Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

В вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави за договором позички грошових коштів від 20.05.2013 року, укладений у простій письмовій формі між [PERSON] з однією сторони та [PERSON] [PERSON] з другої сторони на суму еквівалентну 30000 (тридцять тисяч) доларів США. Ухвалою суду від 27.10.2014 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 13.06.2016 року після смерті відповідача [PERSON] було залучено правонаступника [PERSON] . Ухвалою суду від 28.12.2020 року після смерті [PERSON] було залучено правонаступника [PERSON] . 18.01.2017 року Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] надав до суду заяву про уточнення позивних вимог згідно з якою просив суд визнати дійсним договір застави нерухомого майна об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Одеська область, Ліманський район, територія Фонтанської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки 5122786400:02:001:2900, звернути стягнення на дане нерухоме майно шляхом надання [PERSON] права укласти договір купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем на умовах та в порядку, викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, яка дорівнює вартості предмета застави, що визначається за згодою сторін по справі у розмірі 90 000,00 (дев`яносто тисяч доларів США), що еквівалентно 2 494 800,00 (два мільйони чотириста дев`яносто чотири тисячі вісімсот гривень 00 копійок) гривень, згідно офіційного курсу НБУ на день звернення з позовом до суду . Представник позивача посилаючись на положення ст. ст. 316, 317, 386, 321, 391, 525, 526, 530, 589, 590, Цивільного кодексу України, ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст. 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» просив позивні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник Відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову заперечував, надав до суду відзив на позовну заяву. Згідно ч.3\~ст.211 ЦПК України\~учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив. 20 травня 2013 року [PERSON] уклав із [PERSON] договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 30 000,00 (тридцять тисяч доларів США) доларів США, строк позики, на який передавались дані кошти 3 (три) місяці. В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним договором позики між сторонами був укладений договір застави, предметом якого є об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Одеська область, Ліманський (Одеський) район, територія Фонтанської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки 5122786400:02:001:2900. Договір застави був укладений в простий письмовій формі та на виконання договору Відповідачі надали Позивачу державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 0590031 кадастровий номер 5122786400:02:001:2900, Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки та нотаріально посвідчену довіреність від [PERSON] /терміном дії три місяці/ на право користування та реалізації на земельну ділянку та житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , які належать на праві власності [PERSON] на Позивача. До теперішнього часу відповідачі не виконали взяті на себе зобов`язання за договором позики, від нотаріального посвідчення договору застави ухиляються, мотивуючи браком коштів та часу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено в ході судового розгляду справи, 20.05.2013 року позивач уклав у письмовій формі з [PERSON] договір позики, відповідно до якого останній отримав від нього грошові кошти у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США строком на 3 місяці. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до положень ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 530 ЦК України говорить що, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним договором позики, між сторонами був укладений договір застави, предметом якого є об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Одеська область, Ліманський (Одеський) район, територія Фонтанської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки 5122786400:02:001:2900. Суду надана розписка, написана власноруч відповідачем, що підтверджує отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень та передачу позикодавцю належної [PERSON] об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Одеська область, Ліманський (Одеський) район, територія Фонтанської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки 5122786400:02:001:2900 в якості застави. На що [PERSON] були надані державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 0590031 кадастровий номер 5122786400:02:001:2900, Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки та нотаріально посвідчену довіреність від [PERSON] /терміном дії три місяці/ на право користування та реалізації на земельну ділянку та житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір застави є підставою виникнення зазначеного виду забезпечення виконання зобов`язання боржника. Договір застави є двостороннім правочином, який укладається між заставодержателем та заставодавцем. Закон вимагає його вчинення у письмовій формі (ст.547 Цивільного кодексу України, ст.13 Закону України «Про заставу»), а у випадках, передбачених законом, він має бути нотаріально посвідчений. У разі недотримання вказаної форми такий договір є нікчемним (ч.2 ст.547 Цивільного кодексу України, ст.14 Закону України «Про заставу»). Такі самі наслідки щодо договору застави передбачені законом і у випадку недотримання сторонами вимоги закону щодо його нотаріального посвідчення у передбачених законом випадках (ч.1 ст.220 Цивільного кодексу України, ст. 14 Закону України «Про заставу»). За вимоги закону, зокрема ст. 577 Цивільного кодексу України; ст. 13 Закону України «Про заставу», ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку», договір застави має відбуватися з обов`язковим нотаріальним посвідченням: 1) у разі оформлення в іпотеку нерухомості (в т. ч. майнових прав на неї), суден внутрішнього плавання, повітряних та морських суден, права користування або оренди нерухомим майном, що надає користувачу або орендарю право будувати, володіти та відчужувати об`єкт нерухомості; 2) у разі передачі в заставу космічних об`єктів, на які поширюється режим нерухомої речі. У відповідності до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ст.209 ЦК України). Згідно до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До цього часу, в встановлений договором позики термін, грошові кошти в розмірі, вказаному у договорі не повернуті позивачу, що свідчить про порушення Відповідачами взятих на себе зобов`язань. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник, не звільняється від відповідальності за неможливе виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно з ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України (далі ЦК) якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК за загальним правилом істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Відповідачі тривалий час після укладання договору в простий письмовій формі ухиляються від нотаріального посвідчення застави нерухомого майна, саме застави земельної ділянки та житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Отже наявні всі передумови для застосування з ч. 2 ст. 220 ЦК України для визнання договору застави нерухомого майна об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , територія Фонтанської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки 5122786400:02:001:2900 дійсним. У строк вказаний у розписці відповідачі вказані вище грошові кошти не повернули. Станом на день пред`явлення позову сума боргу Відповідачами сплачена не була. За вищевикладених обставин, в зв`язку з ухиленням відповідачів від виконання своїх грошових зобов`язань [PERSON] вимушений був звернутися до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається, як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставо держатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В порядку ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає продаж обтяжувачем предмету застави з укладанням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем. Відповідно до ч. 1ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмету іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні зазначаються, зокрема: початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Саме такої правової позиції дотримується Верховний суд України у Постанові від 30.03.2016 року по справі № 6-1851цс15. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі не надали суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Таким чином, виходячи з встановленого в судовому засіданні неналежного виконання відповідачами зобов`язань за договором позики, можна дійти висновку, що пред`явлені позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет застави шляхом надання [PERSON] права на укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем на умовах та в порядку визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, яка дорівнює вартості предмета іпотеки ґрунтуються на законі та договірних відносинах між сторонами, які прописані в розписці та довіреності є правомірними і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved