Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

В провадженні Дзержинського міського суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Державного реєстратора Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку Тюріна Євгена Євгеновича, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків), Донецької міської ради про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Ухвалою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 06 червня 2014 року за заявою [PERSON] , батьком колишнього чоловіка позивачки, був накладений арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Вказаний будинок був побудований позивачкою та її колишнім чоловіком [PERSON] і належав їм у рівних частках. У подальшому [PERSON] був укладений договір дарування позивачці 1/2 частини цього будинку. Таким чином, позивачці на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] повністю. Громадянин [PERSON] , батько колишнього чоловіка позивачки, - відношення до цього житлового будинку не мав. Однак, не дивлячись на цей факт, суддею Куйбишевського районного суду м. Донецьку, була винесена ухвала про накладання арешту на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. При цьому позивачці про це повідомлено не було і вона не мала можливості спростувати заяву [PERSON] . Тим паче, що на той момент вже почалися боєві дії, у зв`язку з чим вона разом з малолітнім сином була вимушена виїхати у м. Харків. 06.06.2014 року Державним реєстратором Тюріним Є.Є. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , на виконання ухвали Куйбишевського районного суду м. Донецька від 06 червня 2014 року по справі №2/259/1598/2014, був накладений арешт. На підтвердження, що позивачка є власником будинку в цілому, є відомості про право власності з Реєстру прав власності на нерухоме майно, які видані приватним нотаріусом Калінчук І.В. Наприкінці травня 2020 року позивачка мала намір продати вказаний вище на праві власності будинок. Однак, цього зробити не змогла, оскільки їй стало відомо, що на її будинок накладений арешт. 15 червня 2020 року позивачка звернулась до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову на нерухоме майно (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами), накладених ухвалою Куйбишевського районного суду м.Донецька від 06 червня 2014 року за заявою [PERSON] . Однак, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпровскої області від 19 червня 2020 року їй було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, оскільки Єдиний державний реєстр судових рішень не містить жодних судових рішень у справі №2/259/1598/2014. Позивачка звернулася з заявою до Міністерства юстиції України з проханням надати їй дані акредитації Держаного реєстратора [PERSON] для скасування арешту на її власність і їй було повідомлено, що вона повинна звернутися до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України м. Харкова. У грудні 2020 року позивака звернулася до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України м. Харкова зі скаргою на незаконні дії державного реєстратора Тюріна Є.Є. та просила скасувати арешт з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . У січні 2021 року позивачка отримала наказ від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України м. Харкова, яким їй було відмовлено у задоволенні її скарги та рекомендовано звернутися для вирішення питання про зняття арешту до суду. Крім того позивачка повідомляє, що [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть від 06.10.2015 року реєстраційний №931, яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області. Позивачка вважає, що заходи забезпечення позову на сьогоднішній день є неактуальними, необхідність у такому забезпечені відпала, арешт має суто формальний характер та порушує її право власності на майно. Позивачка в судовому засідання уточнила позовні вимоги. Просила зняти арешт, накладений ухвалою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 06 червня 2014 року у справі №2/259/1598/2014 з майна [PERSON] , [INFO] , а також зобов`язати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Харків) виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження від 06.06.2014 року за №5935931 (індексний номер 13627323) арешт житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Представник відповідача Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) Богданов Р.К. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовної заяви з підстав, викладених у наданому ним 15.08.2022 відзиві на позовну заяву. У відзиві зазначив, що заявлені у позовній заяві вимоги про зобов`язання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) скасувати арешт на нерухоме майно та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису про обтяження від 06.06.2014 № 5935931, не підлягають задоволенню, оскільки дані дії не належать до повноважень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Відповідач Державний реєстратор Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку Тюрін Євген Євгенович в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, однак про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача - Донецької міської ради Євгенович в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, однак про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено судом, позивачці на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування №531 від 31.01.2011, посвідченого приватним нотаріусом Восковець О.О., а також рішення Ленінського районного суду м. Донецька у справі 2-6681/2010р. від 28.12.2010, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №213003866 від 18.06.2020, виданою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калінчук І.В. Ухвалою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 06.06.2014 у справі №2/259/1598/2014 за позовом [PERSON] на майно [PERSON] було накладено арешт. На підставі ухвали суду державним реєстратором Ворошиловського районного управління юстиції у місті Донецьку Тюріним Євгеном Євгеновичем в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесені відповідні відомості щодо обтяження за №5935931. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва по смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області від 06.10.2015, актовий запис №931. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 185/3890/20 провадженні № 2-зз/185/12/20 від 19 червня 2020 року у задоволенні заяви [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову було відмовлено, оскільки неможливо відновити втрачене судове провадження. Також 21 грудня 2020 року Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) у задоволенні скарги [PERSON] на рішення державного реєстратора Тюріна Євгена Євгеновича, Ворошиловське районне управління юстиції у м. Донецьку Донецької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 13627323 від 06 червня 2014 року з доданими до неї документами, що надійшла на адресу 17 грудня 2020 року, реєстраційний індекс документа Т-7861, відповідно до вимог пункту 9 частини 8 статті 37 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відмовлено у зв`язку з тим, що розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу, що підтверджується Наказом начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) №1756/АІ. Частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається зі ст.\~316\~Цивільного кодексу\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.\~317\~ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу». У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» ; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Отже, суд зауважує, що застосування арешту майна відповідача як спосіб забезпечення позову не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Згідно зі\~статтею 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 353 цього Кодексу. Як вбачається з положень ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам\~Конституції України\~та Конвенції. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Жодної необхідності в збереженні накладеного арешту в подальшому судом не встановлено, жодні законні права чи інтереси будь-якого в цьому випадку не захищаються, навпаки вони порушуються у позивачки, яка позбавлена вільно розпоряджатись своїм майном. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що існуючі обтяження майна позивачки переслідують законну мету та на час розгляду цієї справи охороняють чиїсь законні інтереси. Враховуючи те, що на примусовому виконанні у відповідача відсутнє виконавче провадження за яким боржником є позивачка, а встановити виконавче провадження в межах якого накладено арешт неможливо, суд доходить висновку, що таке втручання у право особи на мирне володіння своїм майном є невиправданим. З урахуванням наведеного, оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що виконавче провадження на даний час на виконанні у жодному відділі ДВС не перебуває, в базі даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі провадження за якими боржником є позивачка [PERSON] відсутні, однак державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, внаслідок чого порушується право власності позивачки, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у позасудовий порядок зняти арешт не можливо, суд дійшов висновку, що право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині зняття арешту з майна позивачки знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. За таких підстав вимоги позивача про зобов`язання виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження не підлягають задоволенню, оскільки саме на підставі рішення суду про зняття арешту з майна припиняється відповідне обтяження речових прав, що є підставою для державної реєстрації припинення відповідних обтяжень речових прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю, а тому [PERSON] , маючи інвалідність першої групи, звільняється від сплати судового збору. Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, з відповідача, яким є Донецька міська рада, на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 454,00 грн.

Outcome: partial