Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

28 січня 2022 року [PERSON] (далі Позивач) звернулась до Іванківського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 24.06.2008 року між нею та відповідачем у справі укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області за актовим записом № 38. Подружжя має неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен із подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких, нерідко, є діти, що негативно впливає на їх психічний стан та спричиняє душевні страждання дітям та позивачу. Відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають у позивача та дітей, не хоче підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватись про побудову сімейних відносин між членами родини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. На даний момент сумісне проживання та ведення спільного господарства між подружжям припинено, тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Також позивач зазначила, що з початку їх роздільного проживання, від надання матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач ухиляється. Діти знаходяться на повному її утриманні. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд шлюб між ними розірвати; строк на примирення не надавати; дітей залишити на її вихованні; стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі 2000 грн на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця; залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». 04.02.2022 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Копію ухвали направлено позивачу рекомендованим повідомленням на зазначену в позові адресу проживання /а.с. 15/. 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією рф на території України, рішенням зборів суддів Іванківського районного суду Київської області № 3 тимчасово зупинено здійснення судочинства. 06.03.2022 року розпорядженням Голови Верховного Суду № 1/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Іванківського районного суду до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області. З 22.04.2022 року територіальну підсудність судових справ Іванківського районного суду відновлено розпорядженням Голови Верховного Суду № 18/0/9-22 від 21.04.2022 року. Після відновлення судочинства, до суду повернулась рекомендована кореспонденція, яка надсилалась позивачу, з відміткою про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою», тому кореспонденцію було направлено повторно. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 11.07.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження /а.с. 24/. Перше судове засідання призначено на 17.08.2022 року, яке відкладено на 20.10.2022 у зв`язку з неявкою відповідача /а.с. 28/. У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлені вчасно належним чином. Заяв та клопотань від сторін до суду не надходило. За таких обставин, суд постановив про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, в порядку статей 280, 281 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, справа розглядається за відсутності учасників справи без здійснення технічної фіксації. Суд, перевіривши матеріали справи, встановив такі обставини. Шлюб між сторонами зареєстрований 24 червня 2008 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 38, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області /а.с. 5/. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 12.08.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 77 /а.с. 6/; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 14.12.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 141. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи те, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, примирення не прагнуть, відповідач відсутній за місцем проживання своєї сім`ї, що підтверджується відповідним актом № 40 від 25.01.2022 року, діти проживають з позивачем, суд дійшов висновку, що шлюб між позивачем та відповідачем підлягає розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу, який по суті є формальним, є неможливим. Сторони мають достатній вік для того, щоб визначитися зі своєю позицією щодо можливості збереження їх шлюбу. Дітей слід залишити з позивачем. Крім того, відповідно до ст. ст. 180, 182, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення; суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батьків відповідно до положень Закону. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подачі позову, а саме з 28.01.2022 року, до досягнення дітьми повноліття, підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992 грн 40 коп. за позовну вимогу щодо стягнення аліментів та у сумі 992 грн 40 коп. на користь позивача за подання позову про розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved