Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі по тексту - відповідач), третя особа - [PERSON] (далі по тексту - третя особа), відповідно до якого просила припинити приватне обтяження, яке зареєстровано 11.08.2020 за № 28015110 реєстратором регіональної філії м. Києва та Київської обл. ДП «Національні інформаційні технології» вид обтяження: приватне обтяження; тип реєстрації: поточна; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: Договір про відступлення права вимоги серія та номер 2301/К, укладений 10.08.2020 між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал»; об`єкт обтяження: транспортний засіб Mercedes-benz, 2007 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , днз [NUMBER] ; відомості про обмеження відчуження: заборонено відчужувати (далі по тексту -обтяження) - виключивши відповідний запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (далі по тексту - ДРОРМ) та стягнути з відповідача судові витрати. Позиція позивача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником транспортного засобу Mercedes-benz, 2007 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , днз [NUMBER] (далі по тексту - ТЗ). Позивач вказує, що набула права власності на вказаний ТЗ 11.10.2019 на підставі договору комісії та договору купівлі-продажу, укладених між нею та ПП «Лідер-К». На момент реєстрації ТЗ за позивачкою в ДРОРМ були відсутні відомості про обтяження зазначеного майна. В серпні 2020 року, коли позивач мала намір розпорядитись належним їй майном шляхом його продажу, їй стало відомо про наявність вище вказаного приватного обтяження. Вказане обтяження було зареєстроване на підставі Договору про відступлення права вимоги серія та номер 2301/К, укладений 10.08.2020 між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал». Боржником за вказаним зобов`язанням зазначений [PERSON] . Позивач зазначає, що у відповідача право вимоги виникло тільки 10.08.2020, 11.08.2020 було зареєстроване обтяження. Разом з тим, коли позивач придбавала автомобіль, обтяження на майно було відсутнє. Відтак позивач є добросовісним набувачем у відповідності до положень ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а наявність зазначеного вище обтяження обмежує її у реалізації своїх законних прав, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Позиція відповідача. Від відповідача відзив не надходив у визначений ухвалою суду строк. Разом з тим, у своїх поясненнях, наданих до суду відповідач заперечував проти позову, зазначив, що після ознайомлення з матеріалами справи припинив обтяження на належний позивачу автомобіль, а відтак предмет спору відсутній, провадження по справі підлягає закриттю. Позиція третьої особи. Від третьої особи пояснення не надходили. 12.08.2021 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою відкрив провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановив сторонам строки для надання заяв по суті справи. 03.11.2021 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 30.11.2021 від представника відповідача надійшли пояснення. 29.08.2022 Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою задовольнив частково клопотання представника позивача про витребування доказів. 11.10.2022 від представника відповідача надійшли пояснення на ухвалу про витребування доказів та заперечення на стягнення витрат на правову допомогу. 12.10.2022 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 12.10.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. За допомогою підсистеми «Електронний суд» направив заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. На електронну адресу суду направив клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Третя особа у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу третьої особи направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідних клопотань до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що позивач, [PERSON] є власником транспортного засобу марки «Mercedes-benz», 2007 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] , дата реєстрації права власності 11.10.2019 (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ). Згідно листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 04.09.2020 № 31/15-180аз, що автомобіль, який був предметом застави, вперше був зареєстрований за [PERSON] 23.10.2007. У подальшому автомобіль було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору комісії та договору купівлі-продажу, укладених 09.07.2019 суб`єктом господарювання ТОВ «Бриз» за № 6452/19/008099. 11.10.2019 в ТСЦ 5141 автомобіль був перереєстрований на позивача на підставі договору комісії та договору купівлі-продажу, укладених між нею та ПП «Лідер-К» за № 6452/19/007615, за автомобілем було закріплено н/з [NUMBER] . Крім того, з вказаного листа також вбачається, що за результатами проведеної 11.10.2019 перевірки за Єдиним державним реєстром, автоматизованою базою даних при розшукувані транспортні засоби, банком даних Генерального секретаріату Інтерполу, про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна, відомості щодо даного ТЗ були відсутні. Вказані обставини також підтверджуються копією наданих до листа роздруківок з ДРОРМ. Відтак, право власності на вказаний ТЗ позивач набула на підставі договору комісії та договору купівлі-продажу, укладених між нею та ПП «Лідер-К», тобто у порядку, передбаченому чинним законодавством, доказів протилежного матеріали справи не містять. Судом також встановлено, що на момент реєстрації ТЗ за позивачкою в ДРОРМ були відсутні відомості про обтяження зазначеного майна. 10.08.2020 між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення права вимоги серія та номер 2301/К, за умовами якого відповідач набув право вимоги на за рядом кредитних та забезпечувальних договорів, у тому числі і за кредитним договором, укладеним 24.10.2007 між АКБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта-Банк») та [PERSON] , в забезпечення зобов`язань за яким [PERSON] передав Банку в заставу належне йому майно - автомобіль марки «Mercedes-benz», 2007 року випуску, номер кузова: [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що 11.08.2020 в ДРОРМ було зареєстровано обтяження за № 28015110 реєстратором регіональної філії м. Києва та Київської обл. ДП «Національні інформаційні технології» вид обтяження: приватне обтяження; тип реєстрації: поточна; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: Договір про відступлення права вимоги серія та номер 2301/К, укладений 10.08.2020 між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал»; об`єкт обтяження: транспортний засіб Mercedes-benz, 2007 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , днз [NUMBER] ; відомості про обмеження відчуження: заборонено відчужувати. Боржником за вказаним зобов`язанням зазначений [PERSON] . Відповідач у своїх поясненнях вказав, що автомобіль Mercedes-benz, 2007 року випуску був переданий [PERSON] у заставу Банку у якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором, право вимоги за яким він набув на підставі Договору про відступлення права вимоги. Крім того, відповідач визнав ту обставину, що саме на підставі Договору про відступлення права вимоги і було внесено оскаржуваний позивачем запис про обтяження належного позивачу автомобіля до ДРОРМ. Також відповідач вказує, що предмет спору відсутній, оскільки відповідачем було припинено зазначене обтяження, на підтвердження чого надає Витяг з ДРОРМ від 19.11.2021. Так, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами (п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Згідно ч. 3-5 ст. 95 ЦПК України, учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. З огляду на зазначене, чинним процесуальним законодавством встановлено вимоги, за умови дотримання яких докази є допустимими, при цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому, важливою вимогою використання копії письмового доказу як допустимого доказу у справі є її належне засвідчення та передчасне надсилання іншим учасникам справи. Разом з тим, надані до матеріалів справи письмові докази, а саме Витяг з ДРОРМ від 19.11.2021 не засвідчений в установленому законом порядку відповідачем, а відтак судом до уваги не приймається. Інших належних та допустимих доказів того, що відповідачем було припинене оскаржуване обтяження, матеріали справи не містять. Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що вказаний відповідачем доказ був направлений стороні позивача у відповідності до ст. 83, 178 ЦПК України, оскільки з долучених до матеріалів справи копій реєстрів відправки всієї вихідної кореспонденції відповідача неможливо встановити, що саме направлялось учасникам справи. Відтак, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на відсутність предмета спору та наявність доказів того, що оскаржуване обтяження припинене. Так, застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України). Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої вимоги іншій особі або переведення боргу, який виник із забезпеченої застави. Разом з тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. За змістом ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Системний аналіз наведених норм та встановлені фактичні обставини у справі, дозволяють дійти висновку, що обтяження № 28015110 було зареєстроване в ДРОРМ 11.08.2020, а автомобіль марки «Mercedes-benz», 2007 року випуску позивач придбала 11.10.2019, тобто майже за рік до реєстрації зазначеного обтяження. Крім того, як вже було зазначено судом, будь-які обтяження на момент придбання автомобіля позивачем були відсутні у ДРОРМ. Відтак за відсутності відповідного запису в ДРОРМ, позивач є добросовісним набувачем, оскільки не знала і не могла знати про наявність Договору про відступлення права вимоги серія та номер 2301/К, укладеного 10.08.2020 між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал». Так, реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому вона зберігає чинність при переході власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків. На час відчуження спірного автомобіля боржником, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження, а тому відсутні підстави вважати збереження сили застави для нового власника майна. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічна правова позиція щодо правовідносин, які виникли між сторонами, роз`яснена Верховним судом України у постанові від 06.02.2018 року по справі № 333/6700/15-ц. Отже судом встановлено, що наявне обтяження на належний позивачу на праві власності автомобіль, який набутий нею у передбаченому законом порядку, при цьому, правочини, на підставі яких автомобіль був придбаний, чинні, не визнані у судовому порядку недійсними, порушує право власності позивача та чинить перешкоді останній у вільному праві розпорядженні належним позивачу майном, а відтак позовна заява в частині припинення приватного обтяження, яке зареєстровано 11.08.2020 за № 28015110 реєстратором регіональної філії м. Києва та Київської обл. ДП «Національні інформаційні технології» вид обтяження: приватне обтяження; тип реєстрації: поточна; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: Договір про відступлення права вимоги серія та номер 2301/К, укладений 10.08.2020 між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал»; об`єкт обтяження: транспортний засіб Mercedes-benz, 2007 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , днз [NUMBER] ; відомості про обмеження відчуження: заборонено відчужувати, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо вимоги про виключення відповідного запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою КМУ № 830 від 5 липня 2004 р. відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п`яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. За приписами ч. 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Так, з матеріалів справи не вбачається порушення прав позивача саме уповноваженим органом чи уповноважену ним особу, яка має повноваження щодо здійснення дій з припинення/виключення відповідних записів про обтяження з ДРОРМ. Крім того, такий орган взагалі не визначений позивачем як учасник справи. Також, у зв`язку з тим, що рішення в частині припинення обтяження на належне позивачу рухоме майно задоволено, то виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна є наслідком виконання рішення суду та відноситься до дискреційних повноважень реєстратора. За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви у цій частині Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Так, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Згідно положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно положень ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується правовими висновками, вказаними у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах: № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Згідно положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд, враховуючи предмет та підстави позову, складність справи, а також те, що всі процесуальні документи по справі подані до суду за підписом представника позивача адвоката Григоржевського М.С., який діє на підставі Ордеру № 1057587 та Договору про надання правової допомоги № 27-08/2020 від 27.08.2020, а також обсяг поданих до суду документів, враховуючи розрахунок витрат на правову допомогу, наданий представником позивача, вважає, що понесені стороною позивача витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 16 000, 00 грн. є співвмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом зазначених робіт та значенням справи для відповідача. У свою чергу, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача на стягнення витрат на правничу допомогу, та не вбачає підстав для відмови у стягненні зазначених витрат з відповідача, оскільки представником не надано доказів неспівмірності витрат позивача на правову допомогу під час розгляду вказаної справи. Крім того, представник відповідача також вказував, що оскільки предмет спору відсутній, витрати на правову допомогу також стягненню не підлягають. Водночас, оскільки вказана обставина у судовому засіданні не підтвердилась, а на момент подачі позову обтяження було наявне та не зняте відповідачем, що і послугувало підставою для звернення позивача за правничою допомогою до АО «Рижих, Григоржевський та партнери», суд вказану обставину також до уваги не бере. За таких обставин, суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 16 000, 00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 908, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial