Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

[PERSON] (позивачка) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенство нерухомості «Голден Хаус» (відповідач-1), Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (відповідач-2) про визнання недійсним договору про відступлення прав, у якому просила: визнати недійсним з моменту укладення Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги 20.06.2019, укладений між ПуАТ «Фідобанк» та ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус», посвідчений 20.06.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстровано в реєстрі за №463. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.05.2021 року між АКБ «Престиж» та позивачкою був укладений кредитний договір №014- 05/96 на суму 69 000 доларів США. Сторони визначили, що кінцевою датою повернення кредиту є 29.05.2026 року. ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» прийняло участь в електронних торгах з продажу права вимоги за кредитним договором №014-05/96 від 29 травня 2006 року, що укладений з фізичною особою з забезпеченням: квартира під [ADDRESS] та за результатами проведених електронних торгів стало переможцем і як наслідок був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги від 20 червня 2019 року. Позивачка вказує на те, що при укладенні оспорюваного договору не було дотримано вимог закону щодо суб`єктного складу правочину, характерного для договору факторингу, що є підставою для визнання договору недійсним, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2021 року матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 11.05.2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 31.08.2021 року на адресу суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини справи та дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачаться, що 29.05.2006 - придбання [PERSON] за договором купівлі-продажу від 29.05.2006, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко М.І., зареєстровано в реєстрі за №1948, двокімнатної квартири площею 80.7 кв.м. [ADDRESS] . Щодо зміни прізвища позивачки: 02.10.2009 - реєстрація шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , зміна прізвища позивачки на « [PERSON] » (07.03.2012 - рішення Святошинського районного суду м.Києва від 07.03.2012 у справі №ун.2608/1777/12 про розірвання шлюбу між [PERSON] та позивачкою). 31.10.2017 - реєстрація шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , зміна прізвища позивачки на « [PERSON] ». Щодо обставин справи: 29.05.2021 року між АКБ «Престиж» та позивачкою був укладений кредитний договір №014- 05/96 на суму 69 000 доларів США. Сторони визначили, що кінцевою датою повернення кредиту є 29.05.2026 року. Пунктом 2.1. Кредитного договору визначено, що кредитні кошти призначені для придбання квартири. Водночас, згідно п. 5 Кредитного договору позивачка зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29 травня 2006 року між АКБ «Престиж» та позивачкою був укладений договір іпотеки №014-05/96з, згідно до умов якого позивачка надала банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 Іпотечного договору цим договором забезпечується належне виконання вимог, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору укладеного між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а також усіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в т. ч. щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та їх умов. Згодом, правонаступником АКБ «Престиж» став ПуАТ «Фідобанк», до якого відповідно перейшло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 липня 2016 року №1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» Фонд з 22 липня 2016 року розпочав ліквідацію ПуАТ «Фідобанк» Водночас, відповідно до вищевказаного рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав продаж активів ПуАТ «Фідобанк» з метою виплати коштів вкладникам зазначеного банку та повернення грошових коштів з метою розрахунку з кредиторами. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, па своїй веб-сторінки повідомив про продаж прав вимоги ПуАТ «Фідобанк», яке являється правонаступником АКБ «Престиж» та проведення відкритих торгів з продажу активу, що обліковуються на балансі ПуАТ «Фідобанк». Згідно відкритих інформаційних даних ФГВФО, інформація щодо лоту була виставлена на офіційній Інтернет сторінці фонду https://www.fg.gov.ua/passport/36566. ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» прийняло участь в електронних торгах з продажу права вимоги за кредитним договором №014-05/96 від 29 травня 2006 року, що укладений з фізичною особою з забезпеченням: квартира під [ADDRESS] та за результатами проведених електронних торгів стало переможцем і як наслідок був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги від 20 червня 2019 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. Даним договором Банк відступив шляхом продажу Новому кредитору, в особі ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус», належні Банку, а Новий кредитор набув у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Банку до позичальників та/або іпотекодавців, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників, спадкоємців, страховиків та інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників за кредитними договорами та/або договорами іпотеки, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них згідно реєстру у Додатку № 1. Відповідно до Додатку № 1 до Договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, до ТОВ «Агенство нерухомості «Голден Хаус» перейшло право вимоги за кредитним договором №014-05/96 від 29.05.2006 року, який уклала позивачка з ВАТ «Престиж», правонаступником якого став ПуАТ «Фідобанк» та право вимоги за договором іпотеки №014-05/96з від 29.05.2006 року, предметом якого стала квартира [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України. Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі - продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому. Із наведеного вбачається, що за результатами торгів ПуАТ «Фідобанк» визначив переможного покупця та продав йому майнове право вимоги виконання боржниками зобов`язань за кредитним та забезпечувальними договорами. Предметом спірного договору є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів для розрахунку зі своїми кредиторами у процедурі ліквідації. Отже, за своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами. Аналогічний підхід застосувала Велика Палата Верховного Суду по справі № 906/1174/18 від 16.03.2021 року, в якій висловила позицію, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації. Враховуючи вищевикладене, договір купівлі-продажу прав вимоги не є договором факторингу як на те посилається позивачка, оскільки відрізняється за своєю правовою природою та був укладений в період коли банк, в особі ПуАТ «Фідобанк», був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації. Окрім іншого, в п. 1.2 Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги Сторони визнали, що жодне з положень цього Договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього Договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням Банку Новим Кредитором. У постанові від 22.12.2020 року у справі № 335/6054/18 Верховний Суд прийшов до висновку, що процедура припинення банку, як юридичної особи проводиться у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI, і ця процедура здійснюється з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. При проведенні процедури ліквідації банку, Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку. Відповідно до п. 6 ч. 2ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку, чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому ст. 51 цього Закону. Згідно ч. 6, 7 ст. 51 вказаного Закону, майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках). Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду. Положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку, допускають продаж майна банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи. При цьому, враховуючи відкликання Національним банком України 18 липня 2016 року банківської ліцензії та ліквідацію ПуАТ «Фідобанк» а також наслідки початку процедури ліквідації банку й цілі цієї процедури, обмеження прав фізичних осіб на участь у торгах з продажу прав вимоги ПуАТ «Фідобанк» законодавством не визначені. Положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання фізичними та юридичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України. Крім того, слід зазначити, що ч. 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, ПуАТ «Фідобанк» повідомив позивачку про здійснення аукціону про продаж прав вимоги та в подальшому банк повідомив про зміну кредитора. Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 19 лютого 2020 року справа № 639/4836/17, «законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, у постанові від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18». Також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2020 року справа № 639/4836/17 зазначив, що визначаючи, що зобов`язання переходить до нового кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, необхідно враховувати, що відступлення таких прав є неможливим лише стосовно недійсних вимог (тобто лише в разі недійсності самого правочину, в силу якого виникло кредитне зобов`язання). Зміст зобов`язання як правовідношення визначається сукупністю певних прав та обов`язків, відповідно, у разі описаного відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредитору. А отже, у спірних правовідносинах обсяг прав визначається обсягом прав, пов`язаних із обов`язком з повернення суми кредиту і виконанням усіх похідних від цього зобов`язань. Наведене не стосується конкретного розміру та грошового вираження вимог за усіма складовими такого зобов`язання, оскільки в силу такого відступлення права вимоги відбувається перенесення на нового кредитора усіх прав, що випливають із договору, укладеного первісним кредитором з боржником, окрім тих, що нерозривно не пов`язані з особою первісного кредитора.» Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом положень ст. 15 ЦК України право особи на захист свого цивільного права виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням указаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів відповідачами у справі, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Однак, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. Згідно з ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Водночас, відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 01.06.2016 року у справі № 920/1771/14 (3-449гс16). Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тобто законодавець пов`язує факт звернення до суду з наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Також суду не надано доказів оскарження позивачкою відкритих торгів (аукціону), за результатами яких було відчужено право вимоги за кредитним договором та було укладено оспорюваний договір. Тому суд вважає, що позивачкою не доведено факту порушення її прав оспорюваним правочином, оскільки такий правочин, жодним чином не змінює обсяг прав та обов`язків позивачки за договорами №014- 05/96 від 29.05.2008р. та №014-05/96з від 29.05.2008р., що були предметом договору купівлі-продажу прав вимоги від 20.06.2019 р. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога про визнання Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачка не була стороною вищевказаного правочину та даний правочин не змінює обсяг прав та обов`язків, які позивачка набула укладаючи кредитний договір та договір іпотеки. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed