Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

02.12.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовується тим, що [PERSON] до [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.06.2013 року, який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Від спільного подружнього життя сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з позивачем. Оскільки відповідач не надавав допомоги на утримання дочки, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2018 року з нього на користь позивача на утримання доньки стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.08.2018 року. 08.02.2019 року органом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з відповідача аліментів. [PERSON] , окрім того, що матеріально не утримує свою доньку, він також не цікавиться її долею, відмовляється зустрічатися з дитиною, жодним чином не спілкується з нею та не виявляє такого бажання, також не цікавиться її навчання та здоров`ям, тому позивач вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав. Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позов. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.12.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилася, представником через канцелярію суду подано заяву, зі змісту якої вбачається, що вона просить проводити розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Вороньковської сільської ради у судове засідання також не з`явився, про перебування справи в провадженні суду обізнаний з огляду на наявність в матеріалах справи листів. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 05.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, у якому [INFO] народилася їх донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2018 року шлюб між сторонами розірвано. За доводами позивача, відповідач не виявляє бажання спілкуватися з донькою, не піклується про неї, не цікавить її долею, навчанням та станом здоров`я, а також не бере жодної участі в її утриманні. Стаття 150 СК України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, серед яких, зокрема: обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З матеріалів справи вбачається, та не було спростовано відповідачем, що малолітня [PERSON] , питання щодо позбавлення батьківських прав батька якої є предметом позову, проживає разом з матір`ю - [PERSON] . Підстави позбавлення батьківських прав встановлені в ст. 164 СК України. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 цієї статті мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення вказаної норми дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес до дитини. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 06.05.2020 року (справа № 753/2025/19). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З поданих позивачем документів вбачається, що судовим наказом від 18.10.2018 року судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.08.2018 року (справа № 359/6744/18). Постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 08.02.2019 року відкрито виконавче провадження № 58314957 щодо примусового виконання зазначеного судового наказу. Таким чином, відповідач не виконує свого обов`язку щодо, зокрема, матеріального утримання доньки для забезпечення її життєвонеобхідних потреб, навчання та розвитку, що підтверджується також довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання від 15.07.2019 року, розрахунком заборгованості № 58314957 від 01.12.2021 року № 179421. З довідки завідувача Мирненського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Казка» Вороньківської сільської ради від 14.01.2022 року (вих. № 1) вбачається, що [PERSON] відвідувала протягом 2016-2017 року вказаний заклад, батько участі у вихованні дитини не приймав, фінансового не підтримував. Відповідачем жодних заперечень до суду не подано не було, що на думку суду, свідчить про те, батьківські обов`язки фактично виконує саме матір дитини. За правилами ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема, позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 20.07.2022 року до суду надійшов лист, в якому орган опіки та піклування виконавчого комітету Вороньковської сільської ради повідомляє про відсутність будь-яких підтверджень, що малолітня дитина [PERSON] проживає на території Вороньковської сільської ради, а тому не може встановити умови проживання дитини, а саме скласти акт обстеження умов проживання за адресою, вказаною [PERSON] . У зв`язку з цим, орган опіки та піклування не може скласти в подальшому висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Також з листів від 20.09.2022 року № 1973/02-17 та від 28.09.2022 року № 2025/02-17, долучений до матеріалів справи стороною позивача, слідує, що зі слів рідної бабусі [PERSON] - [PERSON] , її онука із матір`ю з 2019 року переїхали тимчасово проживати за кордон, а саме в Польшу. Отже, викладене свідчить про неможливість складення відповідного висновку. При цьому, слід зазначити, що такий висновок в силу закону не є обов`язковим для суду, оскільки суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Загалом, висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер та є одним із доказів, який відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (справа «Савіни проти України» від 18.12.2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24.02.1995 року). У постанові від 23.12.2020 року (справа № 712/11527/17) Верховний Суд зауважив, що у частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, матеріали справи містили достатньо доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому, враховуючи інтереси дитини, суд вбачає підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] . З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 908 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved