Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з серпня 2015 року вона зустрічалась та мала статеві стосунки з відповідачем у справі [PERSON] . В травні 2016 року дізналась, що перебуває на третьому місяці вагітності. Ні з ким крім відповідача вона не зустрічалась і ніяких стосунків не мала. Проте, коли сказала [PERSON] про те, що у них буде дитина, він в категоричній формі заявив, що то не його дитина і одружуватись з нею не буде. Після цього їхні відносини відразу припинились і він одружився на іншій дівчині, ще до народження дитини. Під час її вагітності відповідач приїжджав до неї зі своєю майбутньою дружиною, яка наполягала щоб вона дала спокій її чоловікові, бо то не його дитина. Не дивлячись на таку складну ситуацію, вона все ж таки зберегла вагітність і [INFO] народила доньку [PERSON] . Дитину зареєструвала на своє прізвище « [PERSON] », а батьком зазначений її батько « [PERSON] ». Вона проживала з батьками та виховувала доньку. Відповідач ніколи дитиною не цікавився. 24 квітня 2018 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 03 жовтня 2019 року шлюб було розірвано. Зазначає, що біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , проте останній не визнає, що це його дитина та відмовляється визнати себе її батьком. На її пропозицію зробити тест ДНК він категорично не погоджується, на жодні контакти не йде. Вищевказані обставини стали підставою для звернення з позовом до суду про визнання [PERSON] батьком доньки [PERSON] , та внесення про це відповідного актового запису. Ухвалою судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Панчука М.В. від 06 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 03.09.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовну заяву [PERSON] не визнає, вважає її необґрунтованою, безпідставною, не підтвердженою жодними належними, допустимими, достатніми доказами. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви повністю. 13.09.2021 позивачкою подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому просить призначити генетичну експертизу ДНК щодо встановлення кровного споріднення між відповідачем та дитиною, а також задовольнити її позов. Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, в зв`язку з чим провадження у справі зупинено. Відповідно до ухвали судді Дубенського міськрайонного суду Ралець Р.В. від 30 вересня 2021 року справу прийнято ним до свого провадження, у зв`язку із закінченням строку повноважень судді Панчука М.В. Ухвалою суду від 25.08.2022 відновлено провадження у справі, оскільки 23.08.2022 на адресу суду надійшов висновок експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/114-22/8988-БД від 04.08.2022. Ухвалою суду від 29.09.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 08:20 год. 11 жовтня 2022 року. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Також просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 908 грн. сплачений при подачі позову та 7793, 30 грн. - сплачені за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Представник відповідача - адвокат Ходак С.К. подав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі та участі відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. За приписами статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в с. Довге Поле Дубенського району Рівненської області, про що зроблено актовий запис № 22. Її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №318 від 04.06.2021, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: дочка [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] , мати [PERSON] , батько [PERSON] , брат [PERSON] (зареєстрований, але не проживає) (а.с. 7). 24 квітня 2018 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 03 жовтня 2019 року шлюб було розірвано (а.с. 8, 9-10). Так, статтею 122 Сімейного кодексу України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України). Відповідно до частини 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частини 2 та 4 статті 128 СК України). З огляду на те, що запис про батька дитини [PERSON] внесено за вказівкою матері, на підставі частини першої статті 135 СК України, а відповідач [PERSON] за приписами частини 1 статті 126 СК України після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про визнання батьківства не звертався, [PERSON] обґрунтовано звернулась до суду. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved