Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

Позивач 06.08.2021 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі 100 314,52 грн. та судові витрати в розмірі 2 270,00 грн. Позов мотивований тим, що в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебувало кримінальне провадження № 12015040000000695 від 17.07.2015 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Відповідач на підставі наказу Міністерства інфраструктури України № 144-0 від 14.08.2014 року був призначений на посаду виконуючого обов`язки Голови правління ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод». Відповідно до Статуту ПрАТ «ДТРЗ», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 54 від 21.04.2011 року: п. 9.1.1. посадовими особа Товариства є фізичні особи - голова та члени Наглядової ради, голова та член (Виконавчий орган), Правління, Голова та члени Ревізійної комісії, крім представників Вищого органу Товариства, Головного контрольно-ревізійного Управління України або Державної податкової адміністрації України. Так, Статутом передбачено наступне: п. 9.4.13: виконуючи обов`язки Голови правління наділений всією повнотою повноважень, якими наділяється Голова правління Товариства цим Статутом та чинним законодавством України; п. 9.1.8: посадові особи органів Товариства несуть відповідальність перед Товариством за збитки, завдані Товариству своїми діями (бездіяльністю), згідно із законом; п. 9.1.1.14. Голова Правління: без доручення представляє Товариство у відносинах з українськими та іноземними громадянами, особами без громадянства, підприємствами, установами та організаціями, державними та судовими органами та будь-якими іншими суб`єктами господарювання; зокрема, представляє Товариство у вищих органах управління інших юридичних осіб, у яких Товариство має корпоративні права, урахуванням обмежень, що передбачені цим Статутом; розпоряджається коштами та майном Товариства у межах, визначені Статутом, Вищим органом Товариства та Наглядовою радою; без доручення представляє інтереси Товариства та вчиняє від його імені; юридичні дії у межах компетенції, визначених Статутом, у тому числі: підписує (або уповноважує іншу посадову особу Товариства) всі документи: грошового, кредитного, майнового та немайнового характеру, звіти та баланси, листи, звернення та інше. Відповідач, обіймаючи посаду виконуючого обов`язки Голови Правління ПрАТ «ДТРЗ», у період з 15.08.2014 року до 25.06.2015 року постійно виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, тобто розумінні ч. 3 ст. 18 КК України був службовою особою вказаного товариства. Крім того, відповідач виконуючи обов`язки Голови правління ПрАТ «ДТРЗ» зобов`язаний керуватися у своїй діяльності п. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», яким визначено, що відповідальність за несвоєчасне складання первиних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображені них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Встановлено, що в період часу з 2005 року по 2015 рік до ПрАТ «ДТРЗ» у складі тепловозів, що передавались для проведення капітального ремонту або модернізації тягового рухомого складу ПрАТ «ДТРЗ» згідно з тристоронніми договорами, що укладались з ДП «Українська залізниця» та договорами з іншими сторонніми організаціями, поставлено колісні пари 586125-27171; 446-4974; 1369-136; 981-91; 824742-10435; 431-74; 1499-34; 84-86121-1403; 1168-88; 181-1525; 7401-76699; 128-85875; 821654-10435; 3887-1269; 1061-38; 8472-153; 1861-691; 1399-164, які обліковано на балансі підприємства як ремонтний фонд. Відповідач, будучи виконуючим обов`язки Голови Правління ПрАТ «ДТРЗ» уклав від імені ПрАТ «ДТРЗ» договір зберігання №15006п/1 від 09.02.2015 року та договір зберігання № 15006п/2 від 09.02.2015 року. Проте у порушення вимог п. 1. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» відповідач, як виконуючий обов`язки Голови Правління, тобто являючись службовою особою, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не вжив заходів щодо перевірки відображення в бухгалтерському обліку ПрАТ «ДТРЗ» фактично отриманого на зберігання товару від суб`єктів господарювання та не пересвідчився у його переміщенні до місця зберігання. За умовами договорів зберігання № 15006п/1 та № 15006п/2 від 09.02.2015 року, у разі виробничої необхідності та за узгодженням між сторонами товар, який передається на зберігання, може бути використаний зберігачем у своїй діяльності, проте у такому випадку сторони повинні укласти договір купівлі-продажу товару. Далі, відповідач будучи службовою особою виконуючим обов`язки Голови ПрАТ «ДТРЗ», не пересвідчився у відповідності даних складених у акті повернення товару від 24.06.2015 року по договору зберігання товару № 15006п/1 від 09.02.2015 року з суб`єктом господарювання, найменування товару, що підлягає поверненню, видав матеріальні пропуски на право вивозу майна, а саме: колісних пар 586125-27171; 446-4974; 1369-136; 981-91; 824742-10435; 431-74; 1499-34; 84- 86121-1403; 1168-88; 181-1525; 7401-76699; 128-85875; 821654-10435; 3887-1269; 1061-38; 8472-153; 1861-691; 1399-164 підписав та скріпив їх печаткою ПрАТ «ДТРЗ», чим спричинив неналежне виконання ним, як службовою особою, своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, чим спричинив збитки ПрАТ «ДТРЗ». Відповідно до постанови про визнання речових доказів від 10 липня 2016 року у кримінальному провадженні 12015040000000695 від 17.07.2015 року колісні пари в кількості 16 шт. за номерами 586125-27171; 446-4974; 1369-136; 981-91; 824742-10435; 431-74; 1499-34; 84-86121-1403; 1168-88; 181-1525; 7401-76699; 128- 85875; 821654-10435; 3887-1269; 8472-153; 1399-164 були вилучені в ході обшуку та передані на відповідальне зберігання в.о. голови ПрАТ «ДТРЗ». Так, відповідно до довідки № 15-01 від 12.10.2018 року виданої Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», станом на 12.10.2018 року на рахунку 07.2 (невідшкодовані нестачі і втрати від псування цінностей) числиться нестача 2 колісних пар. Вартість однієї колісної пари складає 50 157 грн. 26 коп. Ця сума підтверджується результатами інвентаризації від 26.05.2016 року та вищевказаною довідкою з бухгалтерії ПрАТ «ДТРЗ». Відповідно до довідки виданої Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», станом до теперішнього часу також числиться нестача 2 колісних пар на загальну суму 100 314,52 грн., вартість однієї колісної пари складає 50 157 ( п`ятдесят тисяч сто п`ятдесят сім) гривень 26 копійок. Таким чином, відповідачем спричинено майнової шкоди ПрАТ «ДТРЗ» у розмірі 100 314,52 грн. Станом до теперішнього часу, відповідачем у добровільному порядку не відшкодовано матеріальної шкоди. Кримінальне провадження №12015040000000695 від 17.07.2015 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України закрито та звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення строків давності на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2021 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача письмово просив справу розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Правом на подання відзиву не скористався та відзив не надав. Надав клопотання з проханням відкласти розгляд справи до припинення дії воєнного стану. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на наступне. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан через військову агресію Російської Федерації проти України. Указ затверджений Верховною Радою України Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року. Згідно зі статті 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи й установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України й законами України, а також на те, що відповідно до ст. 26 цього Закону скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Так, відповідно до рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених Радою суддів України 02.03.2022 року, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватись реальною поточною обстановкою, що склалась в регіоні, на день розгляду даної справи. На даний час, на території Дніпропетровської області не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна ситуація в області є стабільною, а в умовах воєнного стану робота судів не може бути припинена і не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист, а тому відкладення розгляду справи після закінчення воєнного стану взагалі не передбачене нормами ЦПК України та порушить вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4. XI. 1950), за яким кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. Обов`язковою явка сторін у судове засідання не визнавалась. Матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі належним чином повідомлених учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебувало кримінальне провадження № 12015040000000695 від 17.07.2015 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Відповідач на підставі наказу Міністерства інфраструктури України № 144-0 від 14.08.2014 року був призначений на посаду виконуючого обов`язки Голови правління ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод». Відповідно до Статуту ПрАТ «ДТРЗ», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 54 від 21.04.2011 року: п. 9.1.1. посадовими особа Товариства є фізичні особи - голова та члени Наглядової ради, голова та член (Виконавчий орган), Правління, Голова та члени Ревізійної комісії, крім представників Вищого органу Товариства, Головного контрольно-ревізійного Управління України або Державної податкової адміністрації України. Так, Статутом передбачено наступне: п. 9.4.13: виконуючи обов`язки Голови правління наділений всією повнотою повноважень, якими наділяється Голова правління Товариства цим Статутом та чинним законодавством України; п. 9.1.8: посадові особи органів Товариства несуть відповідальність перед Товариством за збитки, завдані Товариству своїми діями (бездіяльністю), згідно із законом; п. 9.1.1.14. Голова Правління: - без доручення представляє Товариство у відносинах з українськими та іноземними громадянами, особами без громадянства, підприємствами, установами та організаціями, державними та судовими органами та будь-якими іншими суб`єктами господарювання; зокрема, представляє Товариство у вищих органах управління інших юридичних осіб, у яких Товариство має корпоративні права, урахуванням обмежень, що передбачені цим Статутом; - розпоряджається коштами та майном Товариства у межах, визначені Статутом, Вищим органом Товариства та Наглядовою радою; - без доручення представляє інтереси Товариства та вчиняє від його імені юридичні дії у межах компетенції, визначених Статутом, у тому числі: - підписує (або уповноважує іншу посадову особу Товариства) всі документи: грошового, кредитного, майнового та немайнового характеру, звіти та баланси, листи, звернення та інше. Відповідач, обіймаючи посаду виконуючого обов`язки Голови Правління ПрАТ «ДТРЗ», у період з 15.08.2014 року до 25.06.2015 року постійно виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, тобто розумінні ч. 3 ст. 18 КК України був службовою особою вказаного товариства. Крім того, відповідач виконуючи обов`язки Голови правління ПрАТ «ДТРЗ» зобов`язаний керуватися у своїй діяльності п. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», яким визначено, що відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображені них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Встановлено, що в період часу з 2005 року по 2015 рік до ПрАТ «ДТРЗ» у складі тепловозів, що передавались для проведення капітального ремонту або модернізації тягового рухомого складу ПрАТ «ДТРЗ» згідно з тристоронніми договорами, що укладались з ДП «Українська залізниця» та договорами з іншими сторонніми організаціями, поставлено колісні пари 586125-27171; 446-4974; 1369-136; 981-91; 824742-10435; 431-74; 1499-34; 84-86121-1403; 1168-88; 181-1525; 7401-76699; 128-85875; 821654-10435; 3887-1269; 1061-38; 8472-153; 1861-691; 1399-164, які обліковано на балансі підприємства як ремонтний фонд. Відповідач, будучи виконуючим обов`язки Голови Правління ПрАТ «ДТРЗ» уклав від імені ПрАТ «ДТРЗ» договір зберігання №15006п/1 від 09.02.2015 року та договір зберігання № 15006п/2 від 09.02.2015 року. Проте у порушення вимог п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» відповідач, як виконуючий обов`язки Голови Правління, тобто являючись службовою особою, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не вжив заходів щодо перевірки відображення в бухгалтерському обліку ПрАТ «ДТРЗ» фактично отриманого на зберігання товару від суб`єктів господарювання та не пересвідчився у його переміщенні до місця зберігання. За умовами договорів зберігання № 15006п/1 та № 15006п/2 від 09.02.2015 року, у разі виробничої необхідності та за узгодженням між сторонами товар, який передається на зберігання, може бути використаний зберігачем у своїй діяльності, проте у такому випадку сторони повинні укласти договір купівлі-продажу товару. Далі, відповідач будучи службовою особою виконуючим обов`язки Голови ПрАТ «ДТРЗ», не пересвідчився у відповідності даних складених у акті повернення товару від 24.06.2015 року по договору зберігання товару № 15006п/1 від 09.02.2015 року з суб`єктом господарювання, найменування товару, що підлягає поверненню, видав матеріальні пропуски на право вивозу майна, а саме: колісних пар 586125-27171; 446-4974; 1369-136; 981-91; 824742-10435; 431-74; 1499-34; 84- 86121-1403; 1168-88; 181-1525; 7401-76699; 128-85875; 821654-10435; 3887-1269; 1061-38; 8472-153; 1861-691; 1399-164 підписав та скріпив їх печаткою ПрАТ «ДТРЗ», чим спричинив неналежне виконання ним, як службовою особою, своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, чим спричинив збитки ПрАТ «ДТРЗ». Відповідно до постанови про визнання речових доказів від 10 липня 2016 року у кримінальному провадженні 12015040000000695 від 17.07.2015 року колісні пари в кількості 16 шт. за номерами 586125-27171; 446-4974; 1369-136; 981-91; 824742-10435; 431-74; 1499-34; 84-86121-1403; 1168-88; 181-1525; 7401-76699; 128- 85875; 821654-10435; 3887-1269; 8472-153; 1399-164 були вилучені в ході обшуку та передані на відповідальне зберігання в.о. голови ПрАТ «ДТРЗ». Так, відповідно до довідки № 15-01 від 12.10.2018 року виданої Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», станом на 12.10.2018 року на рахунку 07.2 (невідшкодовані нестачі і втрати від псування цінностей) числиться нестача 2 колісних пар. Вартість однієї колісної пари складає 50 157 грн. 26 коп. Ця сума підтверджується результатами інвентаризації від 26.05.2016 року та вищевказаною довідкою з бухгалтерії ПрАТ «ДТРЗ». Відповідно до довідки виданої Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», станом до теперішнього часу також числиться нестача 2 колісних пар на загальну суму 100 314,52 грн., вартість однієї колісної пари складає 50 157 ( п`ятдесят тисяч сто п`ятдесят сім) гривень 26 копійок. Таким чином, відповідачем спричинено майнової шкоди ПрАТ «ДТРЗ» у розмірі 100 314,52 грн. Станом до теперішнього часу, відповідачем у добровільному порядку не відшкодовано матеріальної шкоди. Кримінальне провадження № 12015040000000695 від 17.07.2015 року за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 367 КК України закрито та звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення строків давності на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2021 року. Разом з тим, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників визначено положеннями статті 130 КЗпП УКраїни. Згідно статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством; 10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до статті 135 КЗпП України межі матеріальної відповідальності працівників за шкоду, завдану підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір, встановлюються законодавством. Статтею 135-1 КЗпП України унормовано, що письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та: 1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами власника або уповноваженого ним органу, наданими йому для виконання роботи. Визначення розміру шкоди унормовано статтею 135-3 КЗпП України, згідно якої розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. Відповідно до статті 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Згідно статті 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved