Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

16.11.2021 р. до суду заявлено позов, у якому позивачка просила змінити розмір аліментів на утримання дитини, які стягувалися щомісячно за судовим наказом Гайсинського районного суду Вінницької області № 129/1870/17 від 11.07.2017 р. з [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.07.2017 року до досягнення дитиною повноліття, та щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 3500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до її повноліття, оскільки відповідач добровільно не виконує свого законного обов`язку надавати їх спільній дитині щомісячне утриманняв в достатньому для забезпечення її розвитку, хоча має можливість надавати кошти, оскільки має прцездатний молодий вік та добре здоров`я; крім того, просила визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, якою створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дочки, задовільняється гармонійний розвиток її особистості в атмосфері спокою, любові, морального та матеріального забезпечення. Ухвалою суду від 25.08.2022 р. закрито підготовче судове засідання; відзиву від відповідача не надходило. Позивачка в судове засідання не з`явилась, письмово вимоги позову просила задовольнити в повному обсязі, справу розглядати без неї, проти задоволення заочного рішення не заперечувала. Представник третьої особи Служби у справах дітей Гайсинської міської радидо суду не з`явився та не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, що не перешкоджає розгляду справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відзиву не подавав, відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. З урахуванням позиції позивача та досліджених доказів, суд визнає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю з таких міркувань. Встановлено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] , [INFO] , за судовим наказом Гайсинського районного суду Вінницької області № 129/1870/17 від 11.07.2017 р. з ньогона користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.07.2017 р. до досягнення дитиною повноліття, зазначений розмір в даний час не задовольняє потреб дитини, тому розмір стягуваних аліментів необхідно збільшити і стягувати з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі 3500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, крім того дитина проживає з матір`ю, яка створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дочки, а саме задовольняє її гармонійний розвиток як особистості в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. Зазначені правовідносини регулюються: - ст.ст.180, 181 п.3, ст.184 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; в разі ухиляння батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них за рішенням суду, зокрема, у визначеній судом твердій грошовій сумі; - ст.192 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою; Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. За правилами, передбаченими статями 157, 160, 161 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За частиною четвертою статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У відповідності до частини третьої статті 29 Цивільного кодексу місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Суд зазначає, що вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам останніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Відповідно до ч. 4, 5 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Оскільки, відповідач за судовим наказом Гайсинського районного суду Вінницької області № 129/1870/17 від 11.07.2017 р. сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зазначений розмір в даний час не задовольняє потреб дитини, а відповідач є молодим і працездатним, інших утриманців не має, то розмір стягуваних аліментів необхідно змінити (збільшити) і щомісячно стягувати з нього кошти в сумі 3500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до повноліття дитини,- в примусовому порядку. Враховуючи, що [PERSON] займається вихованням своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , яка проживає з нею, піклується про дочку, має роботу та дохід від неї, позивачем створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням її віку, суд вважає, що на даний час проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] , яка фактично проживає з нею, потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме розвитку дитини як психологічному, так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє батька права на особисте спілкування з дочкою та прийняття участі у її вихованні. Таким чином, на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідає інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України процесуальні витрати, які складаються із сплаченого позивачем судового збору в сумі 908,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн., підтверджені договором про надання професійної правничої допомоги від 28.10.2021 р. та квитанції від 28.10.2021 р. (а.с.10,11) пропорційно до задоволених вимог (100%) в сумі 908,00 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved