Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

У серпні 2022 [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський трубопрокатний завод» (далі ТОВ «Дніпропетровський трубопрокатний завод») про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що в період з 07.04.2020 по 22.12.2021 року, вона знаходилася в трудових відносинах з відповідачем по справі - ТОВ «Дніпропетровський трубопрокатний завод». 22.12.2021 була звільнена із займаної посади. 23.12.2021 прийнята на роботу згідно приказу №126/ок від 22.12.2021 і 28.03.2022 звільнена згідно приказу №21/ок від 28.02.2022. Під час знаходження у трудових відносинах з ТОВ «Дніпропетровський трубопрокатний завод», з боку останнього була невиплачена заробітна плата у розмірі 36800,00 грн. Підтвердженням факту існування заборгованості є розрахунковий лист виданий від ТОВ «Дніпропетровський трубопрокатний завод» під час звільнення. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відкрито провадження у цій справі. Від Позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Від представника Відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] працювала у ТОВ «Дніпропетровський трубопрокатний завод» з 07.04.2020 по 22.12.2021 та з 23.12.2021 по 28.03.2022 що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 10). Відповідач, в порушення вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, якою передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника, свої зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість в розмірі 36800,00 грн. 28.02.2022 Позивач була звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, відповідно до копії трудової книжки (а.с. 10-зворотній бік). В день звільнення, в порушення вимог законодавства про працю, Відповідач, не провів повний розрахунок з Позивачем та не виплатив заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , перебувала у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Дніпропетровський трубопрокатний завод, працюючи з 04.11.2011 по 21.12.2021 ведучим бухгалтером бюро з обліку витрат на виробництві головної бухгалтерії та з 23.12.2021 по 28.03.2022 старшим спеціалістом по фінансово-розрахунковим операціям головної бухгалтерії (а.с. 10 10 зворот). Заборгованість з виплати заробітної плати склала 36800,92 грн., що підтверджується довідкою № 13 від 06.10.2022 року, наданою відповідачем на виконання ухвали суду. При цьому відповідач не заперечує, що заборгованість по заробітній платі у розмірі 36800,92 грн. позивачу, на теперішній час, залишається непогашеною. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Несвоєчасна або неповна виплата відповідних належних людині виплат, зокрема заробітної плати, порушує конституційний принцип, який гарантує забезпечення державою життєвого рівня достатнього для задоволення необхідних життєвих потреб і порушує право власності громадян на такі виплати, згідно позиції Європейського Суду з прав людини це є прямим порушенням статті першої Протоколу № 1 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», де зазначено: «Всяка фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. За змісту позовних вимог, позивачем заявлено до стягнення суми заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у загальному розмірі 36800,00 грн. Таким чином, виходячи з наданих суду доказів, відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі у підтвердженому належними доказами розмірі 36800,92 грн., у зв`язку з цим суд приходить до висновку про часткове задоволення, а саме - в частині заявлених вимог позивача, в розмірі 36800,00 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України\~, суд допускає негайне виконання рішень у справах про\~присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі п. 1. ч. 1\~ст. 5 Закону України „Про судовий збір, позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, у зв`язку з цим в порядку, передбаченому\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: partial