Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 14.02.2016 р. та зареєстрованого Відділом реєстрації актів цивільного стану адміністрації м.Ашгабат, про що складено актовий запис № 577, стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 2021 року (дня пред`явлення позову) на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також визначення місця проживання з матір`ю. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що між сторонами 14.02.2016 р. був зареєстрований шлюб, про що складено актовий запис № 577. Від даного шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що після реєстрації шлюбу сторони проживали спільно на території України, однак через деякий період стосунки почались погіршуватись, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин в 2018 році, оскільки, як вказує позивач, у них з відповідачем діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відповідач нехтував сімейними цінностями, між ними було відсутнє почуття поваги, створення в сім`ї доброзичливих відносин, внаслідок чого виникали постійні конфлікти. Після припинення шлюбних стосунків син залишився проживати з позивачем, однак відповідач не надає допомогу на його утримання, хоча не має інших аліментних зобов`язань. Оскільки примирення є неможливим, в зв`язку з втратою почуття любові та поваги, позивач просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. 22.10.2021 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 06.09.2022 р. позивачем подана заява про зміну предмету позову, відповідно до якого вона уточнила вимогу № 2 позовної заяви, та просила після розірвання шлюбу між батьками залишити проживати дитину разом з матір`ю. 06.09.2022 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження. Позивач подала заяву про задоволення позову та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за останнім відомим місцем проживання відповідно до положень ст.128 ЦПК України. Судові повістки повернулись до суду без вручення в зв`язку з відсутністю адресата за даною адресою. На підставі положень ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 14.02.2016 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану адміністрації м.Ашгабат, про що складено актовий запис № 577. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . На час розгляду судом справи неповнолітня дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Частиною 2 ст.104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Як визначено у ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явленим одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків з 2018 року, не ведуть спільне господарство та не пов`язані спільним побутом. Подальше існування сім`ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім`ї. Шлюб існує формально. Обставин, які б вказували на бажання сторін примиритися, відновити сумісний побут, піклуватися одне про одного, проживати разом, вести спільне господарство, судом не встановлено. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім`ї є неможливим в зв`язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. Сім`я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний. Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Матеріали справи не містять доказів, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, батько з таким позовом до суду не звертався. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки матеріали справи не містять доказів, що між сторонами існує спір про місце проживання дитини, і після припинення шлюбних стосунків дитина залишилась проживати разом з матір`ю, суд не вбачає підстав для зміни місця його проживання і вважає за доцільне в рішенні суду зазначити, що після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом з матір`ю. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів в силу положень ст.182 СК України на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік платника аліментів, відсутність у нього аліментних зобов`язань. Відомості про розмір його доходів, а також наявність на праві власності майна, на яке він несе витрати, матеріали справи не містять, а отже не можуть бути враховані судом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з 1 січня 2022 року - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривень, з 1 грудня - 2272 гривні; віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2022 року - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривень, з 1 грудня - 2833 гривень. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що він повинен бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, забезпечення її життєдіяльності. Відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, утримання неповнолітніх дітей є обов`язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частина всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня поданнятакої заяви. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що аліменти підлягають стягненню з відповідача у визначеному судом розмірі з дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Outcome: partial