Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

14 березня 2022 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом у якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 13 січня 2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., зареєстрований в реєстрі за № 2752; стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти за виконавчим написом у сумі 11 587,45 грн. В обґрунтування зазначеного позову посилається на те, що за його місцем роботи надійшла постанова приватного виконавця Єфіменка Д.О. від 19.02.2021 року щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 34 387 грн. на підставі виконавчого напису нотаріуса №2752 від 13.01.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. Відповідно до спірного виконавчого напису, позивач є боржником за кредитним договором від 28.10.2019, укладеним з ТОВ «МІЛОАН», правонаступником якого за договором відступлення прав вимоги є відповідач по справі. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомлені про його отримання. Однак, такого повідомлення позивач не отримував. При вчиненні виконавчого напису у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, а також суми штрафних санкцій та процентів є безспірними, не було враховано факту наявності/відсутності спору щодо заборгованості, а отже виконавчий напис вчинений з істотними порушеннями вимог чинного законодавства, а саме: Закону України "Про нотаріат", Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Крім того, роботодавцем позивача на виконання постанови про звернення стягнення за виконавчим написом, було перераховано на користь відповідача грошові кошти за період з березня 2021 по січень 2022 у розмірі 11 587,45 грн., які в силу вимог ст.1212 ЦК України, підлягають поверненню. У зв`язку з чим, позивач просить задовольнити його позов повністю, стягнути судові витрати. Одночасно із поданням позовної заяви позивач звернувся із заявою про забезпечення його позову. Ухвалою суду від 16 березня 2022 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову, шляхом зупинення виконання спірного виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою судді від 16 березня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду у порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання повідомленням (викликом) сторін. Не погоджуючись з позовними вимогами 13 червня 2022 року представник відповідача надіслав відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що ТОВ «ФК «Кредит Капітал» є правонаступником\~ усіх прав та обов`язків ТОВ «Мілоан»\~ на підставі Договору\~ відступлення прав вимоги №46-МЛ від 31.01.2020 року. На підставі вказаного Договору набув право грошової вимоги до боржників ТОВ «Мілоан», у тому числі до позивача за кредитним договором № 6457428 від 28.10.2019 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 10 000,00 грн., строком до 27.11.2019 року, які не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором була передана відповідачу від первісного кредитора ТОВ «Мілоан», тобто після отримання прав вимоги жодних нових сум щодо стягнення заборгованості відповідачем не нараховувалося. Вважає необґрунтованою вимогу позивача щодо повернення коштів, стягнутих в рамках виконавчого провадження, оскільки позивач кредитні кошти отримав за Кредитним договором №6457428 від 28.10.2019 року, користувався ними, але від виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати інших платежів, свідомо ухилявся. У зв`язку з чим, відповідач був змушений звернутися за захистом своїх прав до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, яка була подана з дотриманням усіх умов передбачених п.2 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також, вважає що заявлена в позовній заяві сума судових витрат на правову допомогу є неспівмірною та значно завищеною для такої категорії справ та не відповідає дійсній вартості наданих послуг (а.с.71-74). У судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28 жовтня 2019 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" було укладено кредитний договір №6457248, на підставі якого позичальником було надано позивачу кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн., строком до 27.11.2019 року (а.с.76-78). 13 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем вчинений виконавчий напис, реєстровий номер №2752, яким запропоновано звернути стягнення з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором №6457248 від 28.10.2019, укладеним з ТОВ "Мілоан", правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення прав вимоги №46 МЛ від 31.10.2020 року є\~ ТОВ «ФК «Кредит Капітал», на загальну суму 30630,00 грн. (а.с.16). Зазначений виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Єфіменка Д.О., виконавче провадження №64504606 (а.с.22-23). Відповідно\~ ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від\~ 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» зі змінами та доповненнями (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29 листопада 2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: - оригінал нотаріально посвідченої угоди; - документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено судом, договір кредиту не було нотаріально посвідчено, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), оскільки оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Стосовно посилань позивача на ту обставину, що нотаріусом вчинено виконавчий напис з порушенням встановленого Законом порядку у зв`язку з тим, що боржнику не направлялася претензія чи інше повідомлення про заборгованість, суд зазначає наступне. Ухвалою суду від 24 травня 2022 року зобов`язано приватного нотаріуса Баршацького І.В. та Київський державний нотаріальний архів надати суду копію матеріалів оспорюваного виконавчого напису. Проте, ухвала суду не виконана, матеріалів на підставі яких було вчинено виконавчий напис до суду не надано. Тобто, з метою забезпечення всебічності судового розгляду, судом вжито вичерпних заходів\~ для отримання матеріалів виконавчого напису, які не дали результатів. Як встановлено у ч.4 ст.81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. У зв`язку з тим, що позивач посилається на невчинення певних дій направлення претензії, а відповідач, заперечуючи проти позову не надав доказів направлення повідомлення боржнику про заборгованість, суд вважає доведеною ту обставину, що таке повідомлення не направлялось. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №554/6777/17 Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України "Про нотаріат". Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що встановлена законом процедура стягнення боргу за договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. З огляду на наведене, вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, встановивши відсутність доказів направлення позичальником листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником [PERSON] такого листа, та те, що виконавчий напис вчинено на підставі нотаріально не посвідченого кредитного договору, суд приходить до висновку про те, що встановлена законом процедура стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), що є підставою для визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача\~ безпідставно набутих коштів, суд виходить з наступного. Суду подано ряд платіжних доручень (а.с. 24-36), з яких вбачається, що за період з березня 2021 по січень 2022 із заробітної плати позивача утримано та перераховано на рахунок приватного виконавця Єфіменка Д.О. грошові кошти на загальну суму 11 587,45 грн. згідно постанови ВП №64504606 від 19.02.2021 року, за виконавчим написом №2752 від 13.01.2021року. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 11587,45 грн., що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, відпали, суд приходить до висновку, що отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Позивачем за подання позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн., та 469,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем. На підставі абз.2 ч.8 ст.141 ЦПК України у позовній заяві позивачем зроблено заяву про те, що докази витрат на правничу допомогу буде надано не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення, відтак питання про судові витрати в цій частині судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved