Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , Відділу реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб та формування і ведення реєстру територіальної громади Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та просить усунути перешкоди в користуванні власністю [PERSON] , визнавши відповідача 1 особою, що втратила право користування житлом в житловому будинку [ADDRESS] , власником Ѕ частини якого є позивач; зобов`язати відповідача 2 зняти з реєстраційного обліку відповідача за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначає, що їй на праві власності належить Ѕ частина будинку за вказаною адресою, а ще Ѕ частина її чоловіку. 01.09.2020р. випадково стало відомо, що по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] . Вказані відомості стали відомі від працівників Голосіївського управління поліції. Позивачка вказує, що їй невідомо і не зрозуміло, коли і яким чином відповідач був зареєстрований за вказаною адресою. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.04.2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Розпорядженням керівника апарату суду від 26.05.2022р. №203 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» справу №752/3239/21 передано на повторний автоматизований розподіл. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2022р. справу передано на розгляд судді Ольшевській І.О. Ухвалою суду від 29.04.2022р. суддя Ольшевська І.О. прийняла до свого провадження справу, призначила підготовче засідання. За ухвалою суду від 03.10.2022р. закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Від представника позивача надійшла заява, в якій вона вказала, що підтримує позов та просить його задовольнити. Відповідачі відзиву на позовну заяву не надали. Про розгляд справи повідомлені належним чином. Третя особа письмових пояснень щодо завлених позовних вимог до суду не направила, в судове засідання не з`явилась. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи, і, зокрема, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . У квартирі зареєстрований відповідач 1 [PERSON] , проте він у ній не проживає з 2000 р., про що свідчить Акт від 15.09.2021р. Реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди в користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Договір найму жилого приміщення між позивачем та відповідачем 1 не укладався. Згоди на користування квартирою позивач не надавала. Відповідач 1 зворотнього суду не довів належними засобами доказування. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України. Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16). Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Позивач, серед іншого, просить суд зобов`язати відповідача 2 зняти відповідача 1 з реєстраційного обліку. Разом з цим, суд роз`яснює позивачу, що зняття особи з реєстрації місця проживання є одним із наслідків визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Отже, вимога позову про зобов`язання Відділ реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання перебування фізичних осіб та формування і ведення реєстру територіальної громади Голосіївської РДА у м. Києві не підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial