє ім`я. На придбання автомобіля Ланос вона дала сину 17\~000 гривень, а пізніше три рази по 10\~000 гривень на погашення кредиту за дане. На автомобіль Опель вона надала сину кошти у загальному розмірі 110\~000 гривень, із яких 30000 гривень особисто позичала у громадянки [PERSON] , [NUMBER] у громадянки [PERSON] та 20000 гривень у громадянки Шості, 30000 гривень були її особистими заощадженнями. Жодних договорів позики, розписок про отримання у борг чи передачу коштів сину у неї немає. Люди давали гроші на слово. Усе майно придбане [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі вона купувала за власні та запозичені нею кошти. Жодних грошей за весь час колишнє подружжя їй не повернуло. Із 2004 року вона пенсіонерка, на той час її пенсія складала 360 гривень. Дома вона тримала худобу та здійснювала реалізацію продукцію на базарі, за виручені кошти розраховувалася із боргами. Також повідомила, що кошти за продаж автомобіля Ланос пішли на оплату навчання онука у Польщі, вона особисто дала йому 15\~000 гривень. Свідок [PERSON] повідомила, що вона проживала у с.Плоске Решетилівського району, однак після розпаду колгоспу вирішила переїхати у інше місце та повідомила односельців, що має намір продати будинок. Першою до неї із пропозицією придбати домоволодіння звернулася [PERSON] тому вона і продала його останній. Договір купівлі-продажу укладали у нотаріуса. Хто був зазначений покупцем у даному договір не пам`ятає. Розрахунок відбувався після укладення договору. Кошти за даний будинок їй віддавала [PERSON] , а свідком цьому була [PERSON] . Жодних письмових розписок про отримання коштів вона не надавала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона разом із своїм чоловіком позичили [PERSON] . Один раз 3\~000 гривень, зі слів останньої, на придбання будинку, а інший раз 20\~000 гривень на придбання автомобіля. Жодних письмових розписок про передачу чи отримання коштів вони не укладали. Свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] взяла у неї у борг 30\~000 гривень, повідомивши, що має намір придбати автомобіль для свого сина. Жодних боргових документів чи договору позики у письмовому вигляді вони не укладали. Повертала кошти також [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні 20.01.2022 надала пояснення, що у 2012 році [PERSON] позичила у неї 30\~000 гривень, зі слів останньої, щоб придбати синові вантажівку, адже той займався підприємницькою діяльністю. Договору позики чи боргових розписок у письмовому вигляді не укладали. У судовому засіданні 05.10.2022 свідок [PERSON] повідомила суду, що у 2004-2005 році, точної дати не пам`ятає, [PERSON] продавала хату на вулиці, де вона проживає. [PERSON] повідомила про це [PERSON] . Остання, позичивши кошти у односельців, разом із [PERSON] віднесли їх [PERSON] у рахунок купівлі домоволодіння. [PERSON] говорила, що купляє будинок для свого сина. Чи оформляла [PERSON] договори позики їй не відомо. Спір у справі виник із сімейно-майнових правовідносин та регулюється нормами цивільного та сімейного законодавства. Статтею 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2\~ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів\~ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). Частиною 1, 5, 6\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3\~ст. 89 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами\~ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку із господарчими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частку нежитлової будівлі (магазину-кафе), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.\~Аналогічне положення міститься й у частині третій статті 368 ЦК України. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При цьому, не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього, майно, зареєстровано лише за одним з подружжя. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). У статті 68 СК України закріплено,\~що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~ЦК України. Наведені правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, зокрема: від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 641/5115/16-ц, від 12.02.2020 у справі № 725/1776/18, від 09.07.2021 у справі № 161/8116/19, інш. Таким чином, презумпція спільності майна подружжя може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує та може доводитися лише належними і допустимими доказами. Окрім того, у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 565/495/18 вказано, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя з позовом про визнання права на частку в справі спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Відповідно до частини третьої\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частинами першою, другою\~статті 369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.\~Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до\~статті 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Під час розгляду даної справи судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] з 24.04.1999 по 20.05.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.8, 9). Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить, зокрема, житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , дата державної реєстрації 04.07.2007 на підставі договору купівлі-продажу ВЕК/152868 від 28.03.2006 та нежитлова будівля (магазин-кафе), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , дата державної реєстрації 17.03.2011 на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 17.03.2011 (т.1 а.с.14-15, 196-200). Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.03.2006 [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок, який зазначений в плані літ. «А-1», розмір житлової площі якого становить 46,9 кв.м., та господарчі будівлі: сарай «Б», погріб «В», вбиральня «Д», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці комунальної власності пл.1200 кв.м. При цьому 28.03.2007 [PERSON] надала письмову згоду на придбання її чоловіком [PERSON] вищевказаного домоволодіння за кошти, які вони придбали за час зареєстрованого шлюбу (т.1 а.с.11). Таким чином надання згоди\~\~ [PERSON] на придбання домоволодіння за кошти подружжя підтверджує джерело придбання спірного майна й спростовує доводи відповідача про придбання даного майна за його особисті кошти, отримані від його матері. Доводи відповідача та свідка [PERSON] про те, що все майно було придбане за особисті та запозичені кошти останньої, яка їх передала безпосередньо сину (відповідачу у справі), не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не доводяться жодними належними та допустимими доказами, зокрема борговими розписками чи договорами позики. Факт отримання грошових коштів у позику не може бути підтверджений показами свідків. Окрім того, матеріали справи не містять договору дарування грошових коштів на придбання певного майна, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Також, суд звертає увагу на те, що можливе отримання [PERSON] коштів у позику, не є безумовною підставою для того, аби вважати, що мати подарувала грошові кошти сину із метою придбання ним особисто житла. Таким чином, факт, що [PERSON] брала кошти у борг у інших осіб нібито на придбання спірного майна для свого сина та вона передавала їх безпосередньо [PERSON] не підтверджуються жодними письмовими доказами. Також, доводи відповідача про те, що магазин-кафе будувався задовго до укладення шлюбу, а був лише введений в експлуатацію під час шлюбу, не доведені належними і допустимими доказами. Надавши оцінку показам свідків у їх сукупності поряд із наданими суду письмовими доказами, суд прийшов до переконання, що відповідачем [PERSON] не спростовано презумпцію спільності майна подружжя, придбаного під час перебування сторін у шлюбі. Таким чином судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (на момент придбання), Полтавської області та нежитлова будівля (магазин-кафе), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (на момент придбання), Полтавської області, набуті подружжям під час шлюбу, де частки чоловіка та дружини є рівними, тобто по 1/2 частки за кожним. Щодо позовних вимог про визнання за позивачкою право власності на 1/2 автомобілів OPEL\~VIVARO, д.н.з. [NUMBER] , і ЗАЗ T TF69Y0 СПГ, д.н.з. [NUMBER] , та компенсації їй половини їх вартості, суд зазначає наступне. Відповідно до облікових карток приватних транспортних засобів, [PERSON] 14.08.2008 набув права власності на автомобіль ЗАЗ T TF69Y0 СПГ, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] та 25.07.2012 на автомобіль OPEL\~VIVARO, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тобто під час зареєстрованого шлюбу із позивачкою (т.1 а.с.16, 17, 60, 61). Із заочного рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 07.12.2020 у справі № 546/730/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON] та [PERSON] , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними (т.2 а.с.27-30) вбачається, що судом встановлено, що 26.12.2017 року в територіальному сервісному центрі МВС 5346 РСЦ МВС в Полтавській області, відповідач [PERSON] (далі - «Продавець») з однієї сторони та третя особа [PERSON] (далі - «Покупець») з другої сторони, уклали Договір купівлі-продажу № 5346/2017/763677 транспортного засобу (далі - Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору, на умовах даного Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб: автомобіль OPEL VIVARO, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , зареєстрований за Продавцем 25.07.2012 року підрозділом МВС ТСЦ 5346. Згідно з п. 1.2. Договору, Продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває та не являється предметом спору у суді. Також у справі № 546/730/18 судом встановлено, що 20.01.2018 року в територіальному сервісному центрі МВС 5346 РСЦ МВС в Полтавській області, відповідач [PERSON] (далі - «Продавець») з однієї сторони та третя особа [PERSON] (далі - «Покупець») з другої сторони, уклали Договір купівлі-продажу № 5346/2018/794091 транспортного засобу (далі - Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору, на умовах даного Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб: автомобіль ЗАЗ LANOS, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , зареєстрований за Продавцем 14.02.2008 року підрозділом МВС ТСЦ 5346. Згідно з п. 1.2. Договору, Продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває та не являється предметом спору у суді. Окрім того, у справі № 546/730/18, суд констатував, що доказів про те, що зазначені транспортні засоби належать [PERSON] на праві приватної власності матеріали справи не містять. Рішення суду у справі № 546/730/18 не оскаржувалося відповідачем [PERSON] , набрало законної сили, тому обставини встановлені судом у цій справі мають преюдиційне значення. Те, що договори купівлі-продажу автомобілів були укладені без згоди [PERSON] (колишнього подружжя) також підтверджується тими обставинами, що спір про визнання їх недійсними ініціювала саме [PERSON] . Доводи відповідача про те, що між ним та позивачкою була досягнута згода на відчуження спірних автомобілів задля здійснення оплати навчання сина, не доведено належними і допустимими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях лише на показах однієї із сторін без підтвердження їх належними і допустимими доказами. Окрім того, під час розгляду даної справи стороною відповідача не доведеного належними та допустимими доказами того факту, що спірні автомобілі були придбані за його особисті кошти чи кошти третіх осіб для його власних потреб не в інтересах сім`ї, тому кореспондується, що дане майно є об`єктом спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , набутими за час шлюбу, тому підлягає розподілу в порядку поділу майна подружжя. Надавши оцінку показам свідків у їх сукупності поряд із наданими суду письмовими доказами, суд прийшов до переконання, що відповідачем [PERSON] не спростовано презумпцію спільності майна подружжя, придбаного під час перебування сторін у шлюбі. Відповідно до вимог\~ст.183 ЦК України, автомобіль є неподільною річчю, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. За змістом частини четвертої\~\~статті 71 СК України\~присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою (позиція ВСУ від 18.01.2017 року у справі\~\~№ 6-2565цс16),\~\~ крім випадків, передбачених\~\~ЦК України. Відповідно до ч.3\~\~ст.370 ЦК України\~виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2\~ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У наслідок виділення автомобіля у власність відповідачеві і стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. Дана позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними\~у постанові від 08.02.2022 у справі\~№ 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Подаючи даний позов, [PERSON] фактично висловила свою згоду з присудженням їй грошової компенсації замість частки в спільному майні. Оскільки судом встановлено, що спірні автомобілі придбані під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя, кожен з транспортних засобів, в силу\~ст. 183 ЦК України, є неподільною річчю, суд прийшов до переконання про неможливість поділу без втрати їх цільового призначення, тому у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля OPEL VIVARO, 2005 року випуску, та 1/2 частину автомобіля ЗАЗ Т ТF69Y0 СПГ, 2007 року випуску, за позивачкою слід відмовити. Окрім того, суд вважає, що за встановлених у справі обставин та вирішення питання щодо стягнення компенсації вартості рухомого майна, заявлені позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину автомобілів, є неефективним способом захисту. Відповідно до звітів №274, 276 про незалежну оцінку майна: ринкова вартість автомобіля OPEL VIVARO 2005 року випуску, становить 178\~800,00 гривень, а автомобіля ЗАЗ T TF69Y0 СПГ, 2007 року випуску, 84\~400,00 гривень відповідно. У пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц (провадження№ 61-9018сво18). Враховуючи вищевикладене та те, що дані автомобілі відчужені відповідачем без згоди іншої сторони подружжя позивачки, фактично на даний момент вибули із користування [PERSON] , позивачці в порядку поділу майна, належить компенсувати 1/2 частину ринкової вартості зазначених автомобілів, а саме: 41 200,00 грн в рахунок автомобіля ЗАЗ Т ТF69Y0 СПГ, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ) та 89 400,00 грн в рахунок автомобіля OPEL VIVARO, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ( [NUMBER] ). Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи відносяться витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 3329,00 грн за розгляд позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/2 частку житлового будинку та господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частку нежитлова будівля (магазин-кафе), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.1). Позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1575,00 грн за розгляд позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/2 автомобілів OPEL VIVARO та ЗАЗ Т ТF69Y0 СПГ та компенсацію їй 1/2 їх ринкової вартості (т.2 а.с.1). Загальна сума сплаченого судового збору за розгляд позовних вимог становить 4904,00 грн (3329 + 1575 = 4904). Суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог щодо поділу спільного майна подружжя. Відповідно до звіту про оцінку майна вартості житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 2016 рік, ринкова вартість даного об`єкту становить 212\~100 грн (т.1 а.с.22-34). Оскільки суд визнав за позивачкою право власності на 1/2 вищезазначеного домогосподарства, їй належить половина його вартості, тобто 106\~050 грн (212\~100 : 2 = 106\~050). Відповідно до звіту про оцінку майна вартості нежитлової будівлі (магазину-кафе), загальною площею 79,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на 2016 рік, ринкова вартість даного об`єкту становить 123\~700 грн (т.1 а.с.35-48). Оскільки суд визнав за позивачкою право власності на 1/2 вищезазначеної будівлі, їй належить половина її вартості, тобто 61 850 грн (123\~700 : 2 = 61 850). Відповідно до звітів №274, 276 про незалежну оцінку майна: ринкова вартість автомобіля OPEL VIVARO 2005 року випуску, становить 178\~800,00 гривень, а автомобіля ЗАЗ T TF69Y0 СПГ, 2007 року випуску, 84\~400,00 гривень відповідно (т.1 а.с.22-34, 35-48). Суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог про компенсацію позивачці ринкової вартості 1/2 частини автомобіля OPEL VIVARO, тобто 89\~400,00 грн (178\~800 : 2 = 89\~400). Суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог про компенсацію позивачці ринкової вартості 1/2 частини автомобіля ЗАЗ Т ТF69Y0 СПГ, тобто 41 200 грн (82 400 : 2 = 41 200). Таким чином, суд задовольнив позовні вимоги позивачки на загальну суму 298\~500 грн (106\~050 + 61\~850 + 89\~400 + 41\~200 = 298\~500). Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», ставки судового збору за подання до суду фізичною особою або фізичною особою - підприємцем позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, 1 відсоток від пропорційності задоволених позовних вимог становить 2985 грн (298\~500 : 100 = 2985). Окрім того, позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 275,60 грн за заявою про забезпечення позову (т.1 а.с.56). Позивачкою не заявлено жодних вимог щодо компенсації витрат, пов`язаних із отриманням професійної правничої допомоги та проведенням експертиз у справі. Враховуючи вищевикладене, із відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачений нею судовий збір за звернення до суду із позовними вимогами пропорційно до задоволених вимог та за звернення до суду із заявою про забезпечення доказів, що сукупно становить 3260,60 грн (2985 + 275,60 = 3260,60). На підставі викладеного,

Outcome: partial