Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

05.07.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «ФК «Факторінгс» про визнання права власності та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію. Зазначає, що 27 квітня 2007 року уклав договір кредитної лінії №240/12/07-МК з ВАТ КБ «Надра» про відкриття відновлювальної траншевої кредитної лінії в сумі 23\~500 доларів США терміном на 60 місяців. У забезпечення кредитного договору між ним та ВАТ КБ «Надра» 27 квітня 2007 року укладено договір іпотеки №240/12/07-МК від 27 квітня 2007 року. За цим договором іпотекодавець передав у іпотеку квартиру [ADDRESS] . 14 грудня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар В.В. прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Факторінгс» (номер запису про право власності 39828275). Того ж дня, цим же державним реєстратором прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на інші Ѕ частки вказаної квартири за ТОВ «ФК «Факторінгс» (номер запису про право власності 39828074). Вважає дії державного реєстратора протиправними, прийнятим з порушенням ст. 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки письмових вимог про усунення порушень іпотекодавець не отримував, як і не отримував попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішення прийнято під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07 червня 2014 року, за яким не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язання громадянина України за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті. Дія даного Закону розповсюджується і на випадки позасудового звернення стягнення. Зазначає, що квартира є його єдиним житлом. Своєї згоди на примусове звернення стягнення на майно не давав, отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «ФК «Факторінгс». Після зміни предмету позовних вимог остаточно просив визнати за собою право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; витребувати з незаконного володіння ТОВ «ФК «Факторінгс» квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28.04.2022 року позов [PERSON] \~до ТОВ\~«ФК «Факторінгс»\~про визнання\~права власності,\~витребування нерухомого\~майна із\~чужого незаконного\~володіння задоволено частково. Витребувано на користь [PERSON] \~ з незаконного володіння ТОВ «ФК\~«Факторінгс» квартиру [ADDRESS] . В частині позовних вимог про визнання права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] відмовлено. Стягнуто з ТОВ «ФК\~«Факторінгс» на користь [PERSON] у повернення сплачених: судового збору у розмірі 907 грн. та витрат на професійну правничу допомогу 5000 грн. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.08.2022 року вищевказане заочне рішення скасоване і призначено справу до розгляду у спрощеному провадженні з викликом сторін. 26.09.2022 року представником відповідача ТОВ «ФК\~«Факторінгс» -\~Меладзе С.О. подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що [PERSON] добровільно виконано заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.06.2010 року, шляхом звільнення спірної квартири задовго до здійснення державної реєстрації права власності за відповідачем. Оскільки нерухоме майно на час державної реєстрації не було постійним місцем проживання позивача, тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У зв`язку із набуттям прав нового кредитора за кредитним договором та договором іпотеки ТОВ «ФК «Факторінгс» направлено на адресу [PERSON] повідомлення про відступлення та вимогу по дострокове погашення заборгованості. Проте позивач жодним чином не відреагував на вимоги виконати своє зобов`язання, у зв`язку з чим товариство набуло право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття спірної квартири у власність, що безпосередньо передбачено договором іпотеки. Товариством для державної реєстрації переходу права власності за договором іпотеки подано вичерпний пакет документів, а тому державний реєстратор правомірно здійснив державну реєстрацію права власності. Крім того, зазначає, що у матеріалах справи відсутнє процесуальне рішення з приводу прийняття до розгляду заяви про зміну предмета позовних вимог, а остання подана позивачем з пропуском процесуальних строків. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримує та просить задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у заявах по суті справи. Зазначає, що заява про зміну предмету позовних вимог подана на належній стадії до початку першого судового засідання яке відбулося. Звертає увагу на мінливу судову практику у справах щодо права власності на нерухоме майно. Наголошує, що заява про зміну предмета позовних вимог подана у зв`язку з тим, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та вказала, що саме позов про витребування нерухомого майна є належним способом захисту прав іпотекодавця, який вважає, що його право порушене державною реєстрацією права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Представник відповідача ТОВ «ФК\~«Факторінгс» - Меладзе С.О. просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Наголошує, що товариство законно набуло право власності на спірну квартиру, оскільки договір іпотеки містив відповідне застереження про право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ЗУ «Про мораторій\~на стягнення\~майна громадян\~України,\~наданого як\~забезпечення кредитів\~в іноземній\~валюті», оскільки нерухоме майно на час державної реєстрації не було постійним місцем проживання позивача та останній добровільно виселився з нього. Факт не проживання позивача у спірній квартирі підтверджується актом перевірки місцезнаходження, наявності та стану нерухомого майна яке знаходилось в заставі ВАТ КБ «Надра». Крім\~того,\~у травні\~2021\~року позивач\~забрав речі\~з квартири,\~про що\~складено акт\~приймання-передачі\~від 25.05.2021\~року та\~зазначив,\~що не\~має жодних\~претензій доТОВ\~«ФК «Факторінгс». Наголошує, що [PERSON] у судове засідання не з`явився для дачі особистих пояснень щодо підстав виселення зі спірної квартири. Зазначає, що заява про зміну предмета позовних вимог подана з пропуском процесуального строку та містить в собі одночасно зміну предмета та підстав позову. Вважає, що витребування нерухомого майна є неналежним способом захисту та практика Верховного Суду на яку посилається позивач не є ревалентною. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 27 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №240/12/07-МК, за яким позичальник отримав кредит у вигляді відновлювальної траншевої\~кредитної лінії\~в сумі\~23\~500\~ доларів\~США терміном\~на 60\~місяців. (а.с. 10-11). Цього ж дня між ВАТ КБ\~«Надра» та [PERSON] укладено договір іпотеки\~№240/12/07-МК,\~за яким\~іпотекодавець [PERSON] у\~забезпечення виконання\~зобов`язань за\~кредитним договоромпередав у іпотеку квартиру [ADDRESS] , загальною площею 57,2 кв.м., житловою площею 41,31 кв.м. (а.с. 12-13). Пунктами 5.3.,5.4 договору іпотеки передбачено, що стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3. цього договору. \~ \~ \~ \~10.10.2019\~між ПАТ\~КБ «Надра» та ТОВ «Дніпрофінансгруп» укладений договір № GL48N718070_I_1 про відступлення прав вимоги за договором кредитної лінії №240/12/07-МК 27 квітня 2007 року, договором іпотеки №240/12/07-МК від 27 квітня 2007 року. 10.07.2020\~між ТОВ\~«Дніпрофінансгруп» та ТОВ «ФК «Факторінгс» укладений договір № 20/07/2020 про відступлення прав вимоги за договором кредитної лінії №240/12/07-МК 27 квітня 2007 року, договором іпотеки №240/12/07-МК від 27 квітня 2007 року. 14 грудня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар В.В. прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Факторінгс» (номер запису про право власності 39828275). Того ж дня, цим же державним реєстратором прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на інші Ѕ частки вказаної квартири за ТОВ «ФК «Факторінгс» (номер запису про право власності 39828074). Підставою для державної реєстрації стало: договір іпотеки, виданий 27.04.2007 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е.; договір № 20/07/2020 про відступлення прав вимоги, виданий 18.12.2020 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В.; договір № GL48N718070_I_1 про відступлення прав вимоги, виданий року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюк Л.В. Таким чином,\~відповідач звернув\~стягнення на\~предмет іпотеки,шляхом набуття спірної квартири у власність, в порядку визначеному ст.ст. 36-37 ЗУ «Про іпотеку». Позивач посилається на порушення процедури звернення стягнення передбаченої ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», а також, що спірна квартира не може бути примусово стягнута шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно на підставі дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об?єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна). Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору. Нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, не може бути примусово стягнуто на підставі положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання позичальником/майновим поручителем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а. Матеріали справи не містять договір про добровільну передачу у власність ТОВ «ФК\~«Факторінгс» спірного помешкання. Позивач не узгоджував з іпотекодержателем умови щодо автоматичного звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором, зокрема і станом на день вчинення дій 14.12.2020 року, а, значить, таку згоду [PERSON] не надавав. Отже, позивачем не надана згода на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотеко держателем. Відповідач зазначає, що у зв`язку із невиконанням позивачем свого зобов`язання товариство набуло право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття спірної квартири у власність, що безпосередньо передбачено договором іпотеки. Із матеріалів справи вбачається, що укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] договір іпотеки №240/12/07-МК містить застереження про задоволення іпотечних вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 35-37 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, частиною першою статті 35 Закону № 898-IV (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Проте, відповідачем ТОВ «ФК «Факторінгс» не надано підтверджень, що [PERSON] повідомлений про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 35 Закону України «Про іпотеку», та що останньому вручені вимоги про сплату заборгованості та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. За змістом статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Частиною третьою статті 37 Закону № 898-IV визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Відповідач зазначає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» оскільки позивач добровільно виселився зі спірної квартири та остання не є постійним місцем проживання позивача. Наданий відповідачем акт перевірки місцезнаходження, наявності та стану нерухомого майна яке знаходиться в заставі ВАТ КБ «Надра» від 09.01.2014 року, складений працівником банку не є належним доказом не проживання [PERSON] у спірній квартирі станом на момент направлення вимоги і станом на день вчинення реєстраційних дій 14.12.2020 року. Жодних інших доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем суду не надано. Квартира [ADDRESS] , яка має загальну площу 57,52 кв.м., житлову площу 41,31 кв.м. не може бути примусово стягнута шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у тому числі шляхом реєстрації права власності за відповідачем як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору укладеного в іноземній валюті. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2022 року у справі № 638/17318/17 (провадження № 61-2093св22), зазначено, що «пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) викладено правовий висновок про те, що обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі. Суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Відповідне положення містяться у\~постанові ВП ВС від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17. Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Відповідачем до відзиву долучено рішення Автозаводського\~районного суду\~м.Кременчука\~від 01.06.2010\~року у справі № 2-64/2010, яким задоволено позовну заяву ВАТ КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Розірвано укладені між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] договори кредиту: №241/12/07-МК від 27.04.2007; №240/12/07-МК від 27.04.2007. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №241/12/07-МК від 27.04.2007 у сумі 311219,75 грн., стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №240/12/07-МК від 27.04.2007 у сумі 205412,05 грн. Дозволено ВАТ КБ «Надра» звернути стягнення на предмети застави, а саме на автомобілі марки МАЗ -54323 державний номер [NUMBER] , МАЗ -54323 державний номер [NUMBER] , причіп марки ОДАЗ державний номер [NUMBER] , причіп марки ОДАЗ 857Б державний номер [NUMBER] . Дозволено ВАТ КБ «Надра» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] та реалізувати самостійно предмет іпотеки шляхом передачі до спеціалізованої організації для проведення прилюдних торгів. Виселено мешканців з квартири [ADDRESS] . Стягнуто сплачені по справі витрати на загальну суму 1730,00 грн. Рішення набрало законної сили. Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 19.04.2021 року заяву ТОВ «ФК\~«Факторінгс» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-64/10, виданого Автозаводським районним судом міста Кременчука, а саме ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», на ТОВ «ФК «Факторінгс». Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Враховуючи, що на момент відступлення прав вимоги за договором кредитної лінії №240/12/07-МК 27 квітня 2007 року, договором іпотеки №240/12/07-МК від 27 квітня 2007 року первинний кредитор скористався своїм правом на звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінивши порядок, умови і строк дії кредитного договору та рішення суду про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки засвідчило такі зміни до ТОВ «ФК «Факторінгс» перейшло право на примусове виконання рішення суду, як нового стягувача у виконавчому провадженні. За таких обставин ТОВ «ФК «Факторінгс» набуло прав стягувача у виконавчому провадженні за припиненим на підставі рішення суду кредитним договором, а тому вказаний кредитний договір не може породжувати правових наслідків. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц, провадження №14-2цс21 «Питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Зокрема, в пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; в пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважає доцільним частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.» (п. 72 постанови). Згідно до п.п. 146, 152, 153, Постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц, провадження №14-2цс21 «набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному\~способу захисту\~права відповідає\~вимога про\~витребування від\~(стягнення\~з)\~цієї особи\~нерухомого майна. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, -а не за іншою особою. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав (записів до Державного реєстру прав). З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію. Отже, вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту. Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Також Велика Палата Верховного Суду у свої постанові від 13.07.2022 у справі №645/6151/15-ц прийшла до висновку, що державна реєстрація права власності за іпотекодержателем не свідчить про суперечність зареєстрованому обтяженню арешту майна на користь самого іпотекодержателя та не є порушенням пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у сукупності з пунктом 5 цієї ж частини (у правовідносинах, що виникли до 4 лютого 2019 року). Позов про витребування нерухомого майна є належним способом захисту прав іпотекодавця, який вважає, що його право порушене державною реєстрацією права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя). Вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на таке майно не є необхідними для відновлення його права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог\~статті 388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними.\~ Такі висновки сформульовані, зокрема, у\~постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N 183/1617/16\~(провадження N 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі N 911/3681/17 (провадження N 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі N 910/1809/18 (провадження N 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі N 200/606/18 (провадження N 14-125цс20, пункт 74), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц. На підставі наведеного, враховуючи, що відповідачем звернуто стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, що змінило порядок,\~умови і\~строк дії\~кредитного договору та рішення про проведення державної реєстрації прийнято під час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07 червня 2014 року без згоди іпотекодавця на його відчуження, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Необхідно витребувати на користь позивача з незаконного володіння\~\~ТОВ «ФК «Факторінгс» квартиру [ADDRESS] . У відповідності до положень ст.ст. 137, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 908 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial