Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

У вересні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що [INFO] помер його дідусь [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із частки квартири та земельної ділянки, що знаходиться за адресою в [ADDRESS] . [INFO] померла його бабуся [PERSON] . При цьому зазначав, що вказана квартира та земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була набута у спільну сумісну власність його батьком [PERSON] , дідусем [PERSON] , та бабусею [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.02.1997 року та Державним актом про право власності на земельну ділянку від 06.02.2007 року. При цьому, 05.12.2006 року його дідусем [PERSON] було складено заповіт на його ім`я, відповідно до якого він заповів усе належне йому майно й відповідно після його смерті він прийняв спадщину на належну померлому частку нерухомого майна - 1/3 частку квартири. Крім того, з метою прийняття спадщини за заповітом на частку земельної ділянки він звернувся до державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області Назарчук Г.Я. та після чого йому нотаріусом було відмовлено у зв`язку з тим, що не встановлені частки у спільній сумісній власності, і що вчинення такої нотаріальної дії суперечить законові. На підставі вищевикладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив визначити, що розмір частки позивача складає 1/3 частини земельної ділянки кадастровий номер 7310136600:26:002:0013 за адресою [ADDRESS] ; визнати за позивачем право власності на 1/3 частку земельної ділянки кадастровий номер 7310136600:26:002:0013 за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті його дідуся [PERSON] ; припинити право спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку. В судове засідання сторони не з`явились від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] направив до суду заяву в якій позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до вимог ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб , та відповідає вимогам ч.4 ст.206 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, за наслідками судового розгляду справи встановлено, що на підставі рішення 11 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 29 грудня 2006 року № 203 передано у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] земельну ділянку розміром 0,0421 га кадастровий №7310136600:26:002:0013 цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] та право власності співвласників на таку земельну ділянку зареєстровано у встановленому законом порядку (а/с 26-27). Згідно ч.1 ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності до вимог ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Так, матеріали справи не містять відомостей про наявність відповідного письмового та нотаріально посвідченого договору між співвласниками про визначення розмір часток, а тому суд приходить до висновку, що їх частки рівні та складають по 1/3 частці за кожним співвласником. При цьому, судом встановлено, що [INFO] один із співвласників - [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 28). Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом на спадкове майно до державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області Назарчук Г.Я. звернувся позивач [PERSON] від імені якого діяла [PERSON] по довіреності. Однак, [PERSON] державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області Назарчук Г.Я. було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в частині видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з тих підстав, що частки співвласників у справі спільної власності не визначені (а/с 11-12). У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом п. г) ч.1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. З урахуванням вище наведеного наявні підстави для визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності в порядку передбаченому ст. 372 ЦК України, припинивши право спільної сумісної власності. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved