Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

У серпні 2021 року позивачка через свою представницю звернулась до суду із позовом до відповідачів, у якому із врахуванням заяви про зміну позовних вимог просила визнати недійсними договорі купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на не рухоме майно про державну реєстрацію права власності на житловий будинок та земельну ділянку, зобов`язати [PERSON] та [PERSON] повернути позивачці та [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку, визнати за останніми право власності на житловий будинок та земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що у 2019 році між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] було укладено договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. До дня укладення договору купівлі-продажу будинку, сім`я [PERSON] разом з дітьми мешкали у даному будинку. Укладення договору купівлі-продажу мало наслідком порушення прав дітей, оскільки позбавило їх права користування та проживання у будинку, їх було знято з реєстрації місця проживання без визначення, де вони будуть мешкати надалі. Відповідно до довідок Козинської селищної ради, діти [PERSON] та [PERSON] у період з 31.08.2017 по 30.05.2019 року були зареєстровані та проживали за адресою [ADDRESS] . У зв`язку із неотриманням [PERSON] дозволу органу опіки та піклування на укладення спірного договору купівлі-продажу будинку, такий договір не відповідає вимогам закону та підлягає визнанню його недійсним, з послідуючим застосуванням наслідків його недійсності. В подальшому 13.07.2022 року позивачка змінила предмет позову, просила окрім первинних позовних вимог скасувати записи в Державному реєстрі речових прав про вчинені правочини та застосувати наслідки визнання правочинів недійсними у вигляді реституції. 16.08.2021 року ухвалою судді забезпечено позовом шляхом накладення арешту на будинок [ADDRESS] та заборонено іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку та накладенням арешту на земельну ділянку загальною площею 0,56 га, кадастровий номер 3223155400:04:005:0029, що розташована в Київській області, Обухівський район, смт. Козин, та заборонено іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної земельної ділянки. 26.08.2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 27.09.2021 року третьою особою приватним нотаріус Гоменюк О.М. подано пояснення, в яких зазначено, що нею не визнаються позовні вимоги у повному обсязі, оскільки заявлені вимоги незаконні, необґрунтовані та суперечать обставинам справи та нормам чинного законодавства. Позивачка була обізнана щодо укладених договорів купівлі-продажу, надавала свою письмову згоду на вчинення таких правочинів, зазначала, що останні укладатимуться її чоловіком [PERSON] в інтересах сім`ї, на умовах, які вони вважають вигідними, і укладення цих договорів відповідає їх дійсному волевиявленню. Під час укладання вказаних договорів [PERSON] було надано довідку, що у вказаному будинку ніхто не зареєстрований. Більше того, відчужуваний будинок є дачним будинком, і витребування дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо нього взагалі не вимагається. Тому твердження позивачки, що укладення договору купівлі-продажу будинку порушило права дітей не відповідає дійсності. 07.10.2021 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив, в якому щодо позовних вимог заперечив у повному обсязі з наступних підстав. Дійсно у червні 2019 року між вказаними сторонами були укладені договору купівлі-продажу. Їх укладення здійснювалось за попередньою згодою позивачкою у справі - дружиною [PERSON] [PERSON] дізнався, що [PERSON] з дружиною та дітьми мали намір від`їжджати на постійне місце проживання до Німеччини. Оскільки для здійснення правочину щодо відчуження Будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, так само, як і для отримання відповідних документів та дозволів для виїзду за кордон з метою постійного проживання необхідною умовою є зняття з місця реєстрації за адресою Будинку, 30 травня 2019 року [PERSON] , його дружина [PERSON] знялися з місця реєстрації за адресою розташування будинку [ADDRESS] . Також 30 травня 2019 року були зняті з реєстрації за вказаною адресою розташування будинку їх діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, сім`я [PERSON] ще деякий час проживала у вказаному будинку після його відчуження. Проте, наскільки стало зрозуміло із поведінки самого [PERSON] та його дружини - [PERSON] , невдовзі після переїзду на нове місце проживання - їх наміри суттєво змінилися. Переїзд [PERSON] до іншої країни для постійного місяця проживання з невідомих причин не відбувся. І від [PERSON] почали надходити телефонні дзвінки з пропозиціями повернути спірний будинок та земельну ділянку. Врешті, більше ніж через два роки після продажу Будинку, матір дітей - Позивач по справі, яка сама і знімала їх з реєстрації за адресою Будинку - згадала про начебто порушені права дітей та вирішила подати Позовну заяву про визнання недійсними договору купівлі-продажу будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, сподіваючись в такий незаконний спосіб повернути собі Будинок. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Договір купівлі-продажу Будинку був укладений з умовою про те, що [PERSON] , його дружині та дітям дозволено проживати в Будинку до 25.07.2021 року. Ця умова була беззаперечно відома Позивачці, оскільки, як уже зазначалося вище, вона була присутня при укладенні договорів про відчуження нерухомого майна, та давала свою письмову згоду на їх укладення, заявляючи при цьому, що правочини «здійснюються в інтересах їх сім`ї на вигідних умовах». 21.10.2021 року ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гоменюк Олени Миколаївни засвідчені копії документів, що надавались для посвідчення 05.06.2019 року Договору купівлі-продажу будинку та Договору купівлі-продажу земельної ділянки, та ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області всю наявну інформацію з Державного демографічного реєстру щодо місць реєстрації дітей за весь період з дати їхніх народжень і по теперішній час [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . 10.11.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 21.10.2021 року відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання надано запитувану інформацію. 12.11.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 21.10.2021 року приватним нотаріусом Гоменюк О.М. надано засвідчені копії документів, що надавались для посвідчення 05.06.2019 року Договору купівлі-продажу будинку та Договору купівлі-продажу земельної ділянки. 19.11.2021 року відповідачем [PERSON] подано до суду доповнення до відзиву. 13.12.2021 року відповідачем [PERSON] подано пояснення щодо позовних вимог, в яких останній зазначив, що укладаючи 05.06.2019 року договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. він помилково вважав, що діє у відповідності до вимог чинного законодавства, і не знав, що уклавши відповідні договори без отримання згоди органу опіки, порушуються права його дітей. Позовні вимоги [PERSON] визнав. Зазначив, що у разі задоволення позову готовий повернути кошти, отримані за відчуження спірного нерухомого майна. 20.01.2022 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на пояснення відповідача [PERSON] , в кому зазначено, що твердження відповідача [PERSON] суперечать матеріалам та обставинам справи. Так, перед укладанням відповідних договорів позивачка та відповідач [PERSON] зняли з місця реєстрації за адресою розташування будинку своїх дітей . Більш того, на момент укладання договорів [PERSON] надав нотаріусу заяву про те, що на день укладання договору купівлі-продажу будинку місце проживання будь-яких осіб в будинку не зареєстроване та надав відповідну довідку Козинської селищної ради. Відповідний договір укладався з умовою про те, що [PERSON] та його дружині з дітьми дозволено проживати у спірному будинку до 25.07.2019 року. Тобто діти не буди позбавлені житла та можливості проживати у будинку. 21.02.2022 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, надавши позивачеві п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків. Роз`яснено позивачу, що у разі усунення ним недоліків позовної заяви у вказаний строк, суд продовжує розгляд справи, а також, що у разі не усунення ним недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду. 26.05.2022 року ухвалою судді клопотання представниці позивачки адвокатки Ощепкової В.І. задовольнено частково. Продовжено [PERSON] процесуальний строк усунення недоліків позовної заяви, визначений ухвалою суду від 21 лютого 2022 року, до 19 липня 2022 року. Роз`яснено позивачці, що в разі невиконання ухвали суду подана позовна заява буде залишена без розгляду. 13.07.2022 року представницею позивачки адвокаткою Ощепковою В.І. подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. 13.07.2022 року представницею позивачки адвокаткою Ощепковою В.І. подано заяву про зміну позовних вимог. 19.07.2022 року представницею позивачки адвокаткою Ощепковою В.І. подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони проводити ремонтно-будівельні роботи, пов`язані з будь-якою зміною розташування інженерних комунікацій та будь-які переобладнання у будинку [ADDRESS] , та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку до набрання судовим рішенням законної сили, та шляхом заборони проведення на земельній ділянці площею 0,56 га кадастровий номер 3223155400:04:005:0029 за адресою смт. Козин, Обухівський район, будівництва або будь-яким чином змінювати її первісний стан та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної земельної ділянки. 19.07.2022 року ухвалою суду в задоволенні заяви представниці позивачки Ощепкової В.І. про забезпечення позову відмовлено. 02.08.2022 року третьою особою приватним нотаріусом Гоменюк О.М. подано до суду пояснення на заяву про зміну позовних вимог, в яких зазначено наступне. З поданих [PERSON] документів не вбачалось, що право власності або право користування відчужуваним будинком мають діти. Окрім цього, спірний будинок є дачним, а тому згода органу опіки та піклування на вчинення правочину на його відчуження взагалі не вимагається. Вимоги [PERSON] щодо повернення будинку та земельної ділянки їй та [PERSON] є незаконними та таким, що суперечать обставинам справи, оскільки [PERSON] не була стороною оспорюваних договорів. Ні позивачка, ні [PERSON] не є власниками спірного нерухомого майна, а тому позивачка не має права звертатись до суду із вимогами про визнання за нею та її чоловіком права власності на вищевказане нерухоме майно. 03.08.2022 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на заяву про зміну позовних вимог, який за своєю суттю є аналогічним до пояснень приватного нотаріуса. 08.08.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд справи по суті. У судовому засіданні представниця позивачки [PERSON] - Ощепкова В. І. , позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав зазначених у позові та заяві про зміну позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив, просив відмовити у повному обсязі з підстав необґрунтованості. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив задовольнити. Представниця третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Гоменюк О. М. - Сатир Л.В. у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечила, просила відмовити. Суд, заслухавши учасників процесу, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 05 червня 2019 року між [PERSON] , що діяв від свого імені, а також від імені [PERSON] (Відповідач-2 по справі) та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] (надалі за текстом «Договір купівлі-продажу Будинку») та Договір купівлі-продажу земельної ділянки, на якій зазначений будинок розташований. Договори купівлі-продажу вказаних об`єктів нерухомості були посвідчені Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк Оленою Миколаївною (Третя особа по справі). Об`єктами купівлі-продажу за згаданими вище договорами є: дачний будинок - житловою площею 93,3 м2; земельна ділянка - площею 0,56 га. [PERSON] на момент придбання земельної ділянки та будинку перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (Позивач), вищевказане майно було спільною сумісною власністю подружжя. Перед посвідченням договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки [PERSON] дала свою згоду на продаж вищевказаних земельної ділянки та будинку, що підтверджується її заявою, справжність підпису на якій засвідчено Гоменюк О. М. , Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 05 червня 2019 року, за реєстровим № 779 (індекс номер: 02-01/105 від 05.06.2019 року). В тексті заяви [PERSON] стверджує, що договори купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна укладатимуться її чоловіком [PERSON] в інтересах їх сім`ї, на умовах, які вони вважають вигідними, і укладення цих договорів відповідає їх дійсному та вільному волевиявленню (а. с. 174, том 1). Також встановлено, що покупці - [PERSON] та [PERSON] - перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 1993 року. (а. с. 13, том 1). Як вбачається із змісту позовної заяви та не заперечувалося сторонами по справі служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області не надавала дозволу на продаж спірного будинку (а. с. 22-23). При цьому на момент укладення спірних правочинів подружжя [PERSON] мало троє дітей [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2003 року народження (а. с. 14-16). Згідно підпункту 1.8 пункту 1 Глави 2 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», при посвідченні правочину щодо відчуження нерухомого майна відчужувач цього майна подає нотаріусу заяву про наявність/відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування цим майном. З метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваним нерухомим майном нотаріус має право додатково витребовувати від підприємств, установ і організацій, уповноваженого органу з питань місця реєстрації відомості та документи, необхідні для вчинення такого правочину. На виконання вказаних вимог законодавства відчужувач, в даному випадку [PERSON] , який, як вже зазначалося діяв зі згоди своєї дружини позивачки по справі, надав нотаріусу заяву, в якій ствердив, що неповнолітні, малолітні особи не мають прав на вищевказаний будинок, не проживають та не користуються ним (а. с. 175, том 1). Більш того, на виконання цих же вимог [PERSON] надав довідку виконкому Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 30.05.2019 року, що станом на цю дату в спірному будинку немає зареєстрованих осіб (а. с. 169, том 1). Тобто на момент укладення спірних правочинів 05.06.2019 року зареєстровані особи в будинку вже були відсутні. Підпунктом 1.9. пункту 1 Глави 2 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. В зв`язку із тим, що із поданих [PERSON] документів не вбачалося, що право власності або право користування відчужуваним будинком мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус правомірно не ініціював питання про отримання дозволу органу опіки та піклування на вчинення такого правочину. Таким чином, суд приходить до висновку, що подружжя [PERSON] діяло узгоджено між собою, їхні дії були спрямовані на настання наслідків у вигляді відчуження нерухомого майна. Суд також звернув увагу, що сторонами не заперечувався факт проживання дітей в спірному будинку і після укладення оскаржуваних правочинів, до початку липня 2019 року, тобто не більше двох місяців. Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин: суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Відповідний правовий висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1612/2343/12 (провадження № 61-6301св18). Суд бере до уваги, що відповідач [PERSON] зазначив, що на момент укладення оскаржуваних правочинів йому на праві приватної власності належав житловий будинок в м. Полтава, в вже в липні 2019 року [PERSON] придбана дві квартири в м. Києві, зокрема 11.07.2019 року - площею 160 кв. м., 18.07.2019 року - 161 кв. м. (а. с. 119, 121, том 1) Починаючи з 20.08.2020 року і по даний час діти значаться зареєстрованими в квартирі загальною площею 252,8 кв. м. в м. Києві, яка належить на праві власності їхній матері - позивачці по справі [PERSON] (а. с. 128, том 1, 158, том 1). Таким чином, враховуючи зазначені факти, суд приходить до висновку, що житлові права дітей не зазнали будь-яких порушень, незважаючи на відсутність дозволу органу опіки та піклування. Окрім цього, в своїй Постанові у справі № 607/4911/16-ц від 16.12.2019 року Верховний Суд зазначає, що відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсними за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Позивачка на момент, коли давала згоду на вчинення її чоловіком правочину з відчуження будинку усвідомлювала б (повинна була б усвідомлювати) правові наслідки такого правочину, зокрема припинення права користування відповідним нерухомим майном, як з боку її особисто, так і членів її родини, в тому числі дітей, якби такі права мали місце. Те ж саме стосується і її чоловіка, відповідача по справі, який є батьком дітей, що підписував оспорюваний договір. В той же час, той факт, що позивачка звернулася до суду з позовом про визнання договору недійсним з підстав порушення прав її дітей на користування проданим будинком, суд розцінює як зловживання правами. Те ж саме стосується і відповідача [PERSON] , який, незважаючи на процесуальний статус відповідача, із самого початку визнавав позовні вимоги. Позивачка в своєму позові не зазначала, що їй не було відомо, що при вчиненні правочину [PERSON] надав приватному нотаріусові Гоменюк О. М. довідку Козинської селищної ради про відсутність у відчужуваному будинку будь-яких осіб, що проживають або зареєстровані у ньому, а також письмову заяву про те, що у відчужуваному будинку ніхто не проживає та не має прав користування ним. Верховний Суд в своїх рішеннях (зокрема в Постанові Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі № 367/1606/17 та Постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17) застосовує доктрину venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Згідно Статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, добросовісність. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Верховний суд наголошує, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Отже, дії позивачки, яка 05 червня 2019 року була присутня при укладенні договорів купівлі-продажу майна та давала свою письмову згоду на їх укладення, заявляючи при цьому, що договори «здійснюються в інтересах їх сім`ї на вигідних умовах», а у серпні 2021 року пред`явила позов щодо визнання договорів недійсними, суперечать її попередній поведінці та з огляду на доктрину venire contra factum proprium є недобросовісними та суперечать основоположним принципам цивільного права. За таких обставин, договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , укладений 05 червня 2019 року та договір купівлі-продажу земельної ділянки, на якій зазначений будинок розташований, не можуть бути визнані недійсними. Відповідно не підлягають задоволенню і всі інші позовні вимоги, які мають виключно похідний характер. Заходи забезпечення позову, вжиті судом, повинні бути скасовані із набранням судовим рішенням законної чинності відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України. На підставі викладеного, суд

Outcome: dismissed