Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, слідчого відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями/бездіяльністю органами досудового розслідування. Позивач [PERSON] свій позов мотивує тим, що 13.08.2018 року за розпорядженням Маневицького сеищного голови [PERSON] його було звільнено з займаної посади інспектора з юридичних питань виконавчого апарату селищної ради на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Вважаючи своє звільнення незаконним, з особистих мотивів, [PERSON] 04 листопада 2019 року звернувся із заявою до правоохоронних органів, слідчого відділення Маневицького ВП ГУНП у Волинській області, на підставі якої було внесено відомості в ЄРДР за № 12019030160000391 та розпочато досудове розслідування відносно кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України. Вказує, що упродовж періоду з листопада 2019 року - по березень 2020 року, слідчим були винесенні постанови про закриття провадження, які оскаржувались позивачем в судовому порядку. Востаннє слідчим суддею Любешівського районного суду 16 вересня 2020 року було винесено рішення, якому було відмовлено в задоволені скарги [PERSON] щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження слідчим, слідчого відділення Маневицького ВП ГУНП у Волинській області як незаконної. На думку [PERSON] , органи досудового розслідування своїми протиправними діями/бездіяльністю, які проявились у необ`єктивному розслідуванні кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12019030160000391 від 05 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 172 КК України та винесенням необґрунтованих, незаконних постанов про закриття даного кримінального провадження, йому була заподіяна моральна та майнова шкода, які полягають у матеріальних витратах пов`язаних із проходженням стаціонарного лікування; душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправними діями щодо нього, членів його сім`ї. Просить стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в сумі 26000 (двадцять шість тисяч) гривень 00 копійок та майнову шкоду в сумі 42000 (сорок дві тисячі) гривень 00 копійок Ухвалою судді від 30 серпня 2022 року було відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін по справі. Роз`яснено позивачеві його право змінити неналежного відповідача слідче відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області на належного відповідача Головне управління Національної поліції у Волинській області. Відповідачам роз`яснено право на подання відзиву на позов у встановлений законом строк. Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року за клопотанням позивача було замінено неналежного відповідача ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області на Камінь-Каширський районний відділ поліції ГУНП у Волинській області. Позивач [PERSON] 10 жовтня 2022 року подав клопотання про відкладення судового розгляду в даній справі до вирішення іншої справи відносно нього, яка перебуває на розгляді Волинського окружного адміністративного суду за його позовом до Маневицької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити дії. Дане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки предмет спору в справі, що розглядається Волинським окружним судом не стосується предмету спору у даній справі, в якій вирішується питання щодо відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями/бездіяльністю органами досудового розслідування. Державна казначейська служба України 22.08.2022 року подала до суду відзив на позов, вважаючи позовні вимоги безпідставними, просить суд відмовити в задоволенні даного позову. Відповідач Камінь-Каширський РВП ГУНП у Волинській області відзив на позов не надіслав. Вивчивши доводи позивача викладені у позовній заяві, мотиви відповідача Державної казначейської служби викладені у відзиві, дослідивши подані докази а також матеріали кримінального провадження, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Мотиви суду щодо відмови у відшкодуванні моральної та майнової шкоди. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільнго права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, залежно від встановленого вирішення питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволені. У постанові Великої Палати Верховного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/164 (номер провадження 14-511 цс 18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, визначення предмета та підстав спору є правом позивача. Статтею 56 Конституції України зазначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду відшкодовується на підставі статті 1176 Цивільного кодексу України та Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон України). Відповідно до вище вказаної статті Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду": відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Тобто чітко вказані правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність. Позивач у своїй позовній заяві посилається на положення частини другої ст.2 даного Закону, де вказано умови, які дають право на відшкодування шкоди, зокрема закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. З досліджених судом матеріалів кримінального провадження № 12019030160000391 від 05 листопада 2019 року, вбачається, щодо позивача [PERSON] не застосовувалися жодні заходи, передбачені Законом України, в тому числі не застосовувались процесуальні дії, що обмежували б права позивача, тому правові підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1176 Цивільного кодексу України та Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відсутні. [PERSON] у своєму позові зазначає, що його визнано потерпілим у кримінальному провадженні, проте докази надання йому такого процесуального статусу у матеріалах справи відсутні. Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зазначеними правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Проте цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Відповідно до загальних норм цивільно-правової відповідальності при вирішені спору про відшкодування моральної шкоди, обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Постановою слідчого 20 березня 2020 року було закрито кримінальне провадження внесене ЄРДР за № 12019030160000391. На скаргу [PERSON] щодо скасування даної постанови про зикриття провадження як незаконної, слідчим суддею Любешівського районного суду було винесено рішення, в якому було відмовлено [PERSON] в задоволенні скарги. Таким чином позивачем не надано жодних належних доказів, які б свідчили про незаконність чи протиправність дій працівників Слідчого відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУ НП у Волинській області. Причинно-наслідковий зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. В деліктних правовідносинах обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою покладається на позивача. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки заподіювача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Зазначене вище також викладене у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №640/3837/17 та від 29.08.2018 у справі №686/16161/16-ц. Під час розгляду справи позивачем не подано жодних належних доказів, які визначали б обов`язкові елементи складу цивільного правопорушення: в діях відповідачів, а саме: наявність шкоди, протиправність дій, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача без яких державний орган неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати відшкодувати шкоду. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи вищевикладене факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди не підтверджено жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Позивач вказує, що у нього погіршився стан здоров`я та посилається на проходження стаціонарного лікування у медичних закладах Волинської області. Згідно копії листка непрацездатності, вказано, що [PERSON] перебував на лікуванні з 30.07.2018 року по 10.08.2018 року тоді як звільнено його було тільки 13.08.2018 року. Крім того до матеріалів справи долучено виписку із медичної карти амбулаторного хворого, яка видана 08.11.2021 року. Зазначені вище документи не підтверджують, що погіршення стану здоров`я та виникнення певних захворювань стались внаслідок дій працівників правоохоронних органів. Виходячи із вищезазначеного, суд приходить до висновку, що даний позов в частині відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягає. В свою чергу [PERSON] у позовній заяві просить стягнути за рахунок коштів державного бюджету України 42 000,00 грн майнової шкоди, заподіяної внаслідок діяльності посадових осіб Слідчого відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУ НП у Волинській області. Згідно з загальними нормами цивільно-правової відповідальності при вирішені спору про відшкодування матеріальної шкоди, як зазначалось вище, обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення унеможливлює стягнення шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 22 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі у тому випадку, якщо це реальна шкода та упущена вигода. Позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та діями/бездіяльністю працівників правоохоронних органів та не обґрунтовано, в чому полягає завдана йому матеріальна шкода у розмірі 42 000,00 грн. Таким чином під час розгляду справи позивачем не доведений факт спричинення йому діями/бездіяльністю органу досудового розслідування майнової та моральної шкоди під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12019030160000391 від 05 листопада 2019 року. Мотиви суду щодо відмови позову у зв`язку із залученням неналежного відповідача. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної та майнової шкоди завданої незаконними діями/бездіяльністю органами досудового розслідування в порядку ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та ЗУ "Про порядок відкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", до відповідачів: Державної казначейської служби України, слідчого відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області. Оскільки визначений позивачем відповідач "Слідче відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області" не є самостійною юридичною особою, а існує як структурний підрозділ Головного Управління Національної поліції України у Волинській області, даного відповідача слід вважати неналежним в даній цивільній справі. Ухвалою суду від 30 серпня 2022 року, позивачу було роз`яснено йго право на заміну одного з неналежних відповідачів, з наведених вище підстав. Однак [PERSON] подав клопотання про заміну неналежного відповідача слідчого відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області на Камінь-Каширський районний відділ поліції ГУНП у Волинській області. Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року було замінено неналежного відповідача слідче відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області на Камінь-Каширський районний відділ поліції ГУНП у Волинській області. Встановлення належного відповідача й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного суду №707/2-1006/2011 від 28.04.2021 року. Аналогічний такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/976/16ц (номер провадження 14-61 цс 18), від 20.06.2018 року у справі №308/3162/15-ц (номер провадження 1-178 цс 18), від 12.12.2018 року у справі №372/51/16-ц (номер провадження 14-511 цс 18), від 05.05.2019 року у справі № 551/10058/17 (номер провадження 14-20 цс 19). Таким чином судом встановлено, що належним відповідачем у даному спорі є Головне управління Національної поліції України у Волинській області, про що було роз`яснено позивачеві в ухвалі суду від 30 серпня 2022 року. Однак [PERSON] не скористався даним правом, а на власний розсуд подав клопотання про заміну неналежного відповідача слідче відділення ВП №1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області на Камінь-Каширський районний відділ поліції ГУНП у Волинській області. Камінь-Каширський районний відділ поліції ГУНП у Волинській області є неналежним відповідачем у даній цивільній справі, а тому суд встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача вважає, що такий позов не підлягає до задоволення. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed