Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 серпня 2022 року звернулася до суду із позовом до Подільської міської ради Подільського району Одеської області, та просить визнати за ним, [PERSON] , право власності на самовільно реконструйовану нежитлову будівлю-магазин, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 292,0 кв.м. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, в 2021 році він реконструював магазин, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 292,0 кв.м. Вищевказана нежитлова будівля належить йому на підставі мирової угоди від 05.12.2013, яка була затверджена ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2013, та ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області, про виправлення описки від 27.11.2014. У зв`язку з тим, що порядок прийняття в експлуатацію об`єктів містобудування, які підпадають під категорію самочинного будівництва, не врегульований, єдиним способом захисту прав є судовий захист, і у разі задоволення позову необхідно звернутися до управління ДАБК для прийняття їх в експлуатацію. Зазначив, що згідно технічного паспорту, виготовленого 23 лютого 2021 року на будівлю, та довідки, № 305, від 22.08.2022, виданої Комунальним підприємством «ІНВЕНТАРІЗАТОР» не було порушено Державних санітарних, протипожежних та будівельних норм і правил, а також прав інших осіб, власників суміжних земельних ділянок, тому вважаю, що вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайньою мірою захисту права власності за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно та не порушення при цьому прав інших осіб. За таких обставин [PERSON] з об`єктивних причин позбавлений можливості захистити своє право власності на майно у встановленому досудовому порядку. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився та надав заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, на заявлених позовних вимогах наполягав. Представник відповідача Подільської міської ради Подільського району Одеської області у підготовче судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, вказав, що позовні вимоги визнає. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] є власником нежитлової будівлі-магазину, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2013 про затвердження мирової угоди, та ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області, про виправлення описки від 27.11.2014. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 32341013 від 17.01.2015, [PERSON] 17.12.2014 зареєстрував право власності на нежитлову будівлю-магазин, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку оцінювача про оціночну (ринкову) вартість об`єкта експертної грошової оцінки складеного СОД [PERSON] від 22.08.2022, ринкова вартість нежитлової будівлі магазину загальною площею 292,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 416400,00 грн. Відповідно до копії технічного паспорту, виданого КП «Інвентаризатор» від 23.12.2021 на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, вбачається, що по [ADDRESS] , розташована нежитлова будівля магазин літ «А», ганок «а», пандус «а1» загальною площею 292,0 кв.м. За результатами проведеного обстеження об`єкта, стан несучих та огорожуючих конструкцій оцінюється як придатний до нормальної експлуатації та відповідає вимогам ДБН, та придатна для використання в якості магазину. За змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України Так, в розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Судом встановлено, що нежитлова будівля-магазин по [ADDRESS] позивачем реконструйована самовільно. П. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затвердженого Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. П. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Дослідивши наявні докази по справі та враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що самочинне будівництво було здійснено позивачем [PERSON] без передбаченого законом дозволу, однак з початку реконструювання жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). В разі якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Позивач не може в адміністративному порядку вирішити питання про визнання за ним права власності на самовільно реконструйовану нежитлову будівлю-магазин, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 292,0 кв.м., оскільки дане нерухоме майно відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом. Враховуючи, що [PERSON] є користувачем реконструйованої нежитлової будівлі-магазину, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 292,0 кв.м., дана реконструкція проведена згідно діючих будівельних норм та санітарних правил та не порушує права інших осіб, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно вимог ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд знаходить всі підстави для ухвалення за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову.

Outcome: approved