Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в котрій зазначено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 02.03.2007 року уклали кредитний договір № К3JWGKI 5005502. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 55200.00 [Долар США] на термін до 02.03.2022 р., а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку; щомісяця в період сплати, відповідачка повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідачка не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № К3JWGKI 5005502. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. 02.03.2009 \~ \~ \~ \~року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки Відповідача. 20.05.2009 \~ \~ \~ \~року Яготинським районним судом Київської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 526 ЦК України: Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов га вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України; зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, а не в силу вже прийнятого рішення суду. Таким чином,\~винесення рішення\~Яготинським районним\~судом Київської\~області від20.05.2009 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованості становить 46879, 63 (Доларів США). Оскільки з відповідачки в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Яготинського районного суду Київської області від 20.05.2009 року, тобто за період з 02.03.2007 року по 02.03.2009 року, то за період після подання позовної заяви від 02.03.2009 року, з 03.03.2009 по 17.09.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 17254,83 (Долар США), яка складається з наступного 17254,83 (Долар США) 3% річних від простроченої суми. Просив стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 17254, 83 (Долар США), що за курсом 26.66 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.09.2021 року складає 460013,77 грн. за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлений про розгляд справи відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України, відзиву до суду не направив. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 20.05.2009 року позов ЗАТ «Комерційного банку Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення задоволено, та звернено стягнення на будинок та земельну ділянку, загальною площею 0, 10 га., які розташовані по [ADDRESS] шляхом продажу предметів іпотеки. (а.с.5-7). Позивачем до позовної заяви долучено розрахунок 3% річних. Зазначено, що основна сума заборгованості за договором - 46879,63 доларів. Згідно із розрахунком за період з 03.03.2009 року по 09.02.2010 року відповідачка має заборгованість у розмірі -17254,83 доларів, яка складається із 3 % річних від простроченої суми (а.с.8) Станом на 17.09.2021 року офіційний курс 1 долара складав 26,6672 гривень (а.с.9). Відповідно до копії позовної заяви ЗАТ КБ «ПриватБанк» звертався до [PERSON] про звернення стягнення за кредитним договором (а.с.10-11). 02.03.2007 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір № К3JWGKI 5005502. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 55200.00 [Долар США] на термін до 02.03.2022 р., а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. (а.с.12-22). За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦПК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». При цьому, банк стверджує факт не виконання зобов`язання за кредитним договором та наявності заборгованості, а відповідачем не надавалось у спростування доказів, відтак банк має право на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Щодо визначення валюти, в якій має бути розраховано три відсотки річних суд вважає за необхідне зазначити наступне. При обрахунку 3 % річних, суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), в якій зазначено, що при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. \~ \~ \~ \~У договорі\~ від 02.03.2007 року № К3JWGKI 5005502 зобов`язання виражене у валюті - Долар. Погашення кредиту, сплата відсотків за даним договором здійснюється у валюті кредиту. У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, що розрахунок трьох відсотків річних повинен здійснюватися саме в іноземній валюті, що еквівалентно аціональній валюті України. Враховуючи зазначене суд вважає, що є підстави для стягнення 3 % річних від простроченої суми, однак щодо розміру суми, що має бути присуджено до стягнення слід зазначити наступне. У постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). При здійсненні розрахунку суми заборгованості суд, з урахуванням положень ст.13 ЦПК України, бере до уваги суму заборгованості, з якої здійснював розрахунок заборгованості позивач, а саме 46879,63 доларів. Доказів того, що сума заборгованості відповідача перед позивачем за тілом кредиту згідно з договором № К3JWGKI 5005502 від 02.03.2022 року є меншою, відповідачем надано не було, також не було спростовано і розрахунку наданого позивачем. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилалися як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку задоволення позову. Відповідно ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позовних вимог. \~ \~ \~Враховуючи,\~що суд\~прийшов до\~висновку про\~ задоволення\~позову із\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~судовий збір\~в розмірі\~6900 (шість тисяч дев`ятсот) гривень 21 (двадцять одну) копійку.

Outcome: approved