Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № CL-278835 від 20.05.2020 у розмірі 83351,63,05 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8335,16 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 20.05.2020 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-278835. 20.05.2020 [PERSON] підписав анкету-заяву №CL-278835фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] . На думку позивача доказом того, що [PERSON] є дружиною [PERSON] є відомості, внесені у паспорт останнього. Позивач, посилаючись на позицію Верховного суду у справі №205/5882/18 від 07.10.2020, вважає, що судова практика дозволяє у спорах, у яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала у шлюбі, залучати солідарним відповідачем іншого подружжя, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки, з огляду на що визначає дружину боржника - [PERSON] - солідарним відповідачем. На виконання умов вищевказаного договору АТ «Кредобанк» свої зобов`язання з видачи відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, унаслідок чого станом на 09.09.2021 утворилася заборгованість перед банком у розмірі 83351,63 грн., яка складається з наступного: 59058,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 24293,63 грн. - заборгованість за відсотками. У зв`язку з порушенням [PERSON] кредитних зобов`язань позивач направив останньому та його дружині досудові вимоги, проте заборгованість за кредитним договором погашена не була. Учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час та місце слухання справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте матеріали справи містять заяву про здійснення розгляду справи без його участі. Проти заочного розгляду справи заперечень не висловлював. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки не повідомили, заяв не подавали. Ухвалою суду постановлено здійснювати розгляд справи у заочному порядку. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Матеріалами справи підтверджується, що 20.05.2020 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CL 278835 (а.с. 12-14). Відповідно до п. 1 Кредитного договору банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти (кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі, зазначені в цьому кредитному договорі (а.с. 12). Згідно п. 2.1, 2.3 Кредитного договору банк видає позичальнику кредитні кошти у розмірі 59058,00 грн. до 19.05.2025 (а.с. 12). За змістом п. 4.1 Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 55 % річних (а.с. 12 звор). При цьому п. 4.2 Кредитного договору визначає, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту на методом «факт/360», за ставкою визначено п. 4.1 Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору (а.с. 12 звор). Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим договором та додатками до нього. За приписами п. 6.2 Кредитного договору позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до Графіку платежів (а.с. 13). Пункт 6.9 Кредитного договору визначає, що банк, у випадках передбачених п. 3.3 Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Відповідно до п. 6.10 Кредитного договору позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п. 6.9 Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно з п.п. 3.3.2, 3.3.3 Кредитного договору) протягом 30 календарних днів з дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку (а.с. 13 звор). Згідно п. 8.1 Кредитного договору за виконання зобов`язань за Кредитним договором позичальник несе повну відповідальність перед банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення у порядку, передбаченому законодавством України (а.с. 13 звор). Відповідно до п.п. 2.5, 2.6, 2.7 договору банк відкрив на ім`я відповідача позичковий, поточний та транзитний рахунки (а.с. 12). Відповідно до меморіальних ордерів № 26133664 від 20.05.2020 та № 26133690 від 20.05.2020 грошові кошти, відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав у повному обсязі (а.с. 7, 8). З розрахунку заборгованості за договором кредиту № CL 278835 від 20.05.2020 вбачається, що позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 09.09.2021 утворилася заборгованість перед банком у розмірі 83351,65 грн, яка складається з наступного: 59058,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 24293,63 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 6). Розмір заборгованості підтверджується виписками руху коштів по рахунку з 20.05.2020 до 09.09.2021 (а.с. 9-11). Крім того, матеріали справи містять копії досудових вимог щодо дострокового стягнення заборгованості з [PERSON] , які направлялась позивачем на адресу боржника [PERSON] та на адресу особи, яку позивач вважає дружиною боржника - [PERSON] Відповідачами заборгованість за кредитним договором погашена не була. Ураховуючи зазначене, вимоги позивача до відповідача [PERSON] щодо стягнення на користь АТ «Кредобанк» суми заборгованості за кредитним договором № CL-278835 від 20.05.2020 в розмірі 83351,65 грн. підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач [PERSON] не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, не виявив бажання взяти участь у справі чи висловити свою позицію щодо заявленого позову, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Обґрунтовуючи вимогу про солідарне стягнення заборгованості з обох відповідачів позивач у позові посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.10.2020 у справі № 205/5882/18. Відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. У постанові від 07.10.2020 у справі № 205/5882/18, з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 (справі № 14-712цс19) та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 09.09.2020 (справі № 14-127цс20), Верховний Суд зробив висновок такого змісту: «За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном». Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були отримані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У справі № 205/5882/18 судами встановлено, що один з подружжя за письмовою згодою іншого подружжя отримав кредит для придбання житла у спільну власність. Такі обставини поза розумним сумнівом вказують на те, що правочин (кредитний договір) вчинений одним з подружжя в інтересах сім`ї, а тому обидва подружжя несуть солідарну відповідальність за цим правочином. У даній справі подані позивачем письмові докази не дають суду підстав визнати доведеним те, що кредитний договір № CL-278835 був укладений в інтересах сім`ї. З наданих позивачем доказів вбачається, що [PERSON] не укладала з [PERSON] та АТ «Кредобанк» договору, яким би був передбачений її солідарний обов`язок за зобов`язанням за Кредитним договором № CL-278835 від 20.05.2020. Передбачена законом умова неподільності предмета зобов`язання також відсутня. В Анкеті-заяві № CL-278835 від 20.05.2020 зазначено, що позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого з подружжя (а.с. 15, звор). Крім того, суд констатує, що позивачем не надано доказів використання отриманих відповідачем [PERSON] кредитних коштів спільно з відповідачем [PERSON] і саме в інтересах сім`ї. Так, у п. 2.4 кредитного договору зазначено, що кредит надається на поточні потреби боржника у розмірі 36577,16 грн, а також на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 21.07.2008 (а.с. 12) у розмірі 22480,84 грн. Зі штампу в паспорті відповідача [PERSON] вбачається, що він одружився 11.11.2011. Таким чином, більше ніж третина кредитних коштів за кредитним договором від 20.05.2020 була направлена на погашення кредиту, наданого позичальнику [PERSON] для погашення іншого кредиту, отриманого останнім у 2008 році, тобто ще за три роки до одруження з відповідачем [PERSON] . Крім того, станом на час розгляду справи відсутнє підтвердження факту спільного проживання подружжя, ведення спільного господарства та розподілу сімейного бюджету. Також суд враховує, що відомості про укладення [PERSON] шлюбу з [PERSON] містяться лише у копії паспорта [PERSON] та в Анкеті-заяві, яка датована 20.05.2020, тобто актуальні дані щодо існування або припинення даного шлюбу відсутні. Крім того, зазначення цієї інформації в Анкеті не є належним доказом існування шлюбних стосунків. Ураховуючи зазначене суд дійшов висновку, що підстав для задоволення вимоги про солідарне стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № CL-278835 від 20.05.2020 немає, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу витрат на професійну правову допомогу у розмірі 11811,50 грн. суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати за надання правничої допомоги не підтверджені належними доказами. Так, позивачем до позовної заяви додано лише: - копія договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, укладеного між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і право», у якому відсутні будь-які положення про розмір витрат; - копії довіреності № 11821 від 30.12.2020, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України на ім`я Павленка С.В.; - копія ордеру серії КС № 573217 від 16.06.2020, за яким адвокат Павленко С.В. як член Адвокатського об`єднання «Бізнес і право» отримав право представляти інтереси АТ «Кредобанк» у судах загальної юрисдикції України. При цьому детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також опис здійснених витрат, позивачем надано не було. Оскільки понесення позивачем зазначених витрат чи необхідність у їх понесені не підтверджено належними доказами, вони стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. Частина 1 ст. 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому він підлягає стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON] . На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial