Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовною заявою\~до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (далі ТОВ "Західна агровиробнича компанія"), треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Райз Захід" (далі ТОВ «Райз Захід»), державний реєстратор Комунального підприємства «Архітектор»\~Дубенської міської\~ради Рівненської\~області Антонюк\~Інна Іванівна про скасування рішення державного реєстратора, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що є власником земельної ділянки площею 3,0098 га, кадастровий номер 5621485512:02:000:0022, що розташована на території Хрінницької сільської ради Дубенського (ліквідованого Демидівського) району Рівненської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 8 жовтня 2016 року між нею та ТОВ «Райз Захід» був укладений договір оренди вказаної земльної ділянки строком на 7 років. В кінці грудня 2021 року вона випадково дізналась про існування додаткової угоди б/н від 17 серпня 2017 року до договору оренди землі від 8 жовтня 2016 року, згідно якої право оренди перейшло від ТОВ «Райз Захід» до відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Строк дії договору змінено на 7 років з дня підписання такої додаткової угоди, тобто до 17 серпня 2024 року. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначає про те, що дізнавшись про існування додаткової угоди від 17 серпня 2017 року, вона звернулася до відповідача з вимогою про повернення їй належної земельної ділянки, скасування самостійно додаткової угоди, оскільки не давала згоди на заміну сторони орендаря, а також на зміну строку дії договору оренди. Крім того, вона додаткову угоду від 17 серпня 2017 року до договору оренди землі від 8 жовтня 2016 року не підписувала, ніколи не уповноважувала інших осіб це робити за неї та відповідної довіреності нікому не видавала. При цьому, ознайомившись із змістом копії такої додаткової угоди від 17 серпня 2017 року, вона виявила, що підпис на додатковій угоді їй не належить. Проте, відповідач земельну ділянку їй не повернув. Із змісту інформаційної довідки №286508660 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо належної їй земельної ділянки було встановлено наявність запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо належної їй земельної ділянки з кадастровим номером 5621485512:02:000:0022. Відповідно номер запису про інше речове право: 17438306, орендар ТОВ «Західна агровиробнича компанія» код ЄДРПОУ 41099127, Додаткова угода до договору оренди землі від 08.10.2016 року, серія та номер б/н, виданий 17.08.2017 року. Строк дії 7 років. Запис є актуальним на даний час. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що між нею та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» наявний спір про право користування земельною ділянкою, належною їй, оскільки додаткової угоди від 17 серпня 2017 року щодо передачі земельної ділянки відповідачеві вона не підписувала, умови такої додаткової угоди не погоджувала та на укладення додаткової угоди від 17 серпня 2017 року нікого не уповноважувала, з нею не узгоджувалися умови додаткової угоди, а тому вона є неукладеною. Зазначає, що ТОВ «Західна агровиробнича компанія» користується належною їй земельною ділянкою, чим порушує її права на користування та розпорядження належним їй майном. З вказаних підстав у позовній заяві позивач [PERSON] просила скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію переходу права оренди земельної ділянки площею 3,0098 га (рілля), кадастровий номер 5621485512:02:000:0022, розташованої на території Хрінницької сільської ради Демидівського (Дубенського) району Рівненської області до ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на підставі додаткової угоди від 17 серпня 2017 року, номер запису про інше речове право 17438306; усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» повернути їй, [PERSON] , земельну ділянку площею 3,0098 га кадастровий номер 5621485512:02:000:0022, а також витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ «Західна агровиробнича компанія» земельну ділянку площею 3,0098 га кадастровий номер 5621485512:02:000:0022, що їй, [PERSON] , належить. Позивач [PERSON] на розгляд справи не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі та зазначила про те, що позовні вимоги підтримує (а.с. 34). Представник позивача [PERSON] адвокат Лопухович А.О. в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» - адвокат Андросюк І.С. позовні вимоги позивача не визнав, вважав, їх необгрунтованими, посилаючись на те, що позивач отримувала виплачену відповідачем орендну плату за землю, що вказує на обізнаність позивача з існуванням додаткової угоди від 17 серпня 2017 року до договору оренди землі від 8 жовтня 2016 року. Представник третьої особи ТОВ «Райз Захід» на розгляд справи не з`явився, будучи повідомленим про час розгляду справи у встановленому порядку. Третя особа - державний реєстратор Комунального підприємства «Архітектор» Дубенської міської ради Рівненської області Антонюк І.І. на розгляд справи не з`явилась. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Ухвалою суду від 14 квітня 2022 року провадження у справі №558/140/22 за позовною заявою [PERSON] було відкрите. Позивачем до суду подано клопотання про витребування у відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» оригіналу додаткової угоди від 17 серпня 2017 року щодо земельної ділянки площею 3,0098 га, кадастровий номер 5621485512:02:000:0022. Таке клопотання позивача ухвалою суду від 21 червня 2022 року задоволено. Крім того, позивач [PERSON] до суду подавала клопотання в якому просила призначити у справі почеркознавчу експертизу для встановлення чи нею, [PERSON] , чи іншою особою, виконаний рукописний текст у додатковій угоді від 17 серпня 2017 року щодо зміни орендаря. Під час розгляду справи представник позивача [PERSON] адвокат Лопухович А.О. просила залишити без розгляду клопотання позивача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи у зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду оригінал додаткової угоди від 17 серпня 2017 року до договору оренди землі від 8 жовтня 2016 року, а без оригіналу додаткової угоди неможливо провести експертизу. Підготовче засідання у справі №558/140/22 проведено 21 червня 2022 року. 29 вересня 2022 року до суду від відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» надійшов відзив на позовну заяву. У прийнятті відзиву на позовну заяву відповідачеві відмовлено, оскільки відзив на позовну заяву відповідачем подано з порушенням встановлених строків. Відповідно до норм\~ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Визначений судом строк для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Водночас, від відповідача та третіх осіб по даній справі, на адресу суду не надходило жодних документів, в тому числі і витребуваних судом, а тому суд вважає, що відповідач та треті особи правом подати письмові пояснення чи надати докази, не скористались. В судовому засіданні представник позивача адвокат Лопухович А.О. повідомила, що позивачем надані до суду усі наявні в неї докази. \~ \~ \~ \~Судом не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із дослідженої в судовому засіданні копії договору оренди землі від 8 жовтня 2016 року встановлено, що [PERSON] , як орендодавець, передала, а ТОВ «Райз Захід» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку площею 3,0098 га (рілля), що розташована на території Хрінницької сільської ради Демидівського району Рівненської області, кадастровий номер 5621485512:02:000:0022. Договір укладено на сім років (а.с. 12-14). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно … №286508660 від 24 листопада 2021 року вбачається, що 11 листопада 2016 року щодо належної [PERSON] земельної ділянки площею 3,0098 га, кадастровий номер 5621485512:02:000:0022 було зареєстровано право оренди за ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Підставою для державної реєстрації державним реєстратором вказаний договір оренди землі від 08.10.2016 року та додаткова угода від 17.08.2017 року, укладена між ТзОВ «Райз Захід», ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та [PERSON] . Строк дії оренди: 7 років, з правом пролонгації. Із змісту наданої до суду позивачем копії додаткової угоди б/н від 17 серпня 2017 року до договору оренди землі від 8 жовтня 2016 року (а.с. 15) вбачається, що зі згоди [PERSON] , як орендодавця, орендар ТОВ «Райз Захід» передає, а новий орендар ТОВ «Західна агровиробнича компанія», приймає на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені в договорі оренди (п. 1). В судовому засіданні представник позивача категорично заперечувала підписання такої додаткової угоди позивачем. За змістом\~ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) \~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. У частині 1 cт. 627\~ЦК України\~зазначено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Разом з тим, визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі врегульовано у спеціальному законі, яким є\~Закон України «Про оренду землі». За правилами\~ст. 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно\~ст. 90\~ЗК України\~власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду. У\~статті 6 Закону України «Про оренду землі»\~визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених\~ЗК України,\~ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до\~ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громади і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем. Згідно\~ст. 13 Закону України "Про оренду землі"\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. В силу вимог\~ст. 16 Закону України "Про оренду землі", укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 cт. 407\~ЦК України\~право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Звертаючись до суду із позовом,\~ [PERSON] вказує на те, що додаткову угоду від 17 серпня 2017 року до договору оренди землі від 8 жовтня 2016 року вона не підписувала та не уповноважувала інших осіб на їх підписання; заперечує факт отримання нею будь-яких пропозицій щодо укладення додаткової угоди від ТОВ «Західна агровиробнича компанія»; погодження між сторонами істотних умов вказаної додаткової угоди. Також в судовому засіданні встановлено, що у позивача відсутній примірник (оригінал) додаткової угоди від 17 серпня 2017 року до договору оренди землі від 8 жовтня 2016 року. Оскільки позивач стверджує про неукладення спірної додаткової угоди до договору оренди землі та на відсутність у неї примірника такої додаткової угоди, то суд вважає, що саме на відповідача покладається обов`язок надати докази на підтвердження укладення додаткової угоди до договору оренди землі. При цьому, суд враховує, що позивач [PERSON] до суду подавала клопотання про витребування у відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» додаткової угоди від 17 серпня 2017 року до договору оренди землі від 8 жовтня 2016 року. Крім того, позивач [PERSON] до суду подавала клопотання в якому просила призначити у справі судову почеркознавчу експертизу для доведення факту не укладення такої додаткової угоди. Суд приходить до висновку, що позивачем вживалися усі процесуальні дії для доведення своїх позовних вимог. Разом з тим, в судовому засіданні 29 вересня 2022 року представник відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» Андросюк І.С. своїми поясненнями стверджував, що у відповідача відсутній оригінал (примірник) додаткової угоди від 17 серпня 2017 року до договору оренди землі від 8 жовтня 2016 року. В силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, судом встановлено, що додаткова угода (її оригінал) від 17 серпня 2017 року до договору оренди землі від 8 жовтня 2016 року відсутня, як у позивача, так і у відповідача. За таких обставин, суд визнає, що зазначена додаткова угода від 17 серпня 2017 року до договору оренди землі від 8 жовтня 2016 року не підписувалась позивачем. При цьому, суд виходить також з того, що відповідно до\~ст.\~12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Таким чином, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 ЦК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно із ч. 4\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Будь-яких доказів, що спростовували б доводи позивача, відповідачем та третіми особами до суду надано не було. Отже, відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що додаткову угоду не було укладено, як і не доведено обставин її укладення. При цьому, посилання представника відповідача адвоката Андросюка І.С. на ту обставину, що відповідач виплачував орендну плату за землю та позивач її отримувала, суд визнає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки укладений позивачем [PERSON] з ТОВ «Райз Захід» договір оренди землі від 8 жовтня 2016 року є чинним та діє до 8 жовтня 2023 року, а адреса місцезнаходження відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та третьої особи ТОВ «Райз Захід» є однаковою (адреса: м. Дубно, пров. Центральний, 1). Частина 1\~ст. 15 Закону України «Про оренду землі»\~кореспондується із положеннями ч. 1\~ст. 638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Істотні умови договору оренди землі визначені у\~статті 15 Закону України «Про оренду землі», відповідно до ч. 1 якої (в редакції, чинній на дату реєстрації додаткової угоди) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно із частиною першою\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Вимогами\~ст. 216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1\~ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частиною другою\~ст. 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Отже, додаткова угода від 17 серпня 2017 року до договору оренди землі від 8 жовтня 2016 року є неукладеною, однак ТОВ «Західна агровиробнича компанія» продовжує користування землею, чим порушує права позивача на користування та розпорядження належним їй майном. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позивач не отримувала від відповідача пропозицій щодо укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, не погоджувала умови такої додаткової угоди та не підписувала її, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов додаткової угоди до договору оренди землі, що передбачені\~ст. 15 Закону України "Про оренду землі". Згідно з ч. 4 cт. 263\~ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року в справі №145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей\~15\~і\~16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору в мотивувальній частині судового рішення. Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року в справі №504/2864/13-ц, від 04.07.2018 року в справі №653/1096/16-ц, від 12.06.2019 року в справі №487/10128/14-ц, від 11.11.2019 року в справі №487/10132/14-ц). Згідно з ч. 1 cт. 317\~ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом cт. 391\~ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 cт. 152\~ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, оскільки відповідач користується земельною ділянкою позивача без відповідної правової підстави, оскільки додаткова угода позивачем з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не укладалась, то земельна ділянка підлягає поверненню позивачеві. Позивачем також заявлено вимоги про скасування державної реєстрації за відповідачем права оренди земельної ділянки, належної позивачеві, на підставі додаткової угоди від 17 серпня 2017 року до договору оренди землі від 8 жовтня 2016 року. Відповідно до положень\~Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з вимогами\~ст. 17 Закону України «Про оренду землі», об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної\~реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до cт. 2\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3\~статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6\~статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6\~статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього\~Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про право оренди земельної ділянки за відповідачем, які не ґрунтуються на укладеній додатковій угоді до договору оренди землі, порушують права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав оренди на земельну ділянку за відповідачем, що забезпечить реальне відновлення порушених прав. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 року в справі № 922/3130/19. Згідно зі\~ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача поза її волею, витребування вказаної земельної ділянки з чужого незаконного володіння відповідає вимогам\~ст. 387 ЦК України. Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, зокрема те, що при укладені договору, сторонами повинні бути узгодженні всі істотні умови, суд вважає, що порушення прав [PERSON] , як власника, у зв`язку із наявністю додаткової угоди до договору оренди землі, предметом якого є належна їй земельна ділянка, без її згоди, позбавляє можливості позивача вільно розпоряджатися та користуватися її земельною ділянкою, а тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 гривень. Крім того, судом встановлено, що позивачем у позовній заяві заявлено три позовні вимоги, а судовий збір сплачений в розмірі 992,40 гривень. Оскільки позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення, то суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору в розмірі 1984,80 гривень. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує роз`яснення п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яким визначено, що з урахуванням конкретних обставин справу судом може бути розглянуто та змінено вимоги позивача без доплати суми судового збору з подальшим розподілом останнього між сторонами згідно зі\~статтею 88\~ЦПК. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 15, 16, 202, 215, 317, 387, 391, 407, 627, 792 ЦК України ст.ст. 90, 116, 124 ЗК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим. Відповідно до ст.ст. 5, 12, 81-84, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved