Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармгейт Україна» (далі - ТОВ «Фармгейт Україна»), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що між ним та [PERSON] 14 липня 2017 року було укладено строком на 15 років договори оренди належних останньому земельних ділянок з кадастровими номерами 6822181300:03:015:0625, 6822181300:03:015:0626. Однак, 23 липня 2018 року договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 6822181300:03:015:0625, 6822181300:03:015:0626 були розірвані. У подальшому вказані земельні ділянки виступали предметом договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладених між власником земельних ділянок [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хостленд» (далі - ТОВ «Хостленд»). На думку позивача, виконавчий директор ТОВ «Фармгейт Україна» [PERSON]., діючи від імені позивача, не мав повноважень на розірвання договорів оренди землі та діяв з явним перевищенням наданих йому повноважень. Отже, укладені правочини про розірвання договорів оренди землі порушують речові права позивача, не відповідають вимогам закону та є недійсними в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України. Як наслідок, є недійсними всі подальші укладені між [PERSON] та ТОВ «Хостленд» договори щодо вказаних земельних ділянок. Підставою даного позову є також відсутність волевиявлення зі сторони відповідача [PERSON] на укладення угод від 23 липня 2018 року про розірвання договорів оренди землі, адже такі угоди він не підписував. У зв`язку з цим позивач, змінивши підстави позову, просив суд визнати зазначені договори про розірвання договорів оренди землі, про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), угоди про розірвання договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) недійсними та скасувати записи про їх державну реєстрацію. Ухвалою судді від 19 липня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Фармгейт Україна» про забезпечення даного позову. Ухвалою судді від 29 липня 2019 року прийнято позовну заяву ТОВ «Фармгейт Україна» до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року задоволено клопотання сторін та їх представників про витребування доказів. Ухвалою суду від 15 січня 2020 року прийнято до розгляду судом заяву ТОВ «Фармгейт Україна» про зміну підстав позову. Ухвалою суду від 14 лютого 2020 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Чернова В. В. та призначено судову почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду від 14 квітня 2020 року витребувано з Ізяславського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та з Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області копію актового запису про смерть [PERSON] . Ухвалою суду від 05 травня 2020 року провадження у даній справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника (правонаступників) [PERSON] . Ухвалою суду від 06 листопада 2020 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року залучено до участі в справі в якості правонаступника відповідача [PERSON] його спадкоємця [PERSON] . Ухвалою суду від 09 березня 2021 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Чернова В. В. про витребування доказів. Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року зупинено провадження у справі на час проведення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Відповідачі у справі скористалися своїм правом на подання заяв по суті справи, в яких висловили свою позицію щодо поданого позову. Так, ТОВ «Хостленд» у поданому відзиві не визнало позовних вимог, вказуючи, що дійсно між ним та [PERSON] укладено договори на встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо належних останньому двох земельних ділянок. На час укладення цих договорів право користування за третіми особами зареєстровано не було. Крім того, власнику земельних ділянок [PERSON] не було відомо про можливу наявність обмежень [PERSON] як виконавчого директора ТОВ «Фармгейт Україна» на вчинення відповідних правочинів. Твердження позивача про те, що [PERSON] не підписував спірні угоди про розірвання договорів оренди землі, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки останній одержував у 2018 та 2019 роках від ТОВ «Хостленд» кошти, що вказує на попереднє укладення ним цих правочинів. Відповідач [PERSON] у поданому відзиві позовні вимоги не визнав, зазначивши, що був уповноважений від імені ТОВ «Фармгейт Україна» укладати угоди про розірвання договорів оренди землі, адже діяв на підставі довіреності № 6 від 12 березня 2018 року, яка надавала йому право на такі дії. Надана позивачем копія такої довіреності не відповідає оригіналу, так як у ній відсутні положення, які надавали йому право на розірвання договорів оренди землі. Щодо твердження ТОВ «Фармгейт Україна» стосовно відсутності волевиявлення у [PERSON] на укладення спірних угод про розірвання договорів оренди землі, то останній сам звертався до позивача із проханням про їх дострокове розірвання і сам їх підписував. [PERSON] за життя було подано відзив на позовну заяву, у якому він повністю заперечив проти задоволення позову та підтвердив, що між ним та ТОВ «Фармгейт Україна», від імені якого діяв директор [PERSON] , було укладено договори оренди належним йому земельних ділянок. У подальшому на його прохання такі договори оренди були розірвані. Стверджував, що на час розірвання вказаних договорів оренди йому не було відомо про відсутність повноважень у директора ТОВ «Фармгейт Україна» на вчинення таких дій від імені товариства. Укладення спірних угод про розірвання договорів оренди землі з ТОВ «Фармгейт Україна» здійснено за його вільним волевиявленням, підписи у них належать йому. Представник позивача адвокат Чернов В. В. у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Хостленд» адвокат Карун В. П. проти задоволення позову заперечив з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив, заяв та клопотань не надіслав. За таких обставин, суд вважав за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності відповідача [PERSON] . Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] належали на праві приватної власності земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровими номерами 6822181300:03:015:0625, 6822181300:03:015:0626, що підтверджується даними інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №№ 172737417, 172739141 від 05 липня 2019 року. Між ТОВ «Фармгейт Україна» та [PERSON] було укладено наступні договори: - 14 липня 2017 року договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] передав позивачу в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 6822181300:03:015:0625 площею 1,347 га строком на 15 років. Пунктом 33 договору передбачено право сторін на дострокове його розірвання за взаємною згодою; - 14 липня 2017 року договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] передав позивачу в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 6822181300:03:015:0626 площею 1,3933 га строком на 15 років. Пунктом 33 договору передбачено право сторін на дострокове його розірвання за взаємною згодою. Від імені ТОВ «Фармгейт Україна» зазначені договори підписано директором [PERSON] . Право оренди ТОВ «Фармгейт Україна» було зареєстровано у встановленому законом порядку. Надалі, щодо вказаних земельних ділянок було укладено наступні правочини, які позивач просить визнати недійсними та скасувати записи про їх державну реєстрацію. Так, 23 липня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «Фармгейт Україна» в особі директора [PERSON] укладено договір про розірвання договору оренди землі від 14 липня 2017 року, укладеного щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0625. Припинення права оренди було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 липня 2018 року, індексний номер рішення 42353235. У подальшому щодо цієї ж земельної ділянки між [PERSON] та ТОВ «Хостленд» було укладено ряд договорів, зокрема: - договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 30 серпня 2018 року. Речове право зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 листопада 2018 року, індексний номер рішення 44174081; - угоду від 16 січня 2019 року про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 30 серпня 2018 року. Припинення речового права зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 лютого 2019 року, індексний номер рішення 45631903; - договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 20 січня 2019 року. Речове право зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 лютого 2019 року, індексний номер рішення 45632352. 23 липня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «Фармгейт Україна» в особі директора [PERSON] укладено договір про розірвання договору оренди землі від 14 липня 2017 року, укладеного щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0626. Припинення права оренди було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 липня 2018 року, індексний номер рішення 42353089. У подальшому щодо цієї ж земельної ділянки між [PERSON] та ТОВ «Хостленд» було укладено ряд договорів, зокрема: - договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 30 серпня 2018 року. Речове право зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 листопада 2018 року, індексний номер рішення 44173521; - угоду від 16 січня 2019 року про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 30 серпня 2018 року. Припинення речового права зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 лютого 2019 року, індексний номер рішення 45626386; - договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 20 січня 2019 року. Речове право зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 лютого 2019 року, індексний номер рішення 45626666. Зазначені обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні копіями зазначених правочинів та даними інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №№ 172737417, 172739141 від 05 липня 2019 року. Відповідно до актового запису про смерть № 73, виданого 09 квітня 2020 року Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [INFO] [PERSON] помер. Згідно з матеріалами спадкової справи № 30-2020, заведеної приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельським Ю. П. після смерті [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] як спадкоємець за заповітом, посвідченим 31 липня 2017 року приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельським Ю. П. за реєстровим номером 1663, а також [PERSON] як спадкоємець за заповітом, посвідченим 27 грудня 2019 року старостою сіл Прикордонна Улашанівка, Хоняків, Понора Ганнопільської сільської ради Славутського району Хмельницької області Пашко В. В. за реєстровим номером 30. Як вбачається зі змісту посвідченого 31 липня 2017 року від імені [PERSON] заповіту останній заповів спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 6822181300:03:015:0625, 6822181300:03:015:0626, які розташовані на території Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, [PERSON] . Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ураховуючи ту обставину, що земельні ділянки, які є предметом даного спору, успадковані саме [PERSON] як спадкоємцем за заповітом, тому останнього було залучено до участі у справі в якості правонаступника [PERSON] . В обґрунтування свого позову ТОВ «Фармгейт Україна» зазначає, що укладені між [PERSON] та ТОВ «Фармгейт Україна» 23 липня 2018 року договори про розірвання договорів оренди землі від 14 липня 2017 року щодо земельних ділянок із кадастровими номерами 6822181300:03:015:0625, 6822181300:03:015:0626 не були підписані [PERSON] , підписи у них вчинено іншою особою. Для з`ясування цих обставин за клопотанням представника позивача у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Хмельницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 1496-1499/21-26 від 05 жовтня 2021 року підписи від імені [PERSON] у графі «Орендодавець» договорів про розірвання договорів оренди від 23 липня 2018 року, укладених між ТОВ «Фармгейт Україна» та [PERSON] щодо земельних ділянок із кадастровими номерами 6822181300:03:015:0625, 6822181300:03:015:0626, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, але не самим [PERSON] , а іншою особою із наслідуванням якогось підпису [PERSON] , ймовірніше за все підпису останнього, виконаного у договорі оренди землі від 14 липня 2017 року. За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, у двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети. Породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. До таких висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року по справі № 145/2047/16-ц. Таким чином, договір від 23 липня 2018 року про розірвання договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Фармгейт Україна» 14 липня 2017 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0625, а також договір від 23 липня 2018 року про розірвання договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Фармгейт Україна» 14 липня 2017 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0626, є неукладеними, а тому не можуть бути визнані судом недійсними. Посилання відповідача ТОВ «Хостленд» на те, що власник земельних ділянок [PERSON] суду повідомив, що він підписував договори від 23 липня 2018 про розірвання договорів оренди належних йому земельних ділянок з кадастровими номерами 6822181300:03:015:0625, 6822181300:03:015:0626, що в повній мірі відповідало його волевиявленню, не спростовує вищенаведених висновків суду. Твердження ТОВ «Хостленд» про те, що укладення [PERSON] із товариством подальших договорів емфітевзису вказаних земельних ділянок та отримання [PERSON] у 2018-2019 роках від ТОВ «Хостленд» плати за користування цими земельними ділянками відповідно до наявних у матеріалах справи копій розписок [PERSON] від 22 листопада 2018 року та від 24 січня 2019 року свідчить про те, що спірні правочини про розірвання договорів оренди землі укладалися останнім, також відхиляються судом, позаяк факт не підписання цих договорів [PERSON] підтверджений матеріалами справи. Посилання ТОВ «Хостленд» на те, що не підписання [PERSON] тих екземплярів договорів від 23 липня 2018 року про розірвання договорів оренди, які були надані для проведення експертизи саме позивачем, не свідчить про не підписання ним інших екземплярів цих же договорів, є припущенням. Відповідач не був позбавлений можливості подати клопотання щодо проведення судової почеркознавчої експертизи решти примірників спірних правочинів. Водночас, позивачем заявлено вимоги про скасування запису про державну реєстрацію договору від 23 липня 2018 року про розірвання договору оренди землі від 14 липня 2017 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0625 та про скасування запису про державну реєстрацію договору від 23 липня 2018 року про розірвання договору оренди землі від 14 липня 2017 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0626, у тому числі з тієї підстави, що вказані договори не підписані [PERSON] , у зв`язку із чим ними не створено правових наслідків, які б підлягали визнанню державою. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення у Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Верховний Суд вже висловлювався, що під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав (п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У ч. 2 ст. 26 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на момент подання позивачем заяви про зміну підстав позову) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Проте до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» неодноразово вносилися зміни. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству» від 12 травня 2022 року № 2255-IX, який набрав чинності з 26 липня 2022 року, ст. 26 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Викладене свідчить про те, що на даний час такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, тобто цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зважаючи на істотну зміну матеріально-правового регулювання спірних реєстраційних відносин, суд приходить до висновку, що для відновлення прав ТОВ «Фармгейт Україна» на оренду земельних ділянок з кадастровими номерами 6822181300:03:015:0625, 6822181300:03:015:0626 слід скасувати державну реєстрацію припинення його речового права щодо вказаних земельних ділянок у зв`язку із тією обставиною, що угоди від 23 липня 2018 року про розірвання договорів оренди землі від 14 липня 2017 року є неукладеними, а тому не могли бути підставою для проведення відповідних реєстраційних дій. При цьому, суд не порушує вимог закону щодо диспозитивності цивільного процесу та не виходить за межі заявлених ТОВ «Фармгейт Україна» позовних вимог, оскільки позивач просить скасувати записи про державну реєстрацію спірних договорів від 23 липня 2018 року про розірвання договорів оренди землі від 14 липня 2017 року щодо земельних ділянок із кадастровими номерами 6822181300:03:015:0625, 6822181300:03:015:0626, а отже, враховуючи аксіому цивільного судочинства jura novit curia - "суд знає закон", суд дійшов висновку про доцільність скасування державної реєстрації припинення його речових прав щодо вказаних земельних ділянок з огляду на те, що саме таке рішення суду є ефективним способом захисту порушених прав. Що стосується вимог позивача про визнання недійсними договорів, укладених між ТОВ «Хостленд» та [PERSON] щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 6822181300:03:015:0625, 6822181300:03:015:0626 та скасування записів про їх державну реєстрацію, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У силу ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Положеннями ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. За змістом ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Так, між [PERSON] та ТОВ «Хостленд» укладено та є чинними на час розгляду справи договори про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), підписані ними 20 січня 2019 року щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 6822181300:03:015:0625, 6822181300:03:015:0626. Враховуючи положення ч. 1 ст. 203 ЦК України, укладення будь-якого іншого договору користування відносно цієї ж земельної ділянки без розірвання діючого договору оренди суперечить закону. Зазначені договори про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 20 січня 2019 року укладено між [PERSON] та ТОВ «Хостленд» у період дії чинних договорів оренди землі щодо тих самих земельних ділянок, укладених між [PERSON] та ТОВ «Фармгейт Україна» 14 липня 2017 року. Тобто оскаржувані договори укладені під час дії чинних правочинів, за якими право користування земельними ділянками з кадастровими номерами 6822181300:03:015:0625, 6822181300:03:015:0626 належить позивачеві, а тому порушують його право як належного користувача земельних ділянок. Таким чином, договори про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладені 20 січня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Хостленд», не відповідають вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України та на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. У зв`язку із вказаним, підлягає скасуванню і державна реєстрація права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) ТОВ «Хостленд» щодо вказаних земельних ділянок, здійснена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи вищевказане, позов ТОВ «Фармгейт Україна» підлягає частковому задоволенню. Щодо позовних вимог ТОВ «Фармгейт Україна» у частині визнання недійсними укладених між [PERSON] та ТОВ «Хостленд» договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 30 серпня 2018 року, угоди від 16 счня 2019 року про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 30 серпня 2018 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0625, а також договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 30 серпня 2018 року, угоди від 16 счня 2019 року про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 30 серпня 2018 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0626, суд виходить із наступного. Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України). Цивільні права та інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права та інтересу позивача. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання недійсними перелічених договорів, угод та скасування записів про їх державну реєстрацію не є ефективним, адже жодним чином не сприятиме відновленню будь-яких його прав та інтересів, у тому числі права користування земельними ділянками, тобто не потягне для ТОВ «Фармгейт Україна» будь-яких правових наслідків, адже такі договори припинені сторонами шляхом їх розірвання або виконання, тобто не є діючими. Таким чином, у цій частині позовних вимог ТОВ «Фармгейт Україна» слід відмовити. Що стосується інших підстав позову, слід вказати наступне. Так, позивач також просить повністю задовольнити поданий позов із тієї підстави, що виконавчий директор ТОВ «Фармгейт Україна» [PERSON]., діючи від імені позивача, не мав повноважень на розірвання договорів оренди землі та діяв із перевищенням наданих йому повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ст. 80 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Частинами першою та третьою статті 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно,

Outcome: partial