Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. У вересні 2020 року Позивач, [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до Відповідача, Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про захист прав споживачів, в якому просить суд стягнути з Відповідача, Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк» на його користь заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 1691 (одна тисяча шістсот дев`яносто одна) гривня 10 копійок сплачені ним комісійні за обробку платіжного доручення № 41 від 06.03.2020 року, у розмірі 776 (сімсот сімдесят шість) гривень 98 копійок сплачену ним доплату до суми переказу, а також моральну шкоду в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок. Позиція позивача. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02 березня 2020 року він звернувся до відділення № 1 AT «ПУМБ» м. Кам`янське для переказу коштів в сумі 4500 доларів США отримувачу - іноземному банку: МВО HARRIS BANK N.A. за відповідними реквізитами, передавши оператору банку для заповнення платіжного доручення в іноземній валюті № 31 від 02.03.2020 року. Після заповнення вказаного платіжного документу оператор передав йому платіжне доручення для перевірки правильності внесення банківських реквізитів, позивач перевірив правильність написання літер та цифр, вони були вірні, але він не банківський працівник і не знає банківської термінології, тому поклавшись на обізнаність оператора, підтвердив своїм особистим підписом, що літери та цифри записані без помилок. Оператор здійснив транзакцію 02.03.2020 року, але отримувач коштів повідомив Позивача, що надіслані кошти не дійшли до нього. Позивач вважає що, через необізнаність оператору банку щодо іноземної мови та банківської термінології, працівник відповідача здійснив транзакцію на реквізити, які оператор відповідача вписав не в вірний осередок таблиці платіжного доручення, через що кошти не дійшли отримувачу. Через певний час кошти були повернуті банку-відправнику, 06 березня 2020 року відповідач - AT "ПУМБ" здійснив транзакцію у вірній послідовності, яку він виправив самостійно, за платіжним дорученням в іноземній валюті № 40 від 06.03.2020 року, але стягнув із Позивача комісію в сумі 1691,10 грн. та доплату до суми переказу від 02.03.2020 року по платіжному дорученню № 31, яка через чисельні транзакції зменшилась на 766,98 грн. Позивач вважає, що відповідачем порушені його права як споживача банківських послуг, тому звернувся до відповідача щодо повернення надмірно сплачених сум, у зв`язку із тим, що банк - відповідач відправив кошти на невірні реквізити. На що відповідач в усній формі відповів, що банком відповідно до доручення № 31 від 02.03.2020 року було виконано повернення транзакції зі сторони банку-отримувача HARRIS BANK N.A. по причині невірно зазначеного номеру рахунку отримувача. А також банк звернув увагу на те, що платник відповідає за правильність заповнення ним форми документа, на підставі якого ініційовано переказ коштів. Але Позивач не погоджується із відповідачем, так як, він, як пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про правильність та відповідність заповнення Платіжного доручення в іноземній валюті в конкретному випадку щодо договору на переказ коштів у іноземній валюті, який укладений у вигляді платіжного доручення та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним договором. Тому відсутні підстави вважати, що він як споживач повинен знати правильність заповнення платіжного доручення, а саме знати банківські визначення та знати і розуміти іноземну мову для правильності заповнення. Отже банк - відповідач у розрахунковому документі зобов`язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду, серії та номера паспорта тощо і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк повинен перевірити повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, покладається на банк, що обслуговує платника. Тому Позивач вважає, що діями банку йому заподіяно матеріальну та моральну шкоду, тому вимушений звернутись до суду із цією заявою за захистом своїх порушених прав, оскільки працівник банку-відповідача не дотримався Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та своїх посадових обов`язків. Позиція відповідача. Представник відповідача АТ «ПУМБ», адвокат Квашнін Михайло Олександрович не скористався своїм правом та не подав відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, але надав на адресу суду заяву в якій позовні вимоги Позивача не визнав та просив відмовити Позивачу у повному обсязі, посилаючись на те, що 02.03.2020 Позивач звернувся до Відповідача з метою перерахування грошових коштів платіжною системою S.W.I.F.T згідно платіжного доручення № 31 від 02.03.2020 у розмірі 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів. Бенефіціар № 071000288. ПІБ Бенефіціара: BALTIC AUTO SHIPPING, INC 071000288. Адреса BELFORD PARK IL 60638, USA. Призначення платежу: «2017 VOLKSWAGEN TIGUAN VIN [NUMBER] ». Позивач надав Відповідачу усі реквізити за якими необхідно було відправити грошові кошти та засвідчив платіжне доручення своїм підписом. Комісія за обробку платіжного доручення № 31 від 02.03.2020 склала 1729,80 гривень. З розміром комісії Позивач погодився поставивши свій підпис на заяві про переказ готівки № Р20030282267001.5. 04.03.2020 грошові кошти у розмірі 4469,00 ДОЛ. США від LESS CHGSBENE BANK повернулись на рахунок Позивача [NUMBER] USD. 06.03.2020 Позивач уточнивши реквізити ініціював переказ грошових коштів платіжною системою S.W.I.F.T згідно платіжного доручення № 40 від 06.03.2020 у розмірі 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів. Бенефіціар № 1826296. ПІБ Бенефіціара: BALTIC AUTO SHIPPING, INC. Адреса BELFORD PARK IL 60638, USA. Призначення платежу: «2017 VOLKSWAGEN TIGUAN VIN [NUMBER] ». Позивач надав Відповідачу усі реквізити за якими необхідно було відправити грошові кошти та засвідчив платіжне доручення своїм підписом. Комісія за обробку платіжного доручення № 40 від 06.03.2020 склала 1740,00 гривень. З розміром комісії Позивач погодився поставивши свій підпис на заяві про переказ готівки № Р2003068709001.5. Після переведення грошових коштів за уточненими позивачем реквізитами, грошові кошти до AT «ПУМБ» не повертались. Інструкція про ведення касових операцій банками в Україні, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України 25.09.2018 № 103 (далі за текстом - Інструкція № 103) установлює порядок і вимоги здійснення банками (філіями, відділеннями) касових операцій у національній та іноземній валюті; регулює взаємовідносини банків (філій, відділень), юридичних осіб, які отримали ліцензію Національного банку України на надання банкам послуг з інкасації та погодження Національного банку України на здійснення операцій з оброблення та зберігання готівки (далі - інкасаторська компанія) з питань здійснення касових операцій у національній та іноземній валюті з Національним банком України (далі - Національний банк), іншими банками та клієнтами банків; установлює вимоги щодо оформлення банками (філіями, відділеннями) касових документів та оброблення Національним банком, банками (філіями, відділеннями), інкасаторськими компаніями банкнот (монет); установлює порядок здавання та отримання банками (філіями, відділеннями), інкасаторськими компаніями готівки національної валюти в Національному банку; установлює порядок видачі (приймання) банками (філіями, відділеннями), інкасаторськими компаніями банкнот у касетах, а також обміну банками (філіями, відділеннями) банкнот національної валюти, пошкоджених спеціальним розчином унаслідок несанкціонованого втручання в спеціальний пристрій для зберігання цінностей (далі - пошкоджені спеціальним розчином банкноти); установлює вимоги щодо оформлення касових документів на операції з переміщення/передавання між банками, приймання/видачі банками банківських металів в операційних касах. Відповідно до п.п. 107, 116 Розділу VI, «Касові операції банків (філій, відділень) із клієнтами» Інструкції № 103, клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів чи системи автоматизації банку (далі - САБ). Правильність заповнення банком (філією, відділенням) реквізитів касового документа із застосуванням технічних засобів або САБ клієнт засвідчує своїм власноручним підписом або ЕП. Банку (філії, відділенню) забороняється під час здійснення касових операцій виправляти в касових документах такі реквізити: номери рахунків (за винятком зміни номера рахунку на грошових чеках у зв`язку з реорганізацією банку); найменування клієнта; суми/масу банківського металу; призначення платежу; прізвища, імені, по батькові отримувача (платника). Таким чином, дії Відповідача є законними, а вимоги позивача незаконними та необґрунтованими. Моральна шкода підлягає відшкодуванню виключно у випадку, якщо це передбачено законом або договором. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» дається визначення поняттю моральна шкода. Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 4 Постанови ВСУ № 4, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів (медичних документів), які б підтверджували звернення Позивача до медичних установ та матеріали справи не містять жодних медичних висновків, які б підтверджували наявність у Позивача нервового розладу. У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Закон України «Про захист прав споживачів» (на який посилається Позивач), який є спеціальним законом і відповідає загальним засадам цивільного законодавства та положення якого повинні застосовувати на думку суду до виниклих правовідносин (оскільки позовну заяву було прийнято до розгляду Комінтернівським районним судом міста Харкова, так як суд вважає, що спір виник щодо захисту прав споживачів) передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у разі, якщо вона була заподіяна внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) (п.5 ч.І ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів»). Положення Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачають стягнення моральної шкоди з Банку за те, що за вини самого позивача грошові кошти були спочатку перераховані за невірними реквізитами, а потім повернуті відповідачу. За змістом ст. 1 указаного Закону послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Розділяючи поняття «продукція» й «послуга», законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди лише за постачання небезпечної для життя та здоров`я людей продукції. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 2500 грн. також не підлягають задоволенню. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 31.08.2020 року позивачем подана позовна заява до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с1-3). 31.08.2020 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано в провадження судді Івченко Т.П. (а.с.14). 01.08.2020 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі, справу призначено до судового розгляду та визначено порядок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.15). 08.09.2020 року на електронну адресу суду надійшла заява від представника Відповідача, в якій Позивач просить надіслати на його адресу позовну заяву з додатками та надати строк для підготовки заперечень (а.с.19-20). 29.09.2020 року Представником Відповідача на адресу суду направлена Заява в якій він просить надіслати на адресу Позивача позовну заяву з додатками, надати строк на виготовлення Відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.28-33) разом з заявою надіслані та долучені до матеріалів справи документи (а.с.34,35,36,37,38). 25.01.2021 року від Представника Відповідача надійшла заява про участь в усіх судових засідання в режимі відеоконференції (а.с.57-60). 17.11.2021 року на електронну адресу суду від Представника Відповідача надійшла заява, в якій він просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, справу розглянути без участі Представника відповідача, копію рішення направити на їх адресу (а.с.67-68). 21.02.2022 року від Позивача надійзла заява в якій він просить розглянути справу без його участі, без застосування технічних засобів, не заперечує проти заочного розгляду справи та наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.89). Положеннями\~ст.174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8\~ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 02 березня 2020 року Позивач звернувся до відділення № 1 AT «ПУМБ» в м. Кам`янське для переказу коштів в сумі 4500 доларів США отримувачу - іноземному банку: МВО HARRIS BANK N.A. за відповідними реквізитами, передавши оператору банку для заповнення платіжного доручення в іноземній валюті № 31 від 02.03.2020 року, що підтверджується документом в якому вказані реквізити: Invoice # (рахунок - фактура №) - 023223, де зазначено «номер маршруту (Routing number) - 071000288, номер рахунку (account #) - 1826296, швидкість (SWIFT #) - HATRUS44» (а.с.7). Позивач вказав, що після заповнення вказаного платіжного документу, оператор передав йому платіжне доручення для перевірки правильності внесення банківських реквізитів, позивач перевірив правильність написання літер та цифр, вони були вірні, що підтвердив своїм особистим підписом. Оператор здійснив транзакцію 02.03.2020 року, згідно платіжного доручення в іноземній валюті № 31 від 02 березня 2020 року, в позиції 59 «Бенефіціар» значиться «ПІБ Берефіціара - АСС. № (IBAN) [NUMBER] , BALTIC AUTO SHIPPING, INC. 071000288, адреса - BELFORD PARC IL 60638, USA;», в позиції 57 «Банк бенефіціара» значиться «S.W.I.F.T.- ВІС: HATRUS44XXX; ВМО HARRIS BANK N.A. 111 WEST MONROE STREET CHICAGO, IL 60690; ACC. № 1826296», дане платіжне доручення підписано позивачем власноруч ( а.с.8). Згідно Квитанції № Р2003028267001.5 від 02.03.2020 року, з платника [PERSON] отримана комісія в сумі 1729,80грн. за обробку платіжного доручення № 31 віл 02.03.2020 року (а.с.10). Через певний час кошти були повернуті банку-відправнику, та 06 березня 2020 року відповідач - AT "ПУМБ" здійснив транзакцію у вірній послідовності, яку він виправив самостійно, відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті № 40 від 06 березня 2020 року, де в позиції 59 «Бенефіціар» значиться «ПІБ Берефіціара - АСС. № (IBAN) [NUMBER] , BALTIC AUTO SHIPPING, INC., адреса - BELFORD PARC IL 60638, USA;», в позиції 57 «Банк бенефіціара» значиться «S.W.I.F.T.- ВІС: HATRUS44XXX; ВМО HARRIS BANK N.A. ІІІ WEST MONROE STREET CHICAGO, IL 60690; АСС. №» (а.с.9), але стягнув із Позивача комісію в сумі 1740,00 грн. та доплату до суми переказу від 02.03.2020 року по платіжному дорученню № 32, яка через чисельні транзакції зменшилась на 776,98 грн., що підтверджується Квитанцією № TR.41426603.75368.12860, де значиться, що внесена готівка на картковий рахунок [NUMBER] згідно договору № 286188846 від 02.03.2020, суми 4500,00доларів США, еквівалент гривні 110655,00грн.(а.с.10); Квитанцією №Р2003068709001.5 від 06.03.2020 року, в якій вказано, що з платника [PERSON] отримана комісія в сумі 1740,00грн. за обробку платіжного доручення № 40 віл 06.03.2020 року (а.с.11) та Квитанцією №TR.41426603.63991.12860, де значиться, що внесена готівка на картковий рахунок [NUMBER] згідно договору № 286188946 від 02.03.2020, суми 31.00 долар США, еквівалент гривні 766,98грн. (а.с.12). Мотиви прийнятого\~рішення та правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Частиною 2 статті 2 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що Особливості захисту прав споживачів фінансових послуг визначаються відповідними законами. Данні правовідносини регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. № 22 та Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України 25.09.2018 № 103. Також, варто звернути увагу, що\~Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в України»\~визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», передбачене ініціювання переказу за допомогою розрахункових документів, згідно з п.22.6 цього Закону, обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов`язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України / реєстраційним (обліковим) номером платника податків / реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, покладається на банк, що обслуговує платника. Обслуговуючий отримувача банк у розрахунковому документі зобов`язаний перевірити відповідність номера рахунка отримувача та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України / реєстраційним (обліковим) номером платника податків / реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і зараховувати кошти на рахунок отримувача лише в разі їх збігу У противному разі банк, що обслуговує отримувача, має право затримати суму переказу на строк до чотирьох робочих днів. У разі неможливості встановлення належного отримувача банк, що обслуговує отримувача, зобов`язаний повернути кошти, переказані за цим документом, банку, що обслуговує платника, із зазначенням причини їх повернення. У разі недотримання вищезазначеної вимоги відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу, покладається на банк, що обслуговує отримувача. Статтею 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», передбачений загальний порядок завершення переказу, переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Статтею 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», передбачена Відповідальність банків при здійсненні переказу у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. У разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов`язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем. Платник має право на відшкодування банком, що обслуговує отримувача, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків завершення переказу, встановлених пунктом 30.2 статті 30 цього Закону. Отримувач має право на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ. Банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону. Згідно з п.п. 32.3.1. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі помилкового переказу суми переказу на рахунок неналежного отримувача, що стався з вини банку, цей банк-порушник зобов`язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму переказу отримувачу. У противному разі отримувач має право у встановленому законом порядку вимагати від банку-порушника ініціювання переказу йому суми переказу за рахунок власних коштів, сплати пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення починаючи від дати завершення помилкового переказу, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, Відповідно до п. 32.4. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», працівники банку, винні в здійсненні помилкового переказу, несуть відповідальність відповідно до закону. Згідно з п. 32.8. цього Закону спори, пов`язані із здійсненням банками переказу, розглядаються у судовому порядку. Відповідно до п. 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. № 22, встановлено, якщо з вини банку кошти зараховані на рахунок неналежного отримувача, то банк зобов`язаний одразу після виявлення своєї помилки перерахувати ці кошти на рахунок отримувача, якому вони призначалися, але внаслідок помилки банку не були зараховані. У разі невиконання банком цієї вимоги отримувач, якому призначалися кошти, має право в порядку, установленому законодавством України, вимагати від банку-порушника сплати пені в розмірі, визначеному законодавством України. Суму цих коштів банк відображає за рахунками дебіторської заборгованості до часу її відшкодування неналежним отримувачем. Одночасно банк, який помилково переказав кошти, зобов`язаний негайно надіслати повідомлення неналежному отримувачу (безпосередньо або через банк, що обслуговує цього отримувача) про здійснення йому помилкового переказу та про потребу повернути зазначену суму протягом трьох робочих днів з дати надходження такого повідомлення. Форма повідомлення про помилковий переказ (далі в цій главі - повідомлення), яке надсилає банк неналежному отримувачу, наведена в додатку 10 до цієї Інструкції. Згідно із п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Судом встановлено, що 02.03.2020 Позивач звернувся до Відповідача з метою перерахування грошових коштів платіжною системою S.W.I.F.T згідно платіжного доручення № 31 від 02.03.2020 у розмірі 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів. Бенефіціар № 071000288. ПІБ Бенефіціара: BALTIC AUTO SHIPPING, INC 071000288. Адреса BELFORD PARK IL 60638, USA. Призначення платежу: «2017 VOLKSWAGEN TIGUAN VIN [NUMBER] ». Позивач надав Відповідачу усі реквізити за якими необхідно було відправити грошові кошти та засвідчив платіжне доручення своїм підписом. Комісія за обробку платіжного доручення № 31 від 02.03.2020 склала 1729,80 гривень. З розміром комісії Позивач погодився поставивши свій підпис на заяві про переказ готівки № Р20030282267001.5. 04.03.2020 грошові кошти у розмірі 4469,00 ДОЛ. США від LESS CHGSBENE BANK повернулись на рахунок Позивача [NUMBER] USD. 06.03.2020 Позивач уточнивши реквізити ініціював переказ грошових коштів платіжною системою S.W.I.F.T згідно платіжного доручення № 40 від 06.03.2020 у розмірі 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів. Бенефіціар № 1826296. ПІБ Бенефіціара: BALTIC AUTO SHIPPING, INC. Адреса BELFORD PARK IL 60638, USA. Призначення платежу: «2017 VOLKSWAGEN TIGUAN VIN [NUMBER] ». Позивач надав Відповідачу усі реквізити за якими необхідно було відправити грошові кошти та засвідчив платіжне доручення своїм підписом. Комісія за обробку платіжного доручення № 40 від 06.03.2020 склала 1740,00 гривень. З розміром комісії Позивач погодився поставивши свій підпис на заяві про переказ готівки № Р2003068709001.5. Після переведення грошових коштів за уточненими позивачем реквізитами, грошові кошти до AT «ПУМБ» не повертались. Інструкція про ведення касових операцій банками в Україні, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України 25.09.2018 № 103 установлює порядок і вимоги здійснення банками (філіями, відділеннями) касових операцій у національній та іноземній валюті; регулює взаємовідносини банків (філій, відділень), юридичних осіб, які отримали ліцензію Національного банку України на надання банкам послуг з інкасації та погодження Національного банку України на здійснення операцій з оброблення та зберігання готівки (далі - інкасаторська компанія) з питань здійснення касових операцій у національній та іноземній валюті з Національним банком України (далі - Національний банк), іншими банками та клієнтами банків; установлює вимоги щодо оформлення банками (філіями, відділеннями) касових документів та оброблення Національним банком, банками (філіями, відділеннями), інкасаторськими компаніями банкнот (монет); установлює порядок здавання та отримання банками (філіями, відділеннями), інкасаторськими компаніями готівки національної валюти в Національному банку; установлює порядок видачі (приймання) банками (філіями, відділеннями), інкасаторськими компаніями банкнот у касетах, а також обміну банками (філіями, відділеннями) банкнот національної валюти, пошкоджених спеціальним розчином унаслідок несанкціонованого втручання в спеціальний пристрій для зберігання цінностей (далі - пошкоджені спеціальним розчином банкноти); установлює вимоги щодо оформлення касових документів на операції з переміщення/передавання між банками, приймання/видачі банками банківських металів в операційних касах. Порядок здійснення переказів встановлено\~Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~та Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої\~Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22. Згідно ст.8\~Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні» (далі\~Закон) банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Відповідно до ст. 30 Закону переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Згідно зі ст.32 Закону банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів. Платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ (ст. 33 Закону). Порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, передбачений Положенням Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, затвердженим\~Постановою НБУ від 05 листопада 2014 року №705, якою викладені загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції які не виконувалися користувачем (пункт 5 розділу 6 зазначеного положення). Емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (пункт 8 розділу 6 положення). Положення передбачає обов`язок емітента (банку) відновити залишок на рахунку клієнта у випадку здійснення помилкового або неналежного переказу. Визначення поняття «помилковий переказ» та «неналежний переказ» міститься у п. 1.24\~ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а саме: - помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі; - неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі, тобто у випадках наявності вини банку або ініціатора переказу у здійсненні платежу. Водночас пунктом 5 розділу 6 Постанови передбачено обов`язок користувача контролювати рух коштів за свої рахунком, а пунктом 8 розділу 6 розмежовує ризики та відповідальність користувача за збитки від здійснення операцій моментом повідомлення користувача банку про втрату електронного платіжного засобу або втрату чи розповсюдження стороннім особам інформації про ідентифікацію. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). За положеннями\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6\~статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з п. 22 ч. 1\~ст. 1 Закону № 1023-XII\~споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п.1.1 розділу VI Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні до касових документів, які оформляються банками (філіями, відділеннями) згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належить заява на переказ готівки. Касові документи, заява на переказ готівки зокрема, мають містити обов`язкові реквізити, установлені пунктом 1.3 розділу VI цієї Інструкції: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, власноручні підписи або електронні підписи платника/отримувача та власноручні підписи або електронний цифровий підпис працівників банку (філії, відділення), уповноважених здійснювати касову операцію. Відповідно до п. 1.4 розділу VI цієї Інструкції клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів чи системи автоматизації банку. Правильність заповнення банком (філією, відділенням) реквізитів касового документа із застосуванням технічних засобів або системи автоматизації банку клієнт засвідчує своїм власноручним підписом або електронним підписом. Відповідно до п.п. 107, 116 Розділу VI, «Касові операції банків (філій, відділень) із клієнтами» Інструкції № 103, клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів чи системи автоматизації банку (далі - САБ). Правильність заповнення банком (філією, відділенням) реквізитів касового документа із застосуванням технічних засобів або САБ клієнт засвідчує своїм власноручним підписом або ЕП. Банку (філії, відділенню) забороняється під час здійснення касових операцій виправляти в касових документах такі реквізити: номери рахунків (за винятком зміни номера рахунку на грошових чеках у зв`язку з реорганізацією банку); найменування клієнта; суми/масу банківського металу; призначення платежу; прізвища, імені, по батькові отримувача (платника). При виконанні розрахункової операції банк зобов`язаний перевірити достовірність та формальну відповідність документа, але виключно на предмет обов`язкової інформації, форми та реквізитів касових документів та відомостей, які встановлені законодавством для певного виду платіжних документів. Відповідно до вимог п. 33.2\~статті 33 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 N 2346-ІІІ, платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі - учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації. Судом встановлено, та не заперечується позивачем, що позивач 02 березня 2020 року звернувся до відділення № 1 AT «ПУМБ» в м. Кам`янське для переказу коштів в сумі 4500 доларів США отримувачу - іноземному банку: МВО HARRIS BANK N.A. за відповідними реквізитами, передавши оператору банку для заповнення платіжного доручення в іноземній валюті № 31 від 02.03.2020 року, надавши всі необхідні реквізити, після заповнення вказаного платіжного документу, оператор передав йому платіжне доручення для перевірки правильності внесення банківських реквізитів, перевіривши формальну відповідність документу на наявність обов`язкових реквізитів, Банк здійснив\~\~переведення грошових коштів за реквізитами, які були надані самим позивачем та саме позивач, згідно п. 1.4. Розділу IV. "Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами" Інструкції та п. 33.2\~статті 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року N 2346-ІІІ, несе відповідальність за вірність реквізитів. Однак, ініційовані позивачем платежі були повернуті у зв`язку із зазначеними невірними реквізитами. Отже, судом встановлено, що грошові кошти були перераховані банком на чітку вказівку позивача який сам надав реквізити отримувача грошових коштів та перевірив формальну відповідальність документу на наявність обов`язкових реквізитів, тому вина банку в даному випадку відсутня та вся відповідальність за це лежить саме на позивачеві. Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним грошових витрат (шкоди), завданих неправомірними діями відповідача, отже, правовідносини, які виникли між сторонами у справі з приводу стягнення заявленої позивачем суми матеріальної шкоди, є позадоговірними, до цих правовідносин застосовуються положення\~глави 82\~\~Цивільного кодексу України. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди та її розміру, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Слід зазначити, що загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у\~\~ст.1166 Цивільного кодексу України\~\~(на яку і посилався позивач у позовній заяві) відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вищезазначені обставини свідчать про відсутність вини у діях банку, а відтак і\~\~причинного зв`язку між діями банку та шкодою, завданою позивачу, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних відносин у цій справі положень\~\~ст.1166 Цивільного кодексу України. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.06.2021 року у справі № 641/4124/18. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 1066 ЦК України\~за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно з ч. 1\~ст. 1068 ЦК України\~банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Відповідно до п. п. 3,4, 5\~Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Так, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач просить стягнути моральну шкоду посилається на\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 2\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~та\~п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України\~або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором. Відповідно до п. 5 ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають, зокрема, право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. За змістом ст. 1 указаного Закону послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Суд враховуючи зазначені вимоги закону, що розділяючи поняття «продукція» й «послуга», законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди лише за постачання небезпечної для життя та здоров`я людей продукції, а тому вимога про стягнення моральної шкоди за перерахування, з вини позивача за невірними реквізитами, грошових коштів та поверненню їх Відповідачу є безпідставною. За таких обставин, на основі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42\~Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1\~ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11\~Закону України\~від 12\~травня 1991\~року №\~1023-XII «Про захист\~прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно зі\~статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Питання вичерпності висновків суду, позиція суду ґрунтується на висновках, що зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволені позовних вимог в повному обсязі, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати на його сплату компенсуються за рахунок держави. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.\~1066,\~1068,\~1166 ЦК України,\~ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed