Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що працює на Комунальному виробничо-господарському підприємстві на посаді начальника підприємства. 11 листопада 2021 року відбувся прямий ефір передачі «Що горить на Грозинському сміттєзвалищі» на Українському радіо «Житомирська хвиля» за його участю та участю депутата Коростенської районної ради [PERSON] . \~ \~ \~ \~Під час зазначеного ефіру в результаті неправдивих висловлювань [PERSON] , де останній в прямому ефірі заявив, що [PERSON] «брехун» та «розкрадач коштів підприємства», було порушено його ( [PERSON] ) честь, гідність та ділову репутацію. Інформація щодо нього була поширена відповідачем в прямому ефірі передачі Українського радіо «Житомирська хвиля». \~ \~ \~ \~Інформація про те, що він ( [PERSON] ), начебто «бреше», «кладе собі гроші в карман» та «ні копійки підприємство не отримало» в результаті договірних відносин з «Укр Еко Сервіс Плюс», була поширена в прямому ефірі передачі, яка транслювалася по радіо, телебаченню та в мережі Інтернет на YouTube сторінках. Зокрема дану передачу на YouTube сторінці (https://www.youtube.com/watch?v=5gsbs) станом на [INFO] переглянули 325 користувачів. Обставини поширення відповідачем зазначеної інформації про нього підтверджені ефірною довідкою Українського радіо «Житомирська хвиля», яка додається. Зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Він працює начальником Комунального виробничо-господарського підприємства з 01.01.2021 року. Договір із «Укр Еко Сервіс Плюс», який передбачав отримання коштів від «Укр Еко Сервіс Плюс» за надані послуги, був укладений ще в грудні 2020 року та закінчив свою дію 31 січня 2021 року. Всі кошти, передбачені вказаним договором, були перераховані на розрахунковий рахунок Комунального виробничо-господарського підприємства, що підтверджується платіжними дорученнями. Поширення окресленої інформації порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши честь, оскільки посада начальника комунального підприємства є соціально важливою, передбачає безперервний процес взаємодії з мешканцями міста та органами місцевого самоврядування. Враховуючи вищевикладене, вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього, відповідачем завдано шкоди немайновим інтересам, порушивши гідність, честь та ділову репутацію. Просить визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, що [PERSON] "брехун" та розкрадач коштів підприємства, розповсюджену депутатом Коростенської районної ради [PERSON] [INFO] в прямому ефірі передачі « [INFO] ». Зобов`язати депутата Коростенської районної ради [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію шляхом публічного озвучення [PERSON] у засобах масової інформації, зокрема в прямому ефірі Українського радіо «Житомирська хвиля», шляхом трансляції передачі на радіо, телебаченні та на YouTube сторінках, спростування зазначеної інформації. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на судовий збір. \~ \~ \~ \~09.08.2022 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялись за зареєстрованим місцем проживання відповідача рекомендованими листами. Одночасно про розгляд справи у порядку спрощеного провадження повідомлялось шляхом розміщення оголошення на сайті суду. У встановлений строк відповідач відзив на позов не подав. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач порушив спір про захист особистого немайнового права, що забезпечує соціальне буття фізичної особи - право на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації, спростування недостовірної інформації. \~ Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. У пунктах 4, 19, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під «честю» слід розуміти громадську оцінку соціальних, моральних і духовних якостей особи. «Гідність» розглядається, як самооцінка особою своїх соціальних, моральних якостей як члена суспільства. Під "діловою репутацією" розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Статтею 270 ЦК України визначено види особистих прав. Відповідно до ст.275, 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Статтею ст.277 ЦК України визначено порядок спростування недостовірної інформації. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Зі змісту вказаної норми закону слідує, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно з положеннями наведеної норми Закону позивач повинен довести факт поширення негативної, недостовірної інформації відповідачем внаслідок чого були порушені його особисті немайнові права. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. З відеозапису наданого позивачем слідує, що 11 листопада 2021 року відбувся прямий ефірі передачі на тему : "Що горить на Грозинському сміттєзвалищі" на Українському радіо "Житомирська хвиля" на якому були присутні [PERSON] , який працює начальником Комунального виробничо-господарського підприємства, та [PERSON] , який обраний депутатом Коростенської районної ради. В ході ефіру [PERSON] ставились питання щодо господарської діяльності очолюваного ним підприємства, пов`язаної з відходами, які утилізуються на Грозинське сміттєзвалище. \~ \~ \~ \~ На одне з запитань, яке було задано ведучою з приводу проведення взаємозаліків по укладеним договорам позивач зазначив про необізнаність з вимогами чинного законодавства щодо даного питання, на що відповідач надав репліку про те, що останній бреше, оскільки щодня укладає тендерні договори, тому не може бути не обізнаний з чинним законодавством. \~ \~ \~ \~Тобто в даній ситуації відповідач висловив свою суб`єктивну позицію на сприйняття наданої позивачем відповіді. \~ \~ \~ \~Статтею 34 Конституції \~України \~кожному гарантується\~право на\~свободу думки\~і слова,\~на вільне\~вираження своїх\~поглядів і\~переконань. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. \~ \~ \~ \~Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). \~ \~ \~ \~Згідно із частиною першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на\~ характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 461/9631/15-ц (провадження № 61-14857св18) зазначено: «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Ї Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини (далі Ї ЄСПЛ) щодо її застосування». Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів №2,4,7,11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справа Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. Такими є вимоги плюралізму терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, від 06 жовтня 2015 року). У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц (провадження №61-24241св18) зроблено висновок, що «оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати». Втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону; якщо воно не переслідує допустимої мети; якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене. Оцінка може бути побудована на фактах, що вважаються загальновідомими; висловлення підтверджені джерелом; посилання на незалежне дослідження. Отже, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. \~ \~ \~ \~З огляду на наведене, позивачем не доведено факт поширення недостовірної інформації, а також того, що внаслідок суб`єктивних суджень та оцінки щодо позивача були порушені його особисті немайнові права. Інформація, яку просить спростувати позивач, не містить фактичних даних, а є вираженням суб`єктивної думки відповідача стосовно його поглядів, спрямованих на критичну оцінку певних подій, тобто є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню стосовно їх правдивості. \~ \~ \~ \~Окрім того, поширення інформації стосовно публічних осіб, вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. При цьому слід враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. \~ \~ \~ \~Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). \~ \~ \~ \~У статтях 3,4,6 Декларації вказується, шо оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставляти» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. \~ \~ \~ \~З урахуванням наведених норм матеріального права, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, суд вважає, що оціночні судження за констатацію фактів, що висвітлювались у прямому ефірі з боку відповідача не носило «явного злого умислу». Висловлювання відповідача під час ефіру не можна витлумачити як такі, що містять фактичні данні, оскільки вони є оцінкою дій і дають лише можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації. \~ \~ \~ \~За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності ( на відміну від перевірки істинності фактів). \~ \~ \~ \~Такий висновок суду узгоджується з позицією , викладеною у постановах Верховного суду у справах №274/1267/16, №757/32917/17-ц, №200/20351/18. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed