Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

05 липня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, вказавши, що з 14 лютого 2016 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року. Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] , який постійно проживає із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина у добровільному порядку, однак для належного забезпечення потреб дитини та його розвитку такої допомоги недостатньо, а тому, навівши доводи щодо спроможності відповідача сплачувати аліменти у частковому виразі від його доходу, з метою захисту права дитини на належне утримання з боку батька, який проживає окремо, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. При цьому позивач просить врахувати дані щодо: стану здоров`я та матеріального становища сина, який є фізично здоровим, має гарну фізичну підготовку, займається в єдиному в Україні Голландському футбольному центрі раннього розвитку «Футбік»; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, який є працездатним та фізично здоровим, працює, обіймаючи посаду голови ЦВК України, та отримує стабільний дохід, розмір якої за січень-лютий 2021 року склав 2 741 918,41 грн.; відсутності у відповідача інших утриманців; наявності у нього на праві власності нерухомого та рухомого майна. Ухвалою судді від 01 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу - відповіді на відзив. 22 грудня 2021 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач позовні вимоги визнав частково, вказуючи на те, що він добровільно виконує обов`язок щодо утримання дитини, ніколи від нього не ухилявся та не ухиляється. Зокрема, він самостійно оплачував відпочинок за кордоном протягом останніх років не тільки для дитини, але й для відповідачки та її мами. Крім того, починаючи з 18 травня 2017 року, відповідач почав щомісячно перераховувати на рахунок позивачки частину коштів, що виділяв на утримання дитини. Також відповідач просить врахувати, що в серпні 2020 року сторонами було досягнуто домовленості про формалізацію фактичного припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення позову відповідачем, що було принциповим для позивачки, після чого остання почала створювати відповідачу штучні перешкоди у побаченнях та спілкуванні з дитиною, а також висловлювати ультимативні вимоги купівлі будинку/квартири для дитини, а також інші вимоги, які явно виходили за межі можливостей відповідача. При цьому, за період з 01 липня по 15 грудня 2021 року відповідач перерахував позивачу грошові кошти в розмірі 72 161,60 грн. З огляду на наведене, вказуючи на те, що позивачем належним чином не обґрунтовано розмір заявлених позовних вимог, який, на думку відповідача, є надмірним, а також не доведено, що такий розмір є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину, не надано доказів про те, що позивач надає на утримання дитини допомогу у такому ж розмірі, який вона просить стягнути з відповідача, він просить суд стягувати з нього аліменти у розмірі, який буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та з урахуванням всіх обставин справи, принципів справедливості та рівності батьків щодо обов`язку утримання дитини, починаючи з дати ухвалення рішення суду та до досягнення дитиною повноліття. 10 січня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона підтримала позовні вимоги у повному обсязі, навівши при цьому доводи щодо свого матеріального становища, зокрема, видів та розмірів свого доходу, наявності у неї рухомого та нерухомого майна, а також зазначила, що зважаючи на те, що син проживає разом із нею, саме вона вирішує усі поточні питання щодо його проживання, виховання та навчання. Крім того, позивач вказує на необґрунтованість позиції відповідача щодо надмірного розміру заявлених до стягнення аліментів та просить врахувати, що заявлений нею розмір позовних вимог повністю відповідає мінімально гарантованому розміру аліментів, визначеному законодавством України. 28 липня 2022 року представником відповідача надано до суду додаткові письмові пояснення по суті спору та додаткові докази по справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. При цьому представник просить врахувати, що оскільки позивач звернулася до суду саме з позовом про стягнення аліментів, а не із заявою про видачу судового наказу, визначення граничної межі розміру аліментів у даному випадку законодавством не передбачено. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, наведених у відзиві на позов та додаткових поясненнях, та просив стягувати із відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, зазначивши, що у разі стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки від його заробітної плати розмір аліментів перевищуватиме десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що є надмірним розміром. Заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що з 14 лютого 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно з рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] . Так, згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 13 грудня 2016 року, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Дитина проживає разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] . Вказані обставини визнав та підтвердив в ході судового розгляду даного спору відповідач [PERSON] , який не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на користь позивача та не заперечив свого обов`язку щодо утримання дитини. Сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання відповідачем суд не має, а тому в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані відповідачем, не підлягають доказуванню. Будь-яких обставин, які б вказували на неможливість стягнення із відповідача аліментів, судом не встановлено. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) З огляду на наведене, проаналізувавши встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача аліментів на користь позивача на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Водночас, судом встановлено, що фактично між сторонами існує спір щодо розміру аліментів, необхідних для утримання дитини. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч.1 ст. 182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, суд бере до уваги, що відповідач є працездатним, має постійне місце роботи та стабільний дохід, стан його здоров`я є нормальним, інших утриманців він не має, що з`ясовано судом із пояснень представника відповідача у судовому засіданні та із наданих ним до суду письмових доказів. При цьому, судом приймаються до уваги також положення ч.2 ст. 182 СК України, згідно з якими розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» з 01 липня 2022 року встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у розмірі 2201 грн. Крім того, при розгляді даної справи суд також приймає до уваги, що частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Із урахуванням наведеного, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, суд вважає вірним стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. При цьому суд не вбачає підстав для визначення граничного розміру аліментів, в межах десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, як про це просить сторона відповідача, оскільки відповідачем не доведено наявності підстав для застосування вказаного максимального обмеження розміру аліментів. Окремо суд звертає увагу на те, що нормою статті 180 СК України визначено рівний обов`язок кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання. Таким чином, встановивши відсутність у відповідача [PERSON] інших дітей та/або утриманців, відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання ним своїх батьківських обов`язків, наявність у нього стабільного доходу, а отже, і можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, суд дійшов висновку про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у заявленому позивачкою розмірі. Крім того, на думку суду, закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З огляду на наведене, вимога відповідача про стягнення аліментів з дати ухвалення рішення суду є безпідставною та в її задоволенні слід відмовити, стягнувши при цьому аліменти від дня пред`явлення позову, тобто з 05 липня 2021 року. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат судом приймається до уваги те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи те, що позовну заяву подано до суду 05.07.2021 року, із відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved