Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так [INFO] помер чоловік [PERSON] - [PERSON] , про що було складено відповідний актовий запис № 513 та що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке було видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). [PERSON] , як спадкоємець першої черги, в установлені законом строки, звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Т.О. Двоєнкіної, якою було заведено спадкову справу № 60/2022 (номер у спадковому реєстрі 69381703). [PERSON] , \~ \~ \~ \~19 березня 2004 року уклала шлюб з [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено відповідний запис за № 46, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке було видано Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одеси. \~ \~ \~ \~В червні 2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О., [PERSON] , було надано письмове роз`яснення стосовного того, що їй необхідно звернутися до суду оскільки спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , а саме земельна ділянка, належала померлому на праві спільної сумісної власності і частка покійного не визначена. [PERSON] , [PERSON] та їх дочці [PERSON] належить, на праві спільної сумісної власності без визначення часток, земельна ділянка площею 0,0202 га, за кадастровим номером 5110137600:73:020:0002 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права та їх обтяжень індексний номер 215750531 від 10 липня 2020 року- ( [PERSON] ); витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - індексний номер 215750657 від 10 липня 2020 року- ( [PERSON] ); витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - індексний номер 215750768 від 10 липня 2020 року- ( [PERSON] ) [PERSON] , прийняла спадщину, що залишилася після смерті чоловіка, однак не може її оформити з причин, які не залежать від неї. Вважає, що до неї перейшло право на земельну ділянку у порядку спадкування за законом, однак вона не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства, оскільки, за життя чоловіка не було виділено його частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку. Таким чином, оформити за позивачем право власності на земельну ділянку неможливо без виділення частки у спільній сумісній власності. В судове засідання представник позивача подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також просила справу розглянути у її відсутність. Відповідачка подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнала та просила справу розглянути у її відсутність. Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. [INFO] помер чоловік [PERSON] - [PERSON] , про що було складено відповідний актовий запис № 513 та що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке було видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). [PERSON] , як спадкоємець першої черги, в установлені законом строки, звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Т.О. Двоєнкіної, якою було заведено спадкову справу № 60/2022 (номер у спадковому реєстрі 69381703). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, якій його пережив, та батьки. [PERSON] , \~ \~ \~ \~19 березня 2004 року уклала шлюб з [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено відповідний запис за № 46, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке було видано Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одеси. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини. В червні 2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. [PERSON] , було надано письмове роз`яснення стосовного того, що їй необхідно звернутися до суду оскільки спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , а саме земельна ділянка, належала померлому на праві спільної сумісної власності і частка покійного не визначена. [PERSON] , [PERSON] та їх дочці [PERSON] належить, на праві спільної сумісної власності без визначення часток, земельна ділянка площею 0,0202 га, за кадастровим номером 5110137600:73:020:0002 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права та їх обтяжень індексний номер 215750531 від 10 липня 2020 року- ( [PERSON] ); витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - індексний номер 215750657 від 10 липня 2020 року- ( [PERSON] ); витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - індексний номер 215750768 від 10 липня 2020 року- ( [PERSON] ) [PERSON] , прийняла спадщину, що залишилася після смерті чоловіка, однак не може її оформити з причин, які не залежать від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Об`єктом спадкування є земельна ділянка, яка має майновий характер. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення Згідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної часткової власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі прийняття спадщини. Згідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Суд вважає, що до [PERSON] , перейшло право на земельну ділянку у порядку спадкування за законом, однак вона не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства, оскільки, за життя чоловіка не було виділено його частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку. Таким чином, оформити за нею право власності на земельну ділянку неможливо без виділення частки у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно до ст. 355 ЦК України, майно,що є у власності двох або більше осіб(співвласників),належить їм на праві спільної власності(спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до положень ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 4ст. 86 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Приписами ст. 89 ЗК України та ст. 370 ЦК України встановлено, що частки кожного співвласника у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до частини 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Право спільної сумісної власності відрізняється від права спільної часткової власності за підставами виникнення, характером внутрішніх правовідносин, а також і за підставами припинення сумісної або часткової власності. Приписами ч. 2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до вимог ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, за рішенням суду. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч.2 абз.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлено законом або договором. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК). Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінивши у сукупності надати докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved