Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Обґрунтовує позов тим, що вона є власником вказаної квартири, у якій зареєстрований [PERSON] . Відповідач у даній квартирі не проживає протягом останніх двох років, його речі і майно у ній відсутні, він не здійснює оплату за комунальні чи інші послуги, що свідчить про те, що він втратив право на користування цим житловим приміщенням. Факт відсутності [PERSON] у даному житловому приміщенні підтверджується довідкою, виданою Дочірнім підприємством «Наш дім 3» приватного підприємства «Наш дім». Відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб між ними розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2022 року. З цих підстав позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування зазначеною квартирою. Ухвалою суду від 19 вересня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання 17 жовтня 2022 року об 11 годині 00 хвилин. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити позов. Пояснила, що з 02 лютого 2021 року відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] , деякий час перебував у Польщі, а з квітня 2021 року проживає в с. Смиківцях. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, вказав, що дійсно більше року не проживає за адресою реєстрації, з власної волі, перешкод у проживанні йому не чинили. Добровільно знятися з реєстраційного обліку не мав можливості, оскільки був постійно зайнятий, тому не заперечив проти визнання його таким, що втратив право користування зазначеним помешканням, у судовому порядку. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Як убачається зі свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 1996 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та записана у реєстрову книгу за №19965. На зазначеному свідоцтві містяться написи нотаріусів: 1)16 грудня 2013 року за реєстровим №2223, 2229 Першою Тернопільською державою нотаріальною конторою на ј частку квартири [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] , видано свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частках [PERSON] та [PERSON] ; 2)09 квітня 2021 року приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу Олексишин З.З., за реєстровим №326, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частку квартири після смерті [PERSON] , на ім`я [PERSON] ; 3)30 липня 2021 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишин З.З., за реєстровим №805, посвідчено договір дарування ј частки квартири від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] . З будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку по [ADDRESS] вбачається, що у вказаній квартирі були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У подальшому [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстрації місця проживання. 02 січня 1997 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації [PERSON] видано технічний паспорт на зазначену квартиру. Із довідки №560 від 09 серпня 2022 року, виданої Дочірнім підприємством «Наш дім 3» приватного підприємства «Наш дім», вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (донька) та [PERSON] (колишній чоловік, який зареєстрований але не проживає у ній, на підставі акту №560 від 01 серпня 2022 року). Як убачається з акту обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) по [ADDRESS] від 01 серпня 2022 року, комісією в складі працівників Дочірнього підприємства «Наш дім 3» приватного підприємства «Наш дім» Іващука М.С., [PERSON] та [PERSON] було перевірено факт проживання [PERSON] за вказаною адресою. Під час обстеження встановлено, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає у квартирі [ADDRESS] , що також засвідчили свідки. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2022 року шлюб між сторонами розірвано. У судовому засіданні відповідач визнав позов та підтвердив, що він не проживає у зазначеній квартирі більше року, добровільно подарував раніше належну йому частку в цій квартирі [PERSON] , і на даний час втратив право користування цією квартирою. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 41 Конституції України та частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України). Згідно з положеннями частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом установлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, зареєстрований у зазначеній квартирі, але більше року в ній не проживає, з власної волі, жодних перешкод у проживанні за вказаною адресою йому ніхто не створює, що він сам підтвердив у судовому засіданні. За вказаних обставин судом установлено, що відповідач [PERSON] відсутній у квартирі [ADDRESS] понад один рік без поважних на це причин, тому відповідно до ст.\~405\~ЦК України втратив право на користування цим житловим приміщенням. З цих підстав позов [PERSON] підлягає до задоволення шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Також, у зв`язку з задоволенням позову відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] слід стягнути 992,40 грн. судового збору, сплаченого [PERSON] при поданні до суду позовної заяви. На підставі наведеного,

Outcome: approved