Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , [INFO] . Письмове розпорядження на випадок смерті він не зробив, але з часу народження позивача й до дня смерті батька вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний побут і під час сімейних розмов [PERSON] неодноразово наголошував, що будинковолодіння [ADDRESS] буде власністю позивача. В цілому даний жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Реалізуючи своє право на спадщину за законом після смерті батька, позивач, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до державного нотаріуса, однак йому відмовлено в задоволенні звернення через реєстрацію спадкового господарства як колгоспного двору. Позивач фактично вступив в управління спадковим майном: доглядає та обслуговує спадкове господарство, виготовив технічну документацію на будинок за власні кошти, обробляє земельну ділянку та вчиняє всі інші дії по догляду за будинком, однак не може належним чином реалізувати своє спадкове право через вищезазначені обставини. Станом на 15 квітня 1991 року в будинковолодінні [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1954 р.н., помер [INFO] , відповідачка [PERSON] , 1958 р.н., позивач та відповідачка [PERSON] , 1985 р.н. Провадження у даній справі відкрито 03.06.2022, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 22.07.2022 подали до\~суду зустрічний\~позов до\~ [PERSON] та\~просять визнати\~за ними право власності по 1/4 частині житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] ; визнати за відповідачем [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що до спадкового майна [PERSON] входить тільки частка житлового будинку з господарськими будівлям і спорудами в [ADDRESS] , розмір якої нотаріус немає можливості визначити, оскільки дане господарство є колгоспним двором. Кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/4 частині. Відповідно, [PERSON] претендує на свою 1/4 частину господарства та на 1/4 частину, спадкуючи за заповітом після смерті батька, [PERSON] . Позивачам за зустрічним позовом належить по 1/4 частині вищевказаного будинковолодіння. Ухвалою суду від 25 липня 2022 р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 26.07.2022 позивач-відповідач [PERSON] подав до суду заяву про зміну предмету позову у справі із доказами направлення такої заяви відповідачам-позивачам [PERSON] , [PERSON] та просить ухвалити судове рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що за життя, 28 січня 2012 року, [PERSON] зробив письмове розпорядження на випадок смерті, згідно з яким все своє майно, в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у [ADDRESS] заповів позивачу. Даний заповіт посвідчений секретарем Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстровано в реєстрі за № 5, ніким не скасований та не оскаржений. На підставі заяви позивача про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] нотаріусом заведена спадкова справа. Ухвалою суду від 09.08.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 07.09.2022, однак розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи. Учасники справи у судове засідання 22.09.2022 не з`явилися, 21.09.2022 подали до суду заяви про розгляд справи без них. Позивач-відповідач [PERSON] у заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачі-позивачі [PERSON] та [PERSON] вимоги зустрічної позовної заяви підтримують в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України,\~відповідно до\~якої учасник\~справи має\~право заявити\~клопотання про\~розгляд справи\~за його\~відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 15 червня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13 січня 1988 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 10380 від 22.02.2022, видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012, свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 563 за [PERSON] , як головою колгоспного двору, зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 15.06.1988 на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13.01.1988. \~ \~ \~ \~Державна реєстрація\~права власності\~на житлові\~будинки,\~споруди у\~період видачі\~вищезгаданого свідоцтва\~на право\~особистої власності\~на жилий\~будинок (з\~31.01.1966\~по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Оскільки суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - «колгоспний двір», право власності на майно колишнього колгоспного двору набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 в господарстві по вул. Леся Мартовича у с. Чернятин були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , 1954 р.н., дружина [PERSON] , 1958 р.н., син [PERSON] , 1982 р.н. та дочка [PERSON] , 1985 р.н.; суспільна група господарства колгоспника, що стверджується витягом з погосподарської книги № 1 (ос. рах. 69) Чернятинської сільської ради за період з 1991 по 1995 роки, виданим 11 травня 2022 р. Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради за № 24/157. З наведеного слідує, що даний житловий будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами належить [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] на праві сумісної власності в рівних частках по 1/4 кожному. [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 264 від 24.07.2010. Даний шлюб розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.12.2014 по справі № 346/5959/14-ц, яке набрало законної сили 28.12.2014, після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За заповітом, посвідченим 28.01.2020 секретарем Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 5, [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] , все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] заповів [PERSON] , 1982 року народження. Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 65710391 (номер в реєстрі нотаріальних дій 5), що стверджується копією інформаційної довідки № 65532537 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданою відповідно 10.07.2021 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 325 від 20 квітня 2021 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] ; разом з ним проживали, були зареєстровані та вели спільне господарство: син [PERSON] , 1982 р.н., невістка [PERSON] , 1987 р.н., внук [PERSON] , 2008 р.н., що стверджується довідкою № 24/149, виданою 06.05.2022 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 серпня 1982 р. Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, підтверджується, що позивач-відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , запис за № 42 від 07 серпня 1982 р. в книзі записів актів про народження. [PERSON] , [INFO] , та відповідачка-позивачка [PERSON] , [INFO] , були подружжям, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 13.11.1977 Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 75 від 13.11.1977 в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу. Із копії спадкової справи № 263/2021, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом (10.07.2021). Копією Витягу № 65532554 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 10.07.2021 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 67957753 (номер у нотаріуса 263/2021), спадкодавець [PERSON] , дата смерті: [INFO] . Дружина померлого\~ [PERSON] \~ відповідачка-позивачка\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , як непрацездатна вдова спадкодавця, маючи, відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, право на обов`язкову частку у спадщині, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (28.07.2021) подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь сина [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що належала йому як члену колишнього колгоспного двору. Підставою звернення позивача-відповідача [PERSON] до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 400/02-31 від 03 травня 2022 р. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами колишнього колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 12.04.2022, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1980 році, господарські будівлі та споруди в 1987, 1988 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з надвірними спорудами станом на 06.05.2022 становить 125000 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За вищезгаданим господарством рахується земельна ділянка розміром 0,1749 га, яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, про що свідчить довідка № 24/148, видана 06.05.2022 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 310510507, сформованої 22.09.2022, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після смерті батька [PERSON] успадкував 1/4 частки у житловому будинку [ADDRESS] , яка належала померлому, як члену колишнього колгоспного двору, однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частка померлого в ньому не визначена, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дану частку нерухомого майна. Крім того, [PERSON] належить 1/4 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 2/4 (1/2) частки. Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі [PERSON] та [PERSON] правомірно набули право власності кожна на 1/4 частку житлового будинку по [ADDRESS] , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивачі-відповідачі [PERSON] та [PERSON] у зустрічній позовній заяві заявили вимогу про захист права відповідачапозивача [PERSON] , що не стосується захисту їхніх прав, тому вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачем-відповідачем [PERSON] права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом та часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 347, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial