Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

23.06.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 серпня 2012 року Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, а 10 грудня 2019 року зазначений шлюб було розірвано. Позивач просить суд у порядку поділу майна при розірванні шлюбу визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру загальною площею 20,6 кв.м.,житлова площа 13 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] та поділити майно, що є спільною сумуісною власністю подружжжя, визнавши за Позивачем право власності на Ѕ квартири та визнати право власності на Ѕ квартири за Відповідачем. Відповідачем відзив до суду не подававсь. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 08 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі № 369/5489/22, призначено підготовче судове засідання 18.10.2022 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 18 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 18.10.2022 року від представника позивача надійшла заява від 18.10.2022 року, згідно якої остання просила суд не розглядати мирову угоду у справі, винести рішення у даній справі в межах заявлених позовних вимог, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. 18.10.2022 року від відповідача надійшла заява від 18.10.2022 року, згідно якої остання просила суд не розглядати мирову угоду у справі, винести рішення у даній справі в межах заявлених позовних вимог, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 серпня 2012 року між [PERSON] (Собко прізвище до реєстрації шлюбу) та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї складено актовий запис за номером 1103. 10 грудня 2019 року Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено заочне Рішення по справі №753/17357/19, яким вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ), зареєстровано Лівобережним відділом держаної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1103. За час перебування у шлюбі з 04 серпня 2012 року по 10 грудня 2019 року сторони набули нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 20.6 кв.м., житлова площа 13 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , договір купівлі-продажу якої було посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 20.02.2019 року, індексний номер 45617797. Зазначене вище майно зареєстроване на ім`я [PERSON] одноособово як фізичної особи. Сторонам не вдалося здійснити поділ зазначеного майна в позасудовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК України). У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини щодо розподілу спільного майна подружжя врегульовано Сімейним кодексом України. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу ( ч. 1 ст. 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (частина друга статті 68 Сімейного кодексу України). Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. При цьому зазначено, що позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, так як судом встановлено визнання позову відповідачем, відсутність заперечень, обґрунтувань та аргументів як з боку відповідача, які вказували б на неможливість поділу спільного майна подружжя. Судовий збір покладається на відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved