Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся через представника адвоката Лісовську Маріанну Миколаївну до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , АН «Атланта» ТОВ (далі - відповідачі), в якому просив суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 21.02.2021 р., реєстровий № 191, посвідчений приватним нотаріусом Образцовою Тетяною Анатоліївною, Одеський міський нотаріальний округ; повернути сторони за договором дарування квартири [ADDRESS] , укладений 21.02.2021 р., реєстровий № 191, посвідчений приватним нотаріусом Образцовою Тетяною Анатоліївною, Одеський міський нотаріальний округ в первісний стан; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] забезпечувальний платіж в гривні, сума якого еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення, а також штраф 100 % суми забезпечувального платежу у гривні, що еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., з АН «Атланта» ООО на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50 000 грн; стягнути з відповідачів суму судових витрат пропорційно до задоволених вимог. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 жовтня 2020 року між АН «Атланта» ТОВ, [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про намір укласти угоду, а саме нотаріально посвідчити договір відчуження квартири [ADDRESS] . Пунктом 2.5 Договору встановлено, що угода відчуження повинен бути укладений не пізніше 27 листопада 2020 року. У разі, якщо жодна зі Сторін за 7 календарних днів до закінчення терміну дії Договору не виявить бажання його розірвати, Договір вважається пролонгованим на той самий термін і на тих самих умовах. До теперішнього дня жодна зі Сторін за 7 календарних днів до закінчення терміну дії Договору, визначеного п. 2.5. не виявила бажання його розірвати Договір діє до теперішнього часу, угоду відчуження квартири [PERSON] не укладено, умови Договору не виконані, квартира на підставі договору дарування перейшла у власність [PERSON] [PERSON] є інвалідом ІІ групи, крім того, чоловік позивачки [PERSON] має захворювання «Рак сечового міхура» та на сьогоднішній день не пересувається, тому Позивач хотіла придбати квартиру поруч із своєю донькою, яка може їм з чоловіком допомагати. [PERSON] гарантувала придбання спірної квартири, для чого на виконання умов Договору передала [PERSON] вцілому 1800 доларів США, позивач зазначає, що грошові кошти були передані відповідачу як забезпечувальний платіж. [PERSON] умови Договору не виконала, «Забезпечувальний платіж» не повернула та штраф в розмірі 100 %, який передбачено п. 4.5. Договору не сплатила. АН «Атланта» ООО порушило умови договору, не організувало зберігання документів, переданих Власником, до моменту укладення та нотаріального посвідчення договору відчуження об`єкта, не організувало проведення укладення та нотаріального посвідчення договору відчуження об`єкта, не створило умови для проведення переговорів і розрахунків між Набувачем та Власником. У своїх письмових поясненнях АН «АТЛАНТА» ТОВ, відповідача адвокат Головатюк Я.О. зазначила, що позовні вимоги відповідач не визнає у повному обсязі, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, строк договору закінчився 11.12.2020 року, забезпечувальний платіж не вважає авансом, а є іншим видом забезпечення виконання зобов`язань, не надано доказів страждань, які було спричинено Позивачу. 13 вересня 2022 року представником позивача була подана заява про зменшення позовних вимог, у якій вона просила залишити без розгляду вимог щодо визнання договору недійсним та розглянути позовні вимоги в наступній редакції: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] забезпечувальний платіж в гривні, сума якого еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення, а також штраф 100 % суми забезпечувального платежу у гривні, що еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення; Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., з АН «Атланта» ООО на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.; стягнути з відповідачів суму судових витрат пропорційно до задоволених вимог. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач 3 направив до суду письмові пояснення. Як передбачено ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою суду від 12.04.2021 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.09.2022 року, закрито підготовче судове засідання по справі та призначено її до судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2020 року між АН «Атланта» ТОВ, [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про намір укласти угоду, а саме нотаріально посвідчити договір відчуження квартири [ADDRESS] . Пунктом 2.5 Договору встановлено, що угода відчуження повинен бути укладений не пізніше 27 листопада 2020 року. У разі, якщо жодна зі Сторін за 7 календарних днів до закінчення терміну дії Договору не виявить бажання його розірвати, Договір вважається пролонгованим на той самий термін і на тих самих умовах. До теперішнього дня жодна зі Сторін за 7 календарних днів до закінчення терміну дії Договору, визначеного п. 2.5. не виявила бажання його розірвати Договір діє до теперішнього часу, угоду відчуження квартири [PERSON] не укладено, умови Договору не виконані, квартира на підставі договору дарування перейшла у власність [PERSON] [PERSON] є інвалідом ІІ групи, крім того, чоловік позивачки [PERSON] має захворювання «Рак сечового міхура» та на сьогоднішній день не пересувається, тому Позивач хотіла придбати квартиру поруч із своєю донькою, яка може їм з чоловіком допомагати. [PERSON] гарантувала придбання спірної квартири, для чого на виконання умов Договору передала [PERSON] вцілому 1800 доларів США, позивач зазначає, що грошові кошти були передані відповідачу як забезпечувальний платіж. [PERSON] умови Договору не виконала, «Забезпечувальний платіж» не повернула та штраф в розмірі 100 %, який передбачено п. 4.5. Договору не сплатила. АН «Атланта» ООО порушило умови договору, не організувало зберігання документів, переданих Власником, до моменту укладення та нотаріального посвідчення договору відчуження об`єкта, не організувало проведення укладення та нотаріального посвідчення договору відчуження об`єкта, не створило умови для проведення переговорів і розрахунків між Набувачем та Власником. Відповідно до п. 4.4. договору про намір укласти угоду, позивач передав «забезпечувальний платіж» грошову суму в гривнях, яка еквівалентна 800 доларам США, а відповідно до додаткової угоди від 07 жовтня 2020 року внесений додаткова сума у розмірі 1000 доларів США Пунктом п. 4.5. договору про намір укласти угоду визначено, що за невиконання умов цього договору сторони несуть відповідальність. У разі невиконання (неналежного виконання) Власником своїх зобов`язань, він зобов`язується повернути отриману суму «забезпечувального платежу» і сплатити штраф у розмірі 100 % від суми. Судом було встановлено, що у визначені договором строки, Основний договір не був укладений, а Об`єкт подарований іншій особі. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Статтею 205 ЦК України\~встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.\~ Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 635\~ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 546\~ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 546 ЦК України, сторони у п. 4.4. Договору про намір укласти угоду домовились, що забезпеченням виконання зобов`язань по цьому попередньому договору є забезпечувальний платіж, який не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком у розумінні Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 570\~ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості (ч. 1 ст. 571 ЦК України), що передбачено п. 4.5. Договору Згідно ч.ч.1 та 2 ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Таким чином, суд встановивши обставини неукладення основного договору купівлі-продажу, незалежно від причин невиконання умов попереднього договору в цій частині відповідачем, з неї на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума 1800 доларів США та сума штрафу в розмірі 100% сплаченої суми, тобто 1800 доларів США. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. 81 ЦПК України, які б підтверджували припинення дії п. 2.7 договору, яким передбачено пролонгацію на той самий термін і на тих самих умовах у разі не виявлення бажання розірвати Договір. Продовжений строк розрахунку до 11.12.2020, визначений додатковою угодою від 07.10.2020 року не виключає застосування пролонгації Договору, визначену п. 2.7 Договору. Зазначення представником АН «АТЛАНТА» ТОВ, що «забезпечувальний платіж» не є авансом та не підлягає поверненню у 100 % розмірі від наданої суми спростовується п. 4.5 Договору, яким сторони передбачили сплату штрафу в розмірі 100 % від суми у разі невиконання (неналежного виконання Власником зобов`язань. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Між тим, як вбачається із матеріалів справи, договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було. Грошові кошти, в якості забезпечувального платежу, були сплачені з метою забезпечення виконання зобов`язання. Грошові кошти за договором позики у визначений договором строк не було повернуто позивачу. Валютою виконання зобов`язання є гривня, тобто зобов`язання має бути виконане у гривнях це передбачено\~ст. 533 ЦК України, а якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ 01.07.2014 в Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві\~роз`яснив, що якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача забезпечувального платіжу в гривні, сума якого еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення, а також штраф 100 % суми забезпечувального платежу у гривні, що еквівалентна 1800 доларам США по курсу НБУ на день стягнення, підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, суд відмовляє у задоволенні, оскільки поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 25 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)'' від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явиш заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Згідно з ч. 2ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи/або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення Право на відшкодування моральної шкоди закріплено і в Конституції України, згідно з якою громадяни мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди: завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням недостовірної інформації про громадянина та членів його сім`ї; завданої громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади; завданої безпідставним засудженням громадян; завданої фізичним і юридичним особам актами і діями, які визнані Конституцією Судом неконституційними. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Виходячи з аналізу ст. 1167 ЦК України"Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду", зобов`язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювана шкоди; причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою;вини заподіювана шкоди. Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести заявник. В позовній заяві приводиться лише оціночне судження позивача щодо завдання їй моральної шкоди яка полягає в тому, що позивач відчуває нервове напруження, переживання та страждання, які спричинені діями відповідачів, що призвело до погіршення стану здоров`я, однак позивачем не надано належних та допустимих доказів, судом не встановлено, що з вини відповідачів спричинена моральна шкода, відсутній причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останніх в її заподіянні. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності , суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є безпідставними не знайшли підтвердження в судовому засіданні, тому у цій частині не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial