Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», і просить визнати виконавчий напис вчинений 08.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 112371, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», заборгованості в розмірі 45560,70 грн, таким що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначає, що про оспорюваний виконавчий напис він дізнався після того, як отримав 23.12.2021 року поштовим зв`язком постанову державного виконавця Добропільського ВДВС у Покровському районі Донецької області Телько О.М. від 07.12.2021 року. Після цього він у державного виконавця ознайомився зі змістом виконавчого напису, видання якого вважає неправомірним. Позивач вважає, що напис виданий безпідставно з порушенням норм діючого законодавства, оскільки нотаріус не міг видавати виконавчий напис на підставі кредитного договору укладеного в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Крім того вважає, що напис винесено поза межами строку, визначеного ст.88\~ЗУ «Про\~нотаріат» та стягнена заборгованість не є безспірною. Посилаючись на викладене просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 19.02.2021 за № 112371. Правом відзиву відповідач в установлений законом строк не скористався, хоча ухвалу суду та позовну заяву з додатками отримав 31.01.2022 року (а.с.35). Ухвалою суду від 18.01.2022 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Еліт Фінанс", у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від відповідача надійшла до суду заява, в якій він просив розглядати справу за його відсутності. Крім того в цій заяві відповідач зазначив про визнання позовних вимог та просив повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору відповідно до ч.1\~ст.142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням ним позовних вимог. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Причини неявки суду невідомі. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст.223 ЦПК України, суд вважав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності сторін та третіх осіб. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке. 15.06.2012 року між [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір № R53113276905B (а.с.17-23). 08.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., вчинено виконавчий напис, за заявою ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», на підставі якого з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» стягнута заборгованість за кредитним договором № R53113276905B від 15.06.2012 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] , за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року в розмірі 45510,70 грн, яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту 33828,17 грн, по відсоткам та комісії 10182,53 грн, по штрафним санкціям 1500,00 грн. За даним виконавчим написом також з позивача стягнута сума в розмірі 50,00 грн за вчинення цього виконавчого напису. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 112371 (а.с.13). Зі змісту виконавчого напису також вбачається, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на підставі Договору факторингу № 250521-ФК від 25.05.2021 року є правонаступником ТОВ «Фінпром Маркет», яке в свою чергу є правонаступником ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на підставі договору факторингу № 20/ФК від 09.07.2020 року. В той же час ТОВ «Фінансова компанія управління активами» є правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому ПАТ «ВТБ Банк» відступив право вимоги за кредитним договором № R53113276905B від 15.06.2012 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] , на підставі договору відступлення права вимоги № 07111вб(нв) від 07.11.2014 року. Але в ході дослідження наявних у суду матеріалів доказів вищевказаних обставин судом не встановлено. Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що він набирає чинності з дня його вчинення, тобто з 19.02.2021 року. Матеріалами справи підтверджується, що в провадженні державного виконавця Добропільського відділу ДВС у Покровському районі Донецької області Телько О.М. знаходиться на примусовому виконанні виконавче провадження № 67774179 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в розмірі 45560,70 грн, яке відкрито на підставі виконавчого напису № 112371 від 08.06.2021 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. (а.с.11). Вирішуючи вказану справу суд керується такими нормативними актами. Згідно з вимогами ст.\~55\~Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст.12,13,43,81\~ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Статтею 18\~ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини 1статті 1\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України\~«Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженийнаказом Міністерства\~юстиції України\~22.02.2012\~року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка передбачена пунктом 19статті 34 Закону України «Про нотаріат». При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік). Відповідно до вказаного Переліку, до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до п.1 цього Переліку, відносяться нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1цього переліку). Пункт 2, яким був доповнений зазначений Перелік, передбачав, що виконавчий напис міг вчинятися на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Але, постановою Київського апеляційного адміністративного суду№ 826/20084/14 від 22.02.2017 року, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду№ К/800/6492/17від01.11.2017 року,\~постанову Кабінету Міністрів України№ 662від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", в частині внесених змін до переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" нового розділу, згідно якого виконавчі написи нотаріус міг здійснювати на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, з 01.11.2017 року визнано незаконною та нечинною. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Таким чином, вбачається, що з 01.11.2017 року, відповідно до пункту 1постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса»,\~стягнення кредитної заборгованості за виконавчим написом може здійснюється лише за нотаріально посвідченими кредитними договорами та для одержання виконавчого напису нотаріусу повинні бути надані: а) оригінал нотаріально посвідченого договору, б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт укладення кредитного договору № R53113276905В від 15.06.20212 року між [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк» позивачем не оспорюється, але останній вказує, що вказаний кредитний договір нотаріально посвідчено не було. Надана копія кредитного договору, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] № R53113276905В від 15.06.2012 року, не містить відомостей про його нотаріального посвідчення, що свідчить про те, що вказаний кредитний договір був вчинений в простій письмовій формі. Вказана обставина відповідачем не спростована. Враховуючи наведене в судовому засіданні встановлено, що оспорюваний виконавчий напис було видано на підставі кредитного договору, який був вчинений в простій письмовій формі, що в свою чергу дає суду підстави вважати, що нотаріусом був порушений порядок вчинення виконавчого напису, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на наведене, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до позивача за кредитним договором № R53113276905В від 15.06.2012 року. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц, у постанові від 21 вересня 2021 року по справі 910/10374/17. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Остапенко Є.М. від 08.06.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 112371. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. В матеріалах справи міститься заява представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»(а.с.42-44), відповідно до якої вони визнають позовні вимоги. В цій же заяві відповідач просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат на підставі ч.1\~ст.142 ЦПК України і повернути з державного бюджету позивачу 50% сплаченого ним судового збору. Суд не вбачає підстав для застосування при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат вимог ч.1 ст.142 ЦПК України виходячи з такого. Відповідно до вимог ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто з аналізу наведеної норми вбачається, 50% судового збору можуть бути повернуті позивачу з бюджету лише в разі визнання позову відповідачем в разі такого визнання до початку розгляду справи по суті. Поняття початку розгляду справи по суті визначено ст.217 ЦПК України. Так, відповідно до ч.1 вказаної статті вбачається, що у призначений для розгляду справи час головуючий відкриває судове засідання та оголошує, яка справа розглядатиметься. Частина 3 вказаної статті вказує, що з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті. Тобто початок розгляду справи по суті пов`язують з оголошенням головуючим першого судового засідання по справі. Матеріалами справи підтверджується, що судове засідання по справі було призначено на 03.03.2022 року(а.с.28). 03.03.2022 року було відкрито судове засідання у даній справі, що підтверджується протоколом судового засіданні(а.с.35) та у зв`язку з неявкою учасників справи розгляд було відкладено. Заява відповідача про визнання позову до суду надана 07.09.2022 року(а.с.42-43). Таким чином з наведеного вбачається, що вищевказану заяву про визнання позову не можна вважати такою, що подана до початку розгляду справи по суті. Тому питання про судові витрати, суд вирішує на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~і вважає необхідним, враховуючи результат розгляду справи, судовий збір у розмірі 992,40 грн, який був сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду (квитанція №48ТК-5119-Т70М-Н6А8 від 14.01.2022 року (а.с.1)), стягнути з відповідача на користь позивача. Що стосується клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, то вказані вимоги є необґрунтованими, оскільки позивач взагалі не заявляв таких вимог.

Outcome: approved