Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Представник позивача ПрАТ «Страхова група «ТАС» Миц І.В., звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення сум страхового відшкодування та просила стягнути з [PERSON] , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 49 111,38 грн., матеріальної шкоди в порядку регресу та судового збору. В обґрунтування позову зазначила, що 12.10.2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/7739572. Забезпеченим ТЗ за Полісом є «Volkswagen LT35D», д.н. [NUMBER] . 29.01.2019 року на автодорозі Київ-Чоп М-06, 603 км. + 120 м. відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу «Volkswagen LT35 D», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Volkswagen LT46», д.н. [NUMBER] , і по інерції здійснив зіткнення з транспортним засобом «Ford Transit», д.н. [NUMBER] . Враховуючи наявність полісу, водій пошкодженого автомобіля «Ford Transit», д.н. [NUMBER] звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про ДТП. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого «Ford Transit», д.н. [NUMBER] було проведено його огляд, про що складено протокол огляду автомобіля та ремонтну калькуляцію №02409_09, відповідно до якої вартість ремонту «Ford Transit», д.н. [NUMBER] складає 56281,74 грн. Внаслідок цього позивачем, на підставі зібраних документів та заяви про страхове відшкодування представника власника пошкодженого автомобіля складено страховий акт №14036Р/09/2019 на суму 30600,00 грн., яку виплачено у якості страхового відшкодування. Крім того, власник пошкодженого автомобіля «Volkswagen LT46», д.н. [NUMBER] звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про ДТП. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого «Volkswagen LT46», д.н. [NUMBER] було проведено його огляд, про що складено протокол огляду автомобіля та ремонтну калькуляцію №02316_09, відповідно до якої вартість ремонту «Volkswagen LT46», д.н. [NUMBER] складає 50149,34 грн. Внаслідок цього позивачем, на підставі зібраних документів та заяви про страхове відшкодування представника власника пошкодженого транспортного засобу складено страховий акт №14768Р/09/2019 на суму 18511,38 грн., яку виплачено у якості страхового відшкодування. Загалом страхове відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» за полісом АМ/7739572 в результаті пошкодження ТЗ «Volkswagen LT46», д.н. [NUMBER] та ТЗ «Ford Transit», д.н. [NUMBER] склала 49 111,38 грн. Згідно абзацу «г» пп.38.1.1. п.38.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.» Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.09.2019 року (Справа 456/563/19) встановлено, що [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen LT35 D», д.н. [NUMBER] на автодорозі Київ-Чоп М-06, 603 км. + 120 м. не перевірив і не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, внаслідок чого під час руху ліве заднє колесо, що призвело до зіткнення з ТЗ «Volkswagen LT46», д.н. [NUMBER] , та по інерції здійснив зіткнення з ТЗ «Ford Transit», д.н. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим [PERSON] , порушив вимоги п.2.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. А тому, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу у розмірі 49111,38 грн. Представник позивача в судове засідання не з?явився, однак подав до суду заяву, згідно якої просив розгляду справи проводити за його відсутності, позовні вимоги задоволити. Відповідач та його представник в судовому засіданні в задоволені позову заперечили. Представник відповідача [PERSON] , подав до суду відзив, в якому вказав, що 12.10.2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль «Volkswagen LT35D» р.н. [NUMBER] . 29.01.2019 року на 603км.+ 120м. автодороги Київ - Чоп від автомобіля «Volkswagen LT35D» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] від`єдналось ліве заднє колесо, що призвело до зіткнення із транспортним засобом «Volkswagen LT46» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та по інерції з транспортним засобом «FORD Transit» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдало матеріальних збитків їх власникам. Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області 27.09.2019 року за скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України за порушення ним правил дорожнього руху, а саме вимог п.2.3. ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів ПрАТ «СК «ТАС» за даною подією (страховим випадком) виплатила власникам автомобілів «Volkswagen LT46» р.н. [NUMBER] та «FORD Transit» р.н. [NUMBER] страхове відшкодування в розмірі 49 111,38 гривень. Посилаючись на вимоги абзацу «г» п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у якому зазначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, позивач рахує в даному випадку ПрАТ «СК « ТАС» має право подати регресний позов до [PERSON] та стягнути з нього виплачене за даним страховим випадком страхове відшкодування. Рахує, що такі вимоги та доводи позивача є необгрунтовані, не відповідають вимогам чинного законодавства, та позов задоволенню не підлягає. Так зі змісту абзацу «г» п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, лише за обов`язкової умови, а саме: якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Існуючі вимоги до технічного стану та обладнання транспортного засобу наведені у розділі 31 ПДР України «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання». Так, у п. 31.4.5.«є» розділу ПДР «Колеса і шини» зазначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством (що стосується коліс транспортного засобу), коли відсутній болт (гайка) кріплення або є тріщини диска і ободів коліс. У даному випадку вищезазначена дорожньо-транспортна пригода настала не через відсутність болта (гайки) кріплення або тріщини диска і ободів коліс, так як тріщин диска і ободів коліс не було, а болти (гайки) кріплення диска і ободів коліс були на місці. Зі змісту постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.02.2019 року якою [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України вбачається, що йому не інкримінувалось і він не був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення ним правил дорожнього руху за невідповідність технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, а саме в його діях суд не вбачав порушень вимог п. 31.4.5.«є» ПДР України, у якому наведені існуючі вимоги до технічного стану та обладнання транспортного засобу. А тому правові підстави для стягнення з [PERSON] суми страхового відшкодування виплаченої за страховим випадком, який мав місце 29.01.2019 року, відсутні. Тому просив, у задоволені позову ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача та його представника, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 лютого 2019 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпаП та призначено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до ч.ч. 4, 6\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 12.10.2018 року між [PERSON] , та АТ «СГ «ТАС» укладений договір №АM7739572 (поліс ОСЦПВВНТЗ), предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності власників (водіїв) наземного транспортного засобу Volkswagen LT35D, державний номерний знак [NUMBER] . 29.01.2019 року на автодорозі Київ-Чоп М-06, 603 км. + 120 м. відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу «Volkswagen LT35 D», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Volkswagen LT46», д.н. [NUMBER] , і по інерції здійснив зіткнення з транспортним засобом «Ford Transit», д.н. [NUMBER] . Враховуючи наявність полісу, водій пошкодженого автомобіля «Ford Transit», д.н. [NUMBER] звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про ДТП. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого «Ford Transit», д.н. [NUMBER] було проведено його огляд, про що складено протокол огляду автомобіля та ремонтну калькуляцію №02409_09, відповідно до якої вартість ремонту «Ford Transit», д.н. [NUMBER] складає 56281,74 грн. Внаслідок цього позивачем, на підставі зібраних документів та заяви про страхове відшкодування представника власника пошкодженого автомобіля складено страховий акт №14036Р/09/2019 на суму 30600,00 грн., яку виплачено у якості страхового відшкодування. Крім того, власник пошкодженого автомобіля «Volkswagen LT46», д.н. [NUMBER] звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про ДТП. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого «Volkswagen LT46», д.н. [NUMBER] було проведено його огляд, про що складено протокол огляду автомобіля та ремонтну калькуляцію №02316_09, відповідно до якої вартість ремонту «Volkswagen LT46», д.н. [NUMBER] складає 50149,34 грн. Внаслідок цього позивачем, на підставі зібраних документів та заяви про страхове відшкодування представника власника пошкодженого транспортного засобу складено страховий акт №14768Р/09/2019 на суму 18511,38 грн., яку виплачено у якості страхового відшкодування. Загалом страхове відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» за полісом АМ/7739572 в результаті пошкодження ТЗ «Volkswagen LT46», д.н. [NUMBER] та ТЗ «Ford Transit», д.н. [NUMBER] склала 49 111,38 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно з пп. «г» пп. 38.1.1 п. 38.1\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.» Посилаючись на положення пп. «г» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону, позивач зазначає, що у нього виникло право зворотної вимоги до відповідача у зв`язку із тим, що 29.01.2019 [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen LT35 D», д.н. [NUMBER] на автодорозі Київ-Чоп М-06, 603 км. + 120 м. не перевірив і не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, внаслідок чого під час руху від?єдналося ліве заднє колесо, що призвело до зіткнення з ТЗ «Volkswagen LT46», д.н. [NUMBER] , та по інерції здійснив зіткнення з ТЗ «Ford Transit», д.н. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим [PERSON] , порушив вимоги п.2.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України) За правилами\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, підставо для задоволення регресного позову у даному випадку може бути встановлення судом ( і відповідно доведеність позивачем) підстави, зазначеної у п.38.1.1.г. Закону ст. 38 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" («дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам\~Правил дорожнього руху»), тобто має бути встановлена сукупність таких обставин: 1) встановлено певну технічну несправність; 2) дана несправність не відповідає конкретним вимогам\~ПДРУ; 3). ДТП є безпосереднім наслідком такого невідповідного технічного стану, тобто саме такий технічний стан є безпосередньою причиною ДТП; 4) такий причинно-наслідковий зв`язок має бути визначений (встановлений) в установленому порядку. Враховуючи, що суд не робить висновки на припущеннях, цивільна справа розглядається виключно на підставі поданих доказів, то з наданих позивачем доказів встановлено наступне. Єдиний належний доказ, яким компетентним органом встановлені певні обставини і зроблено висновки, є постанова суду від 27.02.2019р., в якій встановлено, що водій а) не перевірив перед виїздом, б) не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, в) внаслідок чого під час руху від?єдналося ліве заднє колесо, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів. Виходячи з таких висновків суду, не можна вважати встановленим, що виключно і безпосередньо технічний стан автомобілю, керованого водієм [PERSON] , призвів до ДТП, оскільки висновки суду, що водій не перевірив перед виїздом та не врахував технічний стан транспортного засобу, не містять у собі висновку про конкретну технічну несправність автомобілю і її невідповідність конкретним вимогам\~ПДРУ\~та яким саме. Постанова містить посилання на порушення водієм п.2.3\~ПДРУ; Згідно 2.3: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; Таким чином, ні сама постанова суду, ні норми закону, на які є в ній посилання, не містять конкретної інформації про конкретно наявну і встановлену невідповідність технічного стану транспортного засобу, які саме технічні несправності мав автомобіль та яким конкретним вимогам\~ПДРУ\~технічний стан автомобілю не відповідав. Крім того, відсутній висновок, що технічні несправності (якщо такі дійсно мали місце), безпосередньо привели до ДТП, а сам по собі той факт, що водій не перевірив перед виїздом технічний стан автомобілю (про що вказано у постанові) - не є достатнім як для встановлення наявності такої несправності, так і для встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між такою бездіяльністю і дорожньою подією. Тому відсутні підстави вважати, що вказаною постановою встановлено наявність підстав (сукупність обставин), зазначених у пп.38.1.1.г Закону. Разом з тим, дані документи, хоча і містять певну інформацію з приводу технічного стану автомобіля, керованого водієм [PERSON] , але не можуть бути визнані як встановлена належним чином і у належний спосіб технічна невідповідність (несправність) транспортного засобу. Будь-яких технічних досліджень з цього приводу не проводилось, принаймні суду таких доказів не надано. Таким чином, позивач не надав належних доказів, які б були достатніми і окремо чи у їх сукупності доводили б повну сукупність обставин, зазначених у пп.38.1.1.г Закону. А при невстановленні (недоведеності) позивачем наявності обставин, зазначених у пп.38.1.1.г Закону, відсутні підстави для визнання права позивача на пред`явлення даної регресної вимоги до свого страхувальника (та/або водія забезпеченого транспортного засобу). Крім того, слід зазначити, що існуючі вимоги до технічного стану та обладнання транспортного засобу наведені у розділі 31 ПДР України «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання». Так, у п. 31.4.5.«є» розділу ПДР «Колеса і шини» зазначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством (що стосується коліс транспортного засобу), коли відсутній болт (гайка) кріплення або є тріщини диска і ободів коліс. У даному випадку вищезазначена дорожньо-транспортна пригода настала не через відсутність болта (гайки) кріплення або тріщини диска і ободів коліс, так як тріщин диска і ободів коліс не було, а болти (гайки) кріплення диска і ободів коліс були на місці. Експертиз, щодо встановлення причино-наслідкового зв?язку обривів болтів кріплення дисків і чи може дану несправність виявити водій під час огляду транспортного засобу не проводилось. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої\~статті 58 Цивільного процесуального кодексу України,\~сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Згідно ч. 1\~ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ч. 1\~ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку. Повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». (ч. 4 с. 62\~Цивільного процесуального кодексу України). Згідно із ч. 1\~ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ч. 3\~ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Частиною 4\~\~ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій. Відповідно до п. 4, 5, 14, 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 № 36, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України. Ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера. Ордер містить наступні реквізити: серію, порядковий номер ордера; прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; посилання на договір про надання правової допомоги / доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до\~статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правову допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро /адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро /адвокатського об`єднання, яке видає ордер; дату видачі ордера; підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»); підпис адвоката, який правову допомогу, якщо ордер виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі «Адвокат»); підпис керівника адвокатського бюро адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро /адвокатського об`єднання у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/ адвокатським об`єднанням. Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що, по-перше, повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату. Згідно положень частин першої-четвертої\~статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. В справі №755/9215/15-ц від 19.02.2020, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2019 року змін до\~ЦПК\~законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Колегія суддів зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Велика Палата роз`яснила, що адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту. Оглядом матеріалів справи встановлено, що16 червня 2022 року між [PERSON] , та адвокатом Доарме В.С., було укладено Договір №32-22 про надання правової допомоги (юридичних послуг). Згідно вказаного Договору Клієнт доручає, а Доарме В.С., приймає на себе зобов`язання протягом терміну дії цього Договору надавати Клієнту правову допомогу по захисту інтересів Клієнта при розгляді судом (як судом першої інстанції), а також відповідними судами апеляційної та касаційної інстанцій цивільної справи, а Клієнт зобов`язується прийняти послуги та оплатити їх вартість у встановленому цим Договором порядку. Відповідно до розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести у зв?язку із розглядом цивільної справи за позовом ПрАТ «СК «ТАС» до [PERSON] , та квитанції до прибуткового касового ордера під час підготовки до розгляду справи Стрийським міськрайонним судом Львівської області та участь у ній, відповідач сплатив в розмірі 5000 грн., що підтверджується квитанцією від 16.06.2022. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в Додатковій Постанові Верховного суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд погоджується з доводами представника відповідача адвоката Доарме В.С., про те, що долучені до матеріалів заяви документи підтверджують надання адвокатом правової допомоги відповідачу. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~\~1) у разі задоволення позову - на відповідача;\~\~2) у разі відмови в позові - на позивача;\~\~3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на наведене, приймаючи до уваги норму ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд при ходить до переконливого висновку, що з АТ «СГ «ТАС» на користь [PERSON] , слід стягнути 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved