Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

Позивач зазначив, що 29.03.2006р. між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого він є, та позичальником [PERSON] укладено кредитний договір DNL0GK00005770, згідно умов якого надав грошові кошти (кредит) в сумі 80\~373грн 50коп, а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк до 23.03.2026р. та сплатити проценти. 29.03.2006р.\~між позивачем\~та поручителем\~ [PERSON] \~укладено договір\~поруки DNL0GK00005770, згідно умов якого вона поручилася перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Позаяк позичальник неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання, 10.10.2018р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис № 1622 про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за кредитним договором від 29.03.2006р. за період 12 років 4 місяці 9 днів, а саме з 29.03.2006 по 07.08.2018р.р.р в сумі 368\~295грн 30 копійок, яка складається з 67\~877грн 12коп заборгованості з тіла кредиту, 96\~066грн 57коп заборгованості з відсотків, 24\~335грн 06коп комісії, 180\~016грн 55коп пені. Шляхом проведення приватним виконавцем виконавчий дій було звернуто стягнення на предмет іпотеки зазначений житловий будинок, стягувачеві перераховано частково суму заборгованості, в розмірі 166\~002грн 24коп, постановою від 15.11.2021р. закінчено виконавче провадження. Просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість, яка складається із 3% річних від простроченої суми 67\~877грн 12коп у розмірі 6\~253грн 99коп, інфляційні втрати в сумі 14\~353грн 17коп, а всього 20\~607грн 16коп, за період від винесення виконавчого напису до фактичної дати його виконання. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не сповістили, відзиву не подали. Представник позивача не заперечує проти постановлення в справі заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступних висновків. Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 29.03.2006р. між ним та позичальником [PERSON] укладено кредитний договір DNL0GK00005770, згідно умов якого надав грошові кошти (кредит) в сумі 80 373грн 50коп, а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк до 23.03.2026р. та сплатити проценти (а.с.13). 29.03.2006р. між позивачем та поручителем [PERSON] укладено договір поруки DNL0GK00005770, згідно умов якого вона поручилася перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку (а.с.16). Позаяк позичальник неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання, 10.10.2018р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис № 1622 про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за кредитним договором від 29.03.2006р. за період 12 років 4 місяці 9 днів, а саме з 29.03.2006 по 07.08.2018р.р.р в сумі 368 295грн 30 копійок, яка складається з 67 877грн 12коп заборгованості з тіла кредиту, 96 066грн 57коп заборгованості з відсотків, 24 335грн 06коп комісії, 180 016грн 55коп пені (а.с.4). Шляхом проведення приватним виконавцем виконавчий дій було звернуто стягнення на предмет іпотеки зазначений житловий будинок, стягувачеві перераховано частково суму заборгованості, в розмірі 166 002грн 24коп, постановою від 15.11.2021р. закінчено виконавче провадження (а.с.12). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч.1статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами 1, 3 ст.33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц. Стаття 625 ЦК України визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише вчинення виконавчого напису не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум. Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припинив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року у справі №916/190/18, від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц. Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відтак позивач має право на отримання сум, передбаченихст.625 ЦК України, і позов підлягає задоволенню. Судові витрати розподілити за положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved