Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

У червні 2022 року керівник Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся в інтересах держави в особі Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради», Дніпропетровської обласної ради звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] , [INFO] , в сумі 36\~730 гривень 76 копійок. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що подання позову відбувається на підставі ст. 131-1 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 7, 23 Закону України «Про прокуратуру», з врахуванням правової позиції Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 904/3953/17. А тому діючи в інтересах держави, прокурор, посилається на ст. 131-1 Конституції України, ст. ст. 32, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування України», ст. 2, 70, 89-91 Бюджетного Кодексу України, ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», зазначає про фінансування медичного закладу, який є комунальним і знаходиться на фінансуванні обласної ради. Так, Рішенням Дніпропетровської обласної ради від 16.08.2019 року №492-17/VII «Питання діяльності окремих обласних комунальних підприємств та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст дніпропетровської області» реорганізовано комунальний заклад «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» дніпропетровської обласної ради» шляхом перетворення у комунальне підприємство «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради», тобто змінено організаційно-правову форму зазначеного закладу охороні здоров`я. Рішенням Дніпропетровської обласної ради від 05.11.2021 №138-8/VII затверджено Статут підприємства. Відповідно до пункту 1.4 Статуту створене в результаті реорганізації шляхом перетворення нове комунальне підприємство «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради (надалі КП «ДОДКЛ» ДОР») є правонаступником усього майна та активів, всіх прав та обов`язків комунального закладу «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради та комунального підприємства «Дніпропетровський обласний перинатальний центр зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради», засновником, власником та органом управління якого є територіальні громади сіл, селищ, міс Дніпропетровської області в особі Дніпропетровської обласної ради (п.1.4- 1.5 Статуту). Для здійснення господарської діяльності КП «ДОДКЛ» ДОР» наділяється майном, яке є спільною комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області. Комунальне майно закріплюється за підприємством на праві оперативного управління. Майно підприємства становлять основні засоби та обігові кошти, а також цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі (п.п.4.2, 5.1 Статуту). Джерелами формування майна та коштів КП «ДОДКЛ» ДОР» є: майно, передане йому органом управління майном, бюджетні кошти; капітальні вкладення; власні надходження підприємства; кошти від здачі в оренду майна, закріпленого на праві оперативного управління за рішенням органу управління майном; цільові кошти; кошти. Отримані за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення та інше (п.5.3 Статуту). Таким чином, у даному випадку, органом, уповноваженим державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає Дніпропетровська обласна рада, як управитель та розпорядник вказаного закладу, а також КП «ДОДКЛ ДР», яке понесло відповідні витрати на лікування потерпілої особи від злочину. Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31.05.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Судом встановлено,\~що 13 жовтня 2019 року в період часу\~з 19 години 30 хвилин по 20 години 00 хвилин в с. Почино-Софіївка Магдалинівського району Дніпропетровської області, водій [PERSON] , не маючи права керування транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21033» 1981 року виробництва, з державним реєстраційним номером [NUMBER] який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 05.01.2008 року належить [PERSON] ,\~рухаючись поблизу буд. 56, по вул. Центральній в с. Почино-Софіївка не врахував дорожню обстановку, відволікся від керування транспортним засобом внаслідок чого, здійснив виїзд за межі проїзної частини до правого узбіччя за напрямком руху, де скоїв наїзд на пішохода\~ [PERSON] , після чого, в порушення п. 2.10 Правил дорожнього руху України, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, не вжив можливих заходів для\~надання медичної допомоги потерпілій та не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду\~орган Національної поліції. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходові Вітковській А.В. спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1 ст., субарахноїдального крововиливу, множинних забоїв, саден м`яких тканин голови, обличчя, тулуба, параорбітальної гематоми праворуч, забито-рваних ран слизової оболонки нижньої губи, правої щоки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, з приводу чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії КП «ДОДКЛ» ДОР» в період з 14.10.2019 по 04.11.2019. Витрати вказаного закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої [PERSON] склали 36730 грн. 76 коп., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму. Зазначені витрати відповідачем закладу охорони здоров`я до цього часу в добровільному порядку не відшкодовані. Дніпропетровської обласною радою та КП «ДОДКЛ ДОР» (попередня назва КЗ «ДОДКЛ» ДОР) з моменту закінчення лікування [PERSON] , [INFO] , а саме з 05.11.2019 року по теперішній час жодних заходів по відшкодуванню витрат, які понесла лікарня на лікування потерпілої [PERSON] від кримінального правопорушення, вчиненого [PERSON] , не вжито. Крім того, відповідно до листів КП «ДОДКЛ» ДОР» від 21.06.2022 №847, Дніпропетровської обласної ради №ВИХ-929/0/2-22 від 23.06.2022 з позовом до суду про стягнення витрат на лікування потерпілої [PERSON] з відповідача [PERSON] обласна рада та лікарня не зверталися та не заперечують проти подання такого позову прокурором у порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру», що обґрунтовує звернення прокурора із даним позовом в інтересах держави, для відшкодування понесених витрат на лікування лікувальним закладом потерпілої особи в межах кримінального провадження. Враховуючи викладене, просять суд стягнути з відповідача на користь Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] , [INFO] , в сумі 36\~730 гривень 76 копійок. Ухвалою суду від 05 липня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. У судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Від представника Дніпропетровської обласної ради на адресу суду надійшла заява про розгляд сплави без участі їх представника, Дніпропетровська обласна рада підтримує позовні вимоги керівника Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області в повному обсязі. Представник КП «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечував, посилаючись на те, що позовна заява подана керівником Новомосковської окружної прокуратури з порушенням норм Закону України «Про прокуратуру». Крім того, вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки він вчинив необережний злочин, намагався перерахувати потерпілій витрати на лікування, однак вона відмовилася їх отримувати. В даному випадку держава не понесла непередбачених витрат, оскільки заробітна платапрацівникам лікарні виплачується незалежно від перебування хворих на лікуванні, а ліки придбаваються хворими самостійно. Тому просив закрити провадження у справі та відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухав пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, за положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Судом встановлено, що вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки (а.с.33-44). Вказаним вироком суду встановлено, що 13 жовтня 2019 року в період часу\~з 19\~години 30\~хвилин по\~20\~години 00\~хвилин в\~с.\~Почино-Софіївка\~Магдалинівського району\~Дніпропетровської області,\~водій [PERSON] ,\~не маючи\~права керування\~транспортним засобом,\~перебуваючи в\~стані алкогольного\~сп`яніння,\~керуючи автомобілем\~марки «ВАЗ»\~моделі «21033»\~1981\~року виробництва,\~з державним\~реєстраційним номером\~ [NUMBER] який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 05.01.2008 року належить [PERSON] ,\~рухаючись поблизу буд. 56, по вул. Центральній в с. Почино-Софіївка не врахував дорожню обстановку, відволікся від керування транспортним засобом внаслідок чого, здійснив виїзд за межі проїзної частини до правого узбіччя за напрямком руху, де скоїв наїзд на пішохода\~ [PERSON] , після чого, в порушення п. 2.10 Правил дорожнього руху України, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, не вжив можливих заходів для\~надання медичної допомоги потерпілій та не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду\~орган Національної поліції. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходові [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1 ст., субарахноїдального крововиливу, множинних забоїв, саден м`яких тканин голови, обличчя, тулуба, параорбітальної гематоми праворуч, забито-рваних ран слизової оболонки нижньої губи, правої щоки, які відносяться категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджено, так як викликали тривалий розлад здоров`я більше як 21 день, що підтверджується висновком судового експерта №300 від 06.12.2019 року. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11.11.2021 року вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2021 року було змінено в частині призначеного покарання, а саме - вважати [PERSON] засудженим за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, без позбавлення права керування транспортними засобами. В іншій частині вирок залишений без змін (а.с.45-51). Отже, вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31.05.2021 року набрав законної сили 11.11.2021 року. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія [PERSON] , потерпілій [PERSON] , [INFO] спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Потерпіла у кримінальному провадженні [PERSON] , [INFO] , перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» у період з 14.10.2019 по 04.11.2019 року. Дніпропетровською обласною радою та КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» з моменту закінчення лікування [PERSON] , а саме з 04.11.2019 року жодних заходів до відшкодування витрат, які понесла лікарня на лікування потерпілої [PERSON] від кримінального правопорушення, вчиненого [PERSON] , не вжито. Відповідно до листів Дніпропетровської обласної ради від від 23.06.2022 року № ВИХ-29/0/2-22 та КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» від 21.06.2022 року №847 з позовом до суду про стягнення витрат на лікування потерпілої [PERSON] з відповідача [PERSON] ані обласна рада, ані лікарня не звертались та не заперечують проти подання такого позову прокурором у порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.17, 29). Згідно довідки-розрахунку КП «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» №803 від 08.06.2022 року, [PERSON] , [INFO] знаходилась на лікуванні у КП «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарні» ДОР» з 14.10.2019 по 04.11.2019 року (22 ліжко-дня). За час лікування [PERSON] закладом витрачено бюджетних коштів на суму 36730,76 грн., що склало 1669,58 грн. на 1 ліжко день, з розрахунку, наведеного у довідці. У добровільному порядку грошові кошти не відшкодовувались (а.с.18). Згідно ч. 1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат»\~питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Пунктом 6 даної постанови також передбачено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Статтею 103-4 Бюджетного кодексу України\~визначено, що фінансування закладів охорони здоров`я місцевих бюджетів здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету. У відповідності до п. 4 Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Оскільки фінансування закладів охорони здоров`я здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету, то витрачені кошти на лікування потерпілих від злочинів підлягають стягненню на користь закладів охорони здоров`я. Відповідно до п. п. а) п. 3 ч. 1ст. 89\~Бюджетного кодексу України, до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на первинну медико-санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, пологові будинки, станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки). У зв`язку з цим, неповернення витрачених бюджетних коштів на лікування потерпілих від злочинів порушує інтереси держави та суспільний інтерес відповідної територіальної громади у вигляді забезпечення належного та якісного медичного обслуговування громадян. Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що між діями [PERSON] та перебуванням потерпілої [PERSON] на лікуванні є прямий причинний зв`язок. Згідно довідки-розрахунку КП «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за період лікування потерпілої [PERSON] було використано бюджетних коштів на суму 36\~730, 76 грн. Оскільки\~КП «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» перебуває у сфері управління Дніпропетровської обласної ради та фінансується, в тому числі, за кошти Державного бюджету України, суд вважає, що витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину повинні бути відшкодовані засудженим. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, беручи до уваги те, що на момент розгляду справи не надано доказів на підтвердження відшкодування витрат лікарні на лікування потерпілої з боку відповідача у справі, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Оскільки, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. Тому з відповідача [PERSON] також підлягає стягненню в доход держави судовий збір у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved