Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

У липні 2022 року представник позивачів адвокат Яцун В.М., діючи від імені та представляючи інтереси позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , відносився до типу колгоспного двору. Указаний будинок належав його учасникам, тобто: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві сумісної власності. З уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, але позивачі у встановленому законом порядку не отримали свідоцтв та не зареєстрували право власності на житловий будинок. У лютому 2022 року представник позивачів звертався до державного реєстратора Носівської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації за позивачами права власності на належні їм частки у вищевказаному нерухомому майні. Однак державним реєстратором Носівської міської ради Чернігівської області було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, одночасно роз`яснено про можливість здійснення захисту прав на майно в судовому порядку. Саме тому представник позивачів просив судовим рішенням визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на 1/3 частини спірного житлового будинку за кожним у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. Ухвалою судді від 13 липня 2022 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 17 жовтня 2022 року. У підготовче судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явилися, до початку підготовчого судового засідання представник позивачів подав до суду заяву, у якій указав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без участі позивачів та представника позивачів. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання представник відповідача подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги та просить справу розглянути за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому зареєстрованими значаться [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 14-28/1 від 30 березня 2021 року (а. с. 4). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. Також у судовому засіданні встановлено, що представник позивачів звертався до державного реєстратора Носівської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації права власності на вищевказаний будинок за позивачами. Державний реєстратор прав на нерухоме майно Носівської міської ради Чернігівської області Передерій Т.В. відмовила позивачам у реєстрації за ними права власності на спірний житловий будинок, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, що підтверджується копією рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 63182015 від 01 лютого 2022 року (а. с. 8). Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] і виготовлена технічна документація (а. с. 5-7). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 1658 грн. 47 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 3). Ураховуючи, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved