Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу (заборгованості за спожитий природний газ) в розмірі 13064,24 грн та судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він як суб`єкт ринку газу з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб та є постачальником, на якого покладені спеціальні обов`язки. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Національною комісією що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), які є однаковим для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до вимог Правил, акцептування публічного договору постачання природного газу побутовим споживачем є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви - приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу, та/або фактичного споживання природного газу (визначається за даними Оператора ГРМ - «Кіровоградгаз» та вноситься до особового рахунку Споживача). Відповідач акцептував договір, фактично споживаючи природний газ. Позивачем в період з червня 2019 року по червень 2022 року включно було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 13064,24 грн, вартість якого не сплачена відповідачем, а тому вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даною позовною заявою. В позовній заяві представником позивача висловлено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а в окремо поданій заяві представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглядати справу без її участі за наявними у справі матеріалами. Інших заяв або клопотань до початку судового розгляду від представника позивача до суду не надходило. Відповідач у судове засідання не з`явилась, від неї надійшла електрона форма звернення, в якій вона зазначила, що вона з 2016 року не є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , внаслідок продажу будинку. За вказаною адресою вона знята з реєстрації. На даний час вона проживає поза межами країни, тому не може бути присутньою в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", код ЄДРПОУ 40121452, має, зокрема, такий вид економічної діяльності як торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний) (а.с.9-15). Згідно довідки про фінансовий стан споживача - особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] відкритий на ім`я [PERSON] . Окрім того у довідці зазначено обсяг спожитого газу та тарифи з червня 2019 року по червень 2022 року. За проведеним розрахунком фінансового стану за вказаним вище особовим рахунком, з якого вбачається, що за період з червня 2019 року по червень 2022 року за особовим рахунком № [NUMBER] наявна заборгованість за споживання газу, яка складає 13064,24 грн (а.с.17). Філією ТОВ «ГК «Нафтогаз України» у м. Кропивницькому 23.07.2020 року на адресу [PERSON] [ADDRESS] , направлено вимогу про сплату заборгованості за спожитий газ в сумі 7100,34 грн. (а.с.16, 17, 19) Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області [PERSON] з 07.10.2016 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.28). З довідки Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, наданої на запит суду, як органом реєстрації місця проживання особи, вбачається, що відповідач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Відповідно до ст.12 Закону України "Про ринок природного газу"- постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІVвстановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини третьої статі 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІVспоживач\~зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до ст.629 ЦК України. договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року, визначено, що компанія зобов`язана постачати природний газ споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Вказаний обов`язок кореспондується і статтями6,7,9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до ст.ст.633, 634, 641, 642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.11.2017 року №2189-VIII, який введений в дію з 01.05.2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до ст. 629 ЦК України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про ринок природного газу» - постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказані висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 10.12.2018 року у справі №638/11034/15-ц, від 09.06.2021 у справі № 303/7554/16-ц. Судом встановлено, що газопостачання здійснюється позивачем за адресою: [ADDRESS] . На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок, згідно якого за спожитий в період з червня 2019 року по червень 2022 року, наявна заборгованість. Зареєстрованим місцем проживання відповідача, починаючи з 07.10.2016 року була адреса, що є відмінною від тієї, за якою за твердженням позивача, їй надавались послуги з газопостачання, а саме: [ADDRESS] , на даний час вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 02.10.2018 року по справі № 917/1307/18, в постанові від 23.10.2019 по справі № 910/18036/17,\~ принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Стандарт доказування це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину доведеною, отже стандарт доведення - це достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. \~ \~ \~ \~У рішенні ЄСПЛ по справі "J.K. AND OTHERS v. SWEDEN" заява № 59166/12 судом зазначено, що договірна держава зобов`язана брати до уваги не лише докази, подані заявником, але й усі інші факти, які мають значення у справі, яка розглядається. У цивільних позовах закон не вимагає такого високого стандарту, як "доведення поза розумним сумнівом" скоріше суддя має вирішити справу на основі "балансу ймовірностей". Термін «перевага сумнівів» використовується в контексті стандарту доказів, що стосується фактичних тверджень, зроблених заявником. \~ \~ \~ \~Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 905/2382/17, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18. В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України", заява № 22750/02, суд зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи, про що зазначено в рішенні по справі "Руїз Торійа проти Іспанії", заява від 09.12.1994. Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних, про що зазначено в рішенні по справі "Артіко проти Італії", заява від 13.05.1980. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (справи, "Дюлоранс проти Франції" заява № 34553/97, "Донадзе проти Грузії" заява №74644/01). У даній справі відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначила, що вона з 2016 року не є власником будинку, за адресою якого здійснюється газопостачання позивачем. Натомість позивачем на підтвердження того, що [PERSON] з 2019 року отримувала послуги з газопостачання за адресою: [ADDRESS] , належних, допустимих та достовірних доказів суду не надано. Про необхідність надання до суду доказів щодо права власності [PERSON] на будинок за вищевказаною адресою позивачу зазначалось в ухвалі Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27.06.2022 року про відмову у видачі судового наказу. Проте, звертаючись до суду в порядку позовного провадження, позивачем залишено поза увагою підстави відмови у видачі судового наказу і суду не надані докази щодо права власності відповідача на житловий будинок, за адресою якого здійснюється газопостачання. Відсутність зазначених доказів та заперечення свого права власності відповідача становить баланс ймовірностей, який за встановлених судом обставин свідчить на користь тверджень відповідача, оскільки маючи процесуальну можливість позивач не скористався своїми можливостями та не довів свого твердження, покладеного в основу підстав позову. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено споживання відповідачем природного газу в період з червня 2019 року по червень 2022 року, включно, за адресою: [ADDRESS] , тому в задоволенні позову слід відмовити через недоведеність. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі, ст. 714, 901, 903 ЦК України, ст.12 ЗУ «Про ринок природного газу», ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: dismissed