Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

1.Позиція заявника. 18 жовтня 2021 року [PERSON] подав заяву, згідно до якої просить: -ухвалити рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт, що правовстановлюючі документи Пенсійної справи, які оформленні на ім`я [PERSON] , [INFO] , та перебувають на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровські області, - належать померлому [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог, заявником зазначено, що він є сином [PERSON] , [INFO] . З 01 квітня 2002 року до [INFO] його батько [PERSON] мав статус пенсіонера за віком та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мав Пенсійне посвідчення за № [NUMBER] , видане 03.06.2002 року Заводським районним управлінням ПФУ м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, де і перебував на обліку, як пенсіонер. [INFO] його батько [PERSON] помер, про що Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 25.01.2021 року складено відповідний актовий запис за №124 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 12 лютого 2021 року заявник звернувся до Кам`янського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про отримання допомоги в розмірі двомісячної пенсії на поховання пенсіонера - мого батька [PERSON] , як це передбачено ст. 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви я додав свідоцтво про смерть [PERSON] .. На своє звернення, заявник отримав лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому йому було відмовлено в отриманні вказаної допомоги на поховання, оскільки в пенсійній справі батька [PERSON] його прізвище вказане як « [PERSON] », а свідоцтво про смерть видане на прізвище « [PERSON] ». Як виявилося, невідповідність прізвища батька заявника « [PERSON] », яке вказане у свідоцтві про його смерть, та прізвища « [PERSON] », яке вказане у документах його пенсійної справи протирічить пункту 5.1 розділу V Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846. В квітні 2021 року заявник намагався виправити невідповідність прізвища батька у його свідоцтві про смерть та у пенсійній справі шляхом виправлення його прізвища на « [PERSON] » у актовому записі про його смерть. Для цього заявник звернувся із заявою до Заводського районного у м. Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Звідти отримав відповідь від 13.04.2021 року про те, що внести зміни до актового запису про смерть батька, а саме: виправити прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » неможливо, оскільки в первинному актовому записі про народження батька зазначено прізвище українською мовою « [PERSON] ». На цій підставі заявник наголошує на позбавлені можливості отримати передбачену законом допомогу на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті. У зв`язку із викладеним існує необхідність встановити юридичний факт про належність померлому [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючих документів пенсійної справи, які знаходяться на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та оформлені на прізвище [PERSON] , [INFO] . 2.Позиція заінтересованої особи. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про місце, дату та час судових засідань повідомлений згідно до вимог ст. 130 ЦПК України, в судові засідання явку свого представника не забезпечив, через канцелярію суду подав заяву згідно до змісту якої у зв`язку із великим обсягом роботи та через відсутність додаткової кількості штатних одиниць, просить розглядати справу без представника відділу та винести рішення згідно до чинного законодавства (а.с.17-25). 3.Заяви, клопотання, процесуальні питання. 18 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду з заявою. 18 жовтня 2022 року провадження у справі відкрито за ухвалою судді. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, у відповідності до вищезазначеної норми, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 4.Фактичні обставини. Факт родинних стосунків між заявником та [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Дніпровським районним ЗАГС м. Дніпродзержинська від 03 травня 1968 року, актовий запис № 467 (а.с. 7, 13). Згідно до копії свідоцтва про смерть виданого 25 січня 2021 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро», зареєстрована смерть [PERSON] померлого [INFO] , згідно до актового запису № 124 від 25 січня 2021 року (а.с. 14). Факт перебування померлого [PERSON] , за своє життя у період з З 01 квітня 2002 року до [INFO] як пенсіонера за віком та отримання ним пенсії підтверджується Пенсійним посвідченням за № [NUMBER] , видане 03.06.2002 року Заводським районним управлінням ПФУ м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с. 8), відповіддю на звернення заявника від 12 лютого 2021 року заявника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому йому було відмовлено в отриманні вказаної допомоги на поховання, оскільки в пенсійній справі батька [PERSON] його прізвище вказане як « [PERSON] », а свідоцтво про смерть видане на прізвище « [PERSON] » (а.с. 9-10). 5.Норми права застосовані судом. Так, згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 частини 2 цієї статті, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення; Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У статті 315 ЦПК України наведено перелік, які саме факти можуть бути встановленні в судовому порядку, проте він не є вичерпним. Вказана норма передбачає встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5 із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 6.Висновки та мотиви прийнятого рішення. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 315 ЦПК України наведено перелік, які саме факти можуть бути встановленні в судовому порядку, проте він не є вичерпним. Вказана норма передбачає встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. З огляду на представлені документи та доводи, судом встановлено що при обліку померлого [PERSON] за його життя як пенсіонера, в документах та в тому числі і в в пенсійній справі батька [PERSON] прізвище [PERSON] вказане як « [PERSON] », але при житті згідно до паспортних даних та у свідоцтві про смерть, померлий мав прізвище « [PERSON] ». На підставі зазначеного, суд приходить до висновку що факт належності правовстановлюючих документів у Пенсійній справі, які оформленні на ім`я [PERSON] , [INFO] , та перебувають на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровські області, - належать померлому [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , обґрунтовано належними та допустимими доказами, та підлягає задоволенню.

Outcome: approved