Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що 21.05.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №MKMOAU04520076. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 8739,20 (Долар США) на термін до 18.05.2012 року, а відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 17.06.2015 року було укладено Додаткову угоду до кредитного договору №MKMOAU04520076 від 21.05.2007 року. Сума заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту до тати підписання Додаткової угоди зменшили на 11192,38 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 3851,94 доларів США, комісія у розмірі 0,00доларів США, пеня у розмірі 7340,44 доларів США. Позивач зазначає, що відповідач в порушення умов кредитного договору та ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконав, зокрема не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки, у зв`язку з чим станом на 26.02.2020 року має заборгованість в розмірі 27017,37 доларів США., яка складається з наступного: 1750,19 доларів США - заборгованість за кредитом; 3586,45 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 122,49 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 21558,24 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язання з договором між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. За таких обставин, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №MKMOAU04520076 від 21.05.2007 року в розмірі 27017,37 доларів США, що відповідно до розпорядження НБУ від 26.02.2020 року складає 662736,09 грн., а також судові витрати у розмірі 9941,04 грн. Заочним рішенням 29.10.2020 року позовні вимоги позивача було задоволено. Ухвалою суду від 02.06.2021 року заочне рішення суду від 29.10.2020 року скасовано, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 25.10.2021 року від представника позивача адвоката Безменко М.Є. до суду надійшла уточнена позовна заява (заява про зменшення позовних вимог), зокрема просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 127,86 доларів США, яка складається з 127,86 доларів США - 3% річних від простроченої суми. Заяву мотивує тим, що 20.09.2017 року банк звернувся до приватного нотаріуса із заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Виконавчим написом нотаріуса від 31.10.2017 року було стягнуто заборгованість у розмірі 19631,17 доларів США, що еквівалентно 510017,80 грн., нарахованому станом на 07.09.2017 року. При цьому, за період після подання заяви від 20.09.2017 року, а саме з 21.09.2017 року по 26.02.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 127,86 доларів США - 3% річних від простроченої суми. У підготовчому судовому засіданні представник позивача Мадяр В.М. підтримав уточнену позовну заяву, просив таку задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] , відповідача [PERSON] -адвокат Ракущинець А.А. у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги уточненої позовної заяви визнав, не заперечив проти їх задоволення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] -у підготовче судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 21.05.2007 року було укладено кредитний договір №MKMOAU04520076. Згідно договору АТ КБ «Прватбанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 8739,20 [Долар США] на термін до 18.05.2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця у період сплати, відповідач [PERSON] повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно абзацу другого п.1.2 кредит надається в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню Кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. Також 18.05.2007 року, на забезпечення цього кредитного договору, між банком та [PERSON] укладено договір поруки. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором №MKMOAU04520076 від 21.05.2007р. виконало в повному обсязі, а саме надало Позичальнику кредит у розмірі, встановленому Договором. 17.06.2015 року між [PERSON] та банком було укладено Додаткову угоду до кредитного договору №MKMOAU04520076 від 21.05.2007 року. Сума заборгованості, що виникла у період с дати надання Позичальнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди зменшили на 11192,38 Дол. США., а саме: відсотки у розмірі 3851,94 Дол. США., комісія у розмірі 0,00 Дол. США. , пеня у розмірі 7340,44 Дол. США. Також, з наданого Банком суду розрахунку заборгованості станом на 26.02.2020р. слідує, що у зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань, станом у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором № MKMOAU04520076 від 21.05.2007 року у розмірі 27017,37 доларів США, яка складається з наступного: 1750,19 доларів США - заборгованість за кредитом; 3586,45 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 122,49 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 21558,24 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Разом з цим, як стверджує позивач та як слідує з долученої до матеріалів справи копії виконавчого напису № 17614 від 31.10.2017 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., позивач 20.09.2017 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Так, згідно цього виконавчого напису пропонується стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» не сплачену в строк за кредитним договором № №MKMOAU04520076 від 21.05.2007 року. Строк за який проводиться стягнення - 3762 днів, а саме з 21.05.2007 року по 07.09.2017 року. Сума, що підлягає стягненню складає 19631,17 доларів США, що за курсом 25,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.09.2017 року складає 510017,80 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 1750,19 Долар США; заборгованість за відсотками - 3729,45 Долар США; заборгованість з комісії - 122,49 Долар США; заборгованість з пені - 14029,04 Долар США. Таким чином, з наданого Банком суду розрахунку заборгованості та уточненої позовної заяви слідує, що у відповідачів перед відповідачем, за період з 21.09.2017 року по 26.02.2020 року залишилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 127,86 доларів США - 3% річних від простроченої суми. У постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від викладеного в якій правового висновку Касаційний цивільний суд бажає відступити, зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору таЦК України. Такого ж самого висновку дійшов Верховний Суд України і в постановах № 6-1252цс16 від 21 вересня 2016 року, № 6-1047цс16 від 06 липня 2016 року, № 6-1412цс16 від 07 вересня 2016 року, № 6-2096цс16 від 27 вересня 2016 року. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором абозаконом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у справі №310/11534/13-ц вважає, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Згідно п.4 Договору поруки 18.05.2007 року у випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Підсумовуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимога позову щодо стягнення 3% річних від простроченої суми за період з 21.09.2017 року по 26.02.2020 рік є правомірною. З огляду на те, що позивач доданими до справи письмовими доказами довів своє право на стягнення 3% річних від простроченої суми за період з 21.09.2017 року по 26.02.2020 року, представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - -адвокат Ракущинець А.А. позовні вимоги у підготовчому судовому засіданні в межах зменшеної позовної заяви визнав повністю та не заперечував щодо задоволння таких, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в межах уточненої зменшеної позовної заяви є обвґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Окрім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved