Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.07.2022 року передано справу до Октябрського районного суду м.Полтави. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену справу передано у провадження судді Октябрського районного суду м. Полтави Шевської О.І. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 31.08.2022 року позивачем до суду було подано уточнено позовну заяву, яка була прийнята судом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Дитина народилася та проживала в умовах за яких позивач з відповідачем у шлюбі не перебували та однією сім`єю не проживали. Дитина постійно проживала та перебувала під його повним піклуванням. Жодних відносин з матір`ю він не підтримував від народження. Вказав, що саме він водив дитину до дитячого садочка та на даний час школи, піклувався з малку про його виховання, харчування та повне забезпечення всіх його потреб. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток свого малолітнього сина, не забезпечує його необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову частину виховання. Не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитину, тобто не виконує свої батьківські обов`язки. Зазначені обставини змусили позивача звернутися до суду. Ухвалою суду від 26.09.2022 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду на 06.10.2022 року. У судове засідання представник позивача та позивач не зявилися, надали суду заяву в якій прохали проводити розгляд справи за їх відсутності, вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] на адресу суду надала заяву, завірену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. в якій вказала, що підтверджує обставини викладені в позовній заяві та визнає позовні вимоги в повному обсязі, прохала справу розглядати без її участі. Представником третьої особи директором Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради О.П.Малько до суду подано письмові пояснення, в яких зазначив, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я сина, що відповідно до ч.2 ст.164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Прохав розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст.12,13,44,76-82ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого відділо державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис 155, серії [NUMBER] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Дитина народилася та проживала в умовах за яких позивач з відповідачем у шлюбі не перебували та однією сім`єю не проживали. Позивач водив дитину до дитячого садочка Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садочок) №119 Харківської міської ради. Відповідно до повідомлення Харківського гуманітарного університету «Народна українська академія» від 20.06.2022 року за №80, [PERSON] навчається в 5-Б класі Спеціальзованої економіко-правової школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземної мови Приватного вищого навчального закладу Харківського гуманітарного університету «Народна українська академія» на очній формі здобуття освіти. До навчального закладу дитину приводить та забирає батько, [PERSON] , саме батько слідкує за станом здоров`я та цікавиться успішністю розвитку дитини. Протягом перебування дитини на вихованні у закладі дошкільної освіти мати не спілкувалася з адміністрацією та педагогічним колективом закладу, не брала участі у зборах батьків вихованців та не цікавилася успіхами дитини. З повідомлення Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №23 Харківської міської ради» від 23.06.2022 року вбачається, що опіку за дитиною виконує батько, мати з приводу здоров`я дитини до закладу не зверталася. Відповідно до письмових пояснень директора Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради О.П.Малько, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я сина, що відповідно до ч.2 ст.164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Відповідно до заяви, завіреної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. за №3263 [PERSON] підтверджує обставини викладені в позовній заяві та визнає позовні вимоги в повному обсязі, тобто не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, з правовими наслідками позбавлення батьківських прав ознайомлена. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківськіх прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідача своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд вважає доведеним, що не спростовано і самим відповідачем, що остання протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, не піклується про нього, не забезпечує його матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити. З огляду викладеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved