Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

10.11.2021р. до суду надійшов зазначений позов. Ухвалою судді від 15.11.2021 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 19-20). 24.11.2021 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 15.11.2021 року та докази сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. (а.с. 21а, 22). Ухвалою судді від 25.11.2022 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 23-24). Звертаючись до суду з позовом позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі спадкового договору від 05.06.2020 р. Однак, крім позивача, в квартирі зареєстрований ще [PERSON] , хоча в зазначеній квартирі не проживає та не є членом сім`ї позивача. Реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника квартири, в зв`язку з чим вона просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В подальшому, позивач уточнив позовні вимоги просив вимоги про зняття з реєстраційного обліку відповідача не розглядати, лише визнати останього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 16.06.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 121). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги з врахування їх уточнень підтримали та просили їх задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечували, про що є відповідна заява (а.с.31). Відповідач про час та місце судових засідань неодноразово повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу його проживання та оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідачі не скористались своїм правом та не направили до суду відзиви на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачами відзиву, та відсутністю заперечень позивачів щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідачів, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення про задоволення позовних вимог. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі спадкового договору від 05.06.2020 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5-8). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності квартира [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] (а.с. 10) В спірній квартирі зареєстровані відповідач по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 157). Отже, реєстрація відповідача у зазначеній квартирі перешкоджає власнику квартири у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном та позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно Актів від 01.11.2021, 30.05.2022, складених працівниками ЖЕД №8-9 в присутності свідків, відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі (а.с.112,113). Згідно Акту від 07.06.2022 позивач по справі [PERSON] та [PERSON] проживають в спірній квартирі (а.с.114). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали суду покази про те, що відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає більше 2 років, квартирою не цікавиться, його речей в квартирі немає, витрати по оплаті за квартплату та комунальним платежам не несе. Відповідно до статті 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Разом із тим, у частині 2 статті 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою права на житло, захищеного даною статтею, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися «в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни», для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як встановлено судом, відповідачі в квартирі не проживають, протилежного суду не надано. Відповідно до положень ст. 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставини, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved