Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Вступ. Між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено оферту на укладення угоди про надання кредиту. Позивач свої зобов`язання виконав , надавши відповідачу кредит в сумі 84,491,83 грн, але в порушення умов договору відповідач, свої зобов`язання не виконав в результаті чого виникла заборгованість, а тому представник позивача звернувся до Маловисківського районного суду Кіровоградської області з відповідною позовною заявою. Стислий виклад позицій учасників справи. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 111122,74 гривень, з яких: заборгованість по кредиту 80868,73 гривень, заборгованість по відсотках 12531,13 гривень, заборгованість по комісії 17722,88 гривень. В обґрунтування своїх вказує на те, що 22 січня 2021 року відповідач підписала оферту на укладення угоди про надання кредиту № 501290929, відповідно до умов якої отримав кредит у розмірі 84491,83 грн зі строком повернення до 22 січня 2025 року. У додатку №1 до оферти на укладення угоди про надання кредиту № 5012909290 сторони погодили графік здійснення погашення кредиту. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору у неї утворилась станом на 16 лютого 2022 року заборгованість у розмірі 111122,74 гривень, яку позивач просить суд стягнути. Відповідач відзив на позов не подав. Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву сплив (навіть з урахуванням строку поштового обігу). Заяви ( клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. 22 серпня 2022 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про відкладення розгляду складу відкласти судове засідання по справі призначене на 23 серпня 2022 року та надати можливість ознайомитись з матеріалами справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином. Рух справи. До Маловисківського районного суду Кіровоградської області 21 червня 2022 року надійшла вказана позовна заява. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 червня 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Кратка Д.М. Судом в порядку частини 6 статті 187 ЦПК направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь зазначений запит надійшла 24 червня 2022 року. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 червня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (частина 2 статті 247 ЦПК України). Встановлені судом обставини справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. 22 січня 2021 року [PERSON] підписано Оферту на укладення кредиту № 201290929, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та банком за умовами якого сума кредиту становить 84491,83 гривні, процентна ставка 18,99 % річних, строк кредиту - 48 місяців, тип кредиту - «Кредит готівкою». Дата повернення кредиту 22 січня 2025(а.с. 26). 22 січня 2021 року відповідачем [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 28). 21 січня 2021 року [PERSON] підписала анкету заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а.с. 28а на звороті). Графіком платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 501290929 від 22 січня 2021 року визначено дату щомісячних платежів, суму платежів за розрахунковий період та проценти за користування кредитом (а.с. 27). З виписки по особовим рахункам [PERSON] за період з 22 січня 2021 року по 16 лютого 2022 року вбачається, що 22 січня 2021 року на рахунок відповідача банком перераховано кошти в сумі 84491, 83 гривні (а.с. 21-25). З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 501290929 від 22 січня 2021 року, вбачається, що станом на 16 лютого 2021 розмір заборгованості складає 111122,74 гривень, з яких: заборгованість по кредиту 80868,73 гривень, заборгованість по відсотках 12531,13 гривень, заборгованість по комісії 17722,88 гривень (а.с. 20). Мотиви суду. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною 1 статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Положеннями частини 1 статті 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. За правилом частини 1 статті 643 ЦК України якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Змістом частини 1 статті 1046 ЦК України визначено за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 549 ЦК України та умов Договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з статтею 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)(стаття 530 ЦК України). У статтях 12 та 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Підписавши оферту на укладання угоди про надання кредиту № 501290929 від 21 січня 2021 року, анкету заяву про акцент Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» від 21 січня 2021 року, додаток №1 до Угоди про надання кредиту № 501290929 від 22 січня 2021 року (Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), відповідачка фактично погодилася на запропоновані позивачем умови кредитного договору, отримала кредитні кошти і користувалася ними, а тому вважає, що між сторонами виникли зобов`язання за кредитним договором. Як вбачається зі матеріалів справи, Банк свої зобов`язання по кредитному договору № 501290929 від 22 січня 2021 року, що укладений між сторонами, виконав. Відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 16 лютого 2022 року утворилась заборгованість, що за розрахунком Банку становить 11122,74 гривень. Правильність наданих банком розрахунків заборгованості підтверджується умовами кредитного договору і не спростована відповідачем в установленому законом порядку. Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 17722,88 гривень, то такі вимоги не підлягають задоволенню. В розрахунку заборгованості за кредитом, доданим до матеріалів справи позивач зазначив, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить 1901,07 гривень, загальна сума боргу по комісії становить 17722,88 гривень. Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вимоги банку про сплату спірної комісії не відповідають вимогам справедливості. Верховний суд в постанові від 27 грудня 2018 року № 695/3474/17 зазначив, що відповідно до положень абзацу 2 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, що передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, на думку Верховного суду, за змістом статей 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Далі Верховний суд зазначив, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитний договір тощо). Верховний суд дійшов висновку, що положення спірного договору про споживчий кредит у частині встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими. Це є підставою для визнання таких положень недійсними. Судом першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин, коректно застосовано норми закону, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги. Отже, судова практика традиційно виходить з того, що споживач є вразливою стороною договірних відносин і потребує посиленого захисту своїх прав. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 19 серпня 2020 року у справі № 641/11984/15ц. Окрім цього, Верховний суд зазначав, що банк, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, за які саме послуги, що надаються позивачу, сплачується комісія. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Усталена практика Верховного Суду зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою. Так само договори зі споживачами не повинні містити умови, які є несправедливими. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Тому, враховуючи позиції викладені Верховним Судом, вимога позивача\~\~в частині стягнення з відповідача комісії в розмірі 17722,88 гривень є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Згідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частини 1 3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що на користь позивача належить стягнути з відповідача заборгованість по кредиту 80868,73 гривень, заборгованість по відсотках 12531,13 гривень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає судовий збір в розмірі 2085,31 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial