Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

У червні 2022 року позивач звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з вище вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 35263 грн. та судові витрати. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.07.2022 року вказаний позов за підсудністю передано для розгляду Першотравневому районному суду м.Чернівці. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 28.06.2020 о 16:00год. на автодорозі Н-10 217км+167м в с.Дубівці Кіцманського району мала місце ДТП за участю транспортних засобів марки YAMAXA д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та Fiat Scudo д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] та яким на момент ДТП керував [PERSON] . Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19.11.2020 року відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП по факту вказаної вище ДТП. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вказаної ДТП не була застрахована, а потерпілий своєчасно звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, позивачем було проведено розрахунок вартості завданого матеріального збитку та відшкодовано потерпілому завдані відповідачем збитки в розмірі 33583,98 грн., а також витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 1680 грн. Загальний розмір витррат позивача з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди складає 35263,98 грн. Посилаючись на вимоги ст. 38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважає, що у позивача виникла право регресної вимоги до відповідача, а тому звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на користь МТСБУ суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 35263,98 грн. та сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2481 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи шляхом направлення на адресу його зареєстрованого місця проживання судових повісток та копій позовної заяви з додатками та ухвалою про відкриття провадження. Про причини своєї неявки суд не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Слід також зазначити, що інформація щодо даної справи розміщується на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/, де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судових засідань у даній справі. Крім того, у встановлений строк відповідачем не було подано заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом, а також відзиву. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, судом встановлено, що постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19.11.2020 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП по факту ДТП, яка мала місце 28 червня 2020 року о 16:00год. на автодорозі Н-10 217км+167м в с.Дубівці Кіцманського району, де [PERSON] керуючи мотоциклом YAMAXA, д.н.з. [NUMBER] у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Fiat Scudo, д.н.з. д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, потерпілих немає. Водієм порушено п.12.3, п.12.4 ПДР. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. З матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахованою (а/с 6). За змістом п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Так, 16.12.2020 року потерпілий звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування до якої додав необхідний пакет документів (а/с 7). Положенням п. 36.2 ст. 36 Закону визначено, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та заплатити його. З матеріалів справи вбачається, що МТСБУ було виплачено на користь потерпілого завдану шкоду в розмірі 33583,98 грн., що становить вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, а також 1680 грн. витрат за послуги аварійного комісара (а/с 27, 28). Відповідно до п.п. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Частиною перш ост. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню виплачена ним сума страхового відшкодування в рахунок відшкодування завданої відповідачем шкоди. За змістом ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved