Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат, обґрунтовуючи заявлені вимоги наступним. З 02 серпня 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . По закінченню 9 класів син вступив до Фахового коледжу інженерії та управління Національного авіаційного університету на контрактній основі до здобуття спеціальності «Інженерія програмного забезпечення». 01.09.2021 року було підписано Договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців№36/ІПЗ21, відповідно до якої оплата за Договором повинна бути погашена кожного року двома частинами, а саме: за 1-й семестр по 10 вересня кожного року у розмірі 7 450 грн. та за 2-й семестр по 10 лютого кожного року у розмірі 7 450 грн. протягом чотирьох років. За період з 16.08.2021 року по дату подачі позову позивачка зверталася до відповідача з вимогою про сплату за навчання сина в рівних частинах, однак перерахування відповідачем не здійснювалися. В зв`язку з вищезазначеним просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму додаткових витрат в розмірі: 7 450,00 грн. зі строком сплати до 10.02.2022 року, 7 450,00 грн. зі строком сплати до 10.09.2022 року; 7 450,00 грн. зі строком сплати до 10.09.2023 року, 7 450,00 зі строком сплати до 10.09.2024 року. Ухвалою суду від 15 червня 2022 року в зазначеній справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 12.07.2022 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними з огляду на те, що він має постійну роботу, з заробітної плати щомісячно сплачує аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку та додатково, щомісяця, починаючи з вересня 2021 року, коли дитина почала платне навчання, перераховує на картку позивачки додаткові кошти, у тому числі і на навчання. За період з вересня 2021 року по липень 2022 року, відповідачем крім аліментів сплачено додатково 7 511 грн. У відповіді на відзив позивачка підтвердила про перерахування відповідачем додаткових коштів, однак зазначила, що помилково вважала, що це кошти на лікування. Зазначила , що на даний час [PERSON] є неповнолітнім, однак 08.07.2023 року досягне повноліття і з відповідача буде припинено стягнення коштів у розмірі 1/3 частини всіх доходів заробітку щомісячно на утримання дитини, а навчання, відповідно до договору на контрактній основі для здобуття спеціальності буде продовжено до 2025 року. У зв`язку з цим просила позов задовольнити і стягувати з відповідача на свою користь суму додаткових витрат на навчання у розмірі: 7 450,00 грн. зі строком сплати до 10.09.2022 року, 7 450,00 грн. зі строком сплати до 10.09.2023 року, 7 450,00 грн., зі строком сплати до 10.09.2024року. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є позивачка та відповідач по справі. Син проживає разом з матір`ю. По закінченню 9 класів [PERSON] вступив до Фахового коледжу інженерії та управління Національного авіаційного університету на контрактній основі до здобуття спеціальності «Інженерія програмного забезпечення». 01.09.2021 року було підписано Договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців№36/ІПЗ21, відповідно до якого оплата за Договором повинна бути погашена кожного року двома частинами, а саме: за 1-й семестр по 10 вересня кожного року у розмірі 7 450 грн. та за 2-й семестр по 10 лютого кожного року у розмірі 7 450 грн. протягом чотирьох років. Батько сплачує аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку, доходу щомісячно, що визнається позивачем, а тому не підлягає доказуванню в силу положень ст. 82 ЦПК України. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов`язок по утриманню дитини. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Конвенцією про права дитини (стаття 3) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Розмір аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача, з огляду на доведені сторонами обставинами, за наявності спору між ними щодо розміру цих аліментів визначається судом з урахуванням приписів ст.182 СК України. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню як додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Компенсація половини вартості навчання до досягнення дитиною 18-річного віку і після цього не є додатковими витратам на дитину (неповнолітню особу), що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) у розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України. Отже, у стягненні додаткових витрат на оплату навчання, суд вважає правильним - відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed