Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

31.08.2022 року [PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про зміну (зменшення) розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлених рішенням суду Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Рішенням Полтавського районного суду від 30.09.2020 року по цивільній справі №545/1516/20 з позивача на користь відповідача стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 08 жовтня 2021 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , після укладення якого взяв на себе обов`язок по утриманню сина своєї дружини [PERSON] , [INFO] , який проживає з ними та знаходиться на повному їх утриманні. На даний час він не працює, так як не може влаштуватися на роботу, підробляє по можливості неофіційно, але такі доходи носять мінливий характер та є незначними. У зв`язку з тим, що після одруження, він зобов`язаний забезпечувати належне та рівне матеріальне становище для двох дітей та нової родини, що в умовах відсутності роботи, війни та обставин, що утворилися в країни, сплата аліментів у встановленому судом розмірі є неможливою, просить зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1\\8 частини усіх видів заробітку. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 09.09.2022 року справа прийнята до провадження, призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження. На позовну заяву наданий відзив від відповідача [PERSON] , в якому виклала незгоду з позовними вимогами позивача посилаючись на те, що наявність нової родини та відсутність роботи не є законними підставами для зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити. Додатково пояснив, що він бажає відкрити рахунок для відкладання частини аліментів на майбутнє своїй дитині, оскілки він вважає, що позивачка аліменти витрачає на себе, а не на дитину. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Відзив суду надала. З клопотаннями та заявами до суду не зверталася. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до такого. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8 ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Згідно з положеннями ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених ЦПК України. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень СК України, слід зробити висновок, що позивач звернувшись із відповідним позовом до суду повинен був довести наявності відповідних, передбачених законодавством умов. Так, судом встановлено, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 30.09.2020 року по цивільній справі №545/1516/20 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач надав довідку Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру занятості №01-1550 від 26.08.2022 року, що [PERSON] , [INFO], не зареєстрований як безробітний (а.с.12), копію свідоцтва про шлюб, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , 08 жовтня 2021 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] (а.с.14), копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач наполягав на обґрунтованості заявлених ним вимог та доведеності його позовних вимог з двох підстав: позивач офіційно не працює і не може працевлаштуватися в умовах відсутності роботи, війни та обставин, що утворилися в Україні та того, що позивач одружився і його дружина має неповнолітню дитину від попереднього шлюбу, яка знаходиться також і на його утриманні. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд звертає уваги на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме: укладення іншого шлюбу і наявність у дружини неповнолітньої дитини від попереднього шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Посилання позивача на те, що він офіційно не працевлаштований за відсутності можливості працевлаштуватися, не є належною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини. При цьому суд зазначає, що позивач є працездатною особою. Доводи позивача про те, що кошти, які наразі з нього стягуються в рахунок стягнення аліментів, витрачаються не на забезпечення інтересів дитини, а на покриття власних потреб відповідачки, є недоцільними, з огляду на наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 186 СК України в редакції Закону № 2475-VІІІ від 03.07.2018 р. контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Відповідно до ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в м. Києві та м. Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Таким чином, у разі наявності у позивача сумнівів щодо цільового використання сплачуваних ним аліментів, він може звернутись із заявою до органу опіки та піклування щодо наявності факту нецільового використання коштів. Доводи позивача про те, що при зменшенні розміру аліментів він зможе відкрити особистий рахунок та відкладати гроші на майбутнє своїй дитині повністю суперечать вимогам позивача, викладених у позовній заяві щодо відсутності заробітку для сплати аліментів, тому суд такі доводи не приймає до уваги. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed