Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 28.07.2022\~року позивач\~ [PERSON] \~звернувся \~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] , в якій він зареєстрований та постійно проживає із своєю сім`єю. Також у квартирі зареєстрований його двоюрідний брат [PERSON] , але не проживає у ній протягом тривалого часу з того часу, ще коли позивач не був власником квартири. У квартирі проживала його бабуся, яка йому розповідала, що відповідач не проживав та не з`являвся у квартирі, і вона не знала, як зняти його з реєстрації. Оскільки невідоме місце проживання відповідача, а також відсутній з ним зв`язок, зняти з реєстраційного обліку [PERSON] він не може. Зазначає, що він є новим власником квартири, згоди на реєстрацію у ній відповідача, який не є членом його сім`ї, не надавав. У зв`язку з реєстрацією у квартирі відповідача, порушуються його права пщодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. У зв`язку з наведеним, на підставі ст. 391 ЦК України просив визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування вказаною житловою квартирою. Аргументи учасників справи Заперечень відповідача до суду не надійшло. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач, який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлялася в порядку\~ст.\~128\~ЦПК України через розміщення оголошення на сайті «Судова влада», відзив на позов не подав та про причини неявки суд не повідомив. Позиція суду У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. 18.10.2022 року суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Крім позивача у будинку зареєстровані члени сім`ї позивача, та двоюрідний брат [PERSON] , який був у зазначеній квартирі був зареєстрований ще попереднім власником квартири. [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується довідкою № 2488 від 27.07.2022 року. (а.с. 8). Вказані обставини також підтверджуються: копією договору дарування від 07.06.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 428; копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 88935754 від 07.06.2017 року; довідкою реєстраційного відділу Красилівської міської ради №2412 від 21.07.2022 року; копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] . Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ,\~він має\~право звернутись\~до суду\~з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть із ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у квартирі, належній позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 07.06.2017 року, був зареєстрований ще попереднім власником квартири. Згідно ч. 2\~\~ст. 64 ЖК Української РСР\~до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Системний аналіз статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156 ЖК Української РСР\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку, що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~\~статей 405 ЦК України, статей\~\~150,\~\~156 ЖК Української РСР\~\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Позивач у позовній заяві зазначив, що він є новим власником квартири, згоди на реєстрацію у ній відповідача, який не є членом його сім`ї, не надавав, у зв`язку з реєстрацією у квартирі відповідача, порушуються права позивача щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. З цього приводу суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.02.2021 року по справі № 682/2422/19, зазначила, що «…не є підставою для виселення членів сім`ї власника, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту\~ є втручанням у право на житло у розумінні статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ»; «…права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту, і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, а й таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.». Разом з тим, як слідує з\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Така позиція узгоджується з висновками Верховного суду викладеними у постановах від 03.04.2019 року, справа № 454/2025/15-ц, 09.12.2020 року, справа № 209/2642/18. Оскільки, як встановлено судом, відповідач [PERSON] понад рік не проживає, не з`являється за місцем реєстрації, суд доходить висновку про те, що відповідач втратив інтерес до житлового приміщення де зареєстрований, власником якого, наразі, є позивач. Враховуючи викладене, а також те, що позивач, як власник квартири [ADDRESS] , позбавлений можливості повною мірою володіти, користуватися та розпоряджатися вищевказаним майном, чим обмежуються його права як власника згаданого об`єкта нерухомості, відповідач за місцем реєстрації не проживає тривалий час, що свідчить про свідому втрату відповідачем інтересу до житла, поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації чи інших обставин збереження за ним права на проживання за даним місцем реєстрації судом не встановлено, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved