Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

У позовній заяві ТОВ "Юридична компанія "Відшкодування" просить постановити рішення про стягнення з відповідача 50\~000 гривень боргу за договором про надання правових послуг №\~2018/03/001837. Представник відповідача [PERSON] адвокат Климович Т.Д. подала зустрічний позов, який ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року прийнятий до спільного розгляду. В зустрічному позові заявлено вимоги про визнання недійсним договору про надання правових послуг № 2018/03/001837 та додаткової угоди до нього, а також довіреності від імені [PERSON] від 26 березня 2018 року. Ухвалою від 27 вересня 2022 року зустрічний позов залишено без розгляду за заявою представника відповідача. 27 вересня 2022 року в канцелярії суду зареєстровано заяву відповідача [PERSON] про повне визнання позову ТОВ "Юридична компанія "Відшкодування" та викладено клопотання про розстрочення боргу перед позивачем на 24 місяці. В цьому судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, у задоволенні заяви про розстрочення боргу просила відмовити. Представник відповідача заяву довірителя підтримала в повному обсязі. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - ви-знати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Представник відповідача заявила про обізнаність з наведеними положеннями процесуального закону і підтримала заяву довірителя. Дослідження змісту позовних вимог приводить суд до висновку, що вони відповідають положенням ст.ст.509, 526, 903 ЦК України. Враховуючи вказані положення матеріального та процесуального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно із ч.ч.1, 5 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Доданими до клопотання відповідача документами (довідка до акта МСЕМ серії 12ААВ №\~503772, довідка Любомльського районного управління соціального захисту населення №\~963), стверджено, що [PERSON] встановлено 2 групу інвалідності, за якою вона одержує 2100 гривень щомісячно. Наведені обставини дають підстави для розстрочення виконання судового рішення, однак в межах 1 року відповідно до ч.5 ст.435 ЦПК України. Згідно зі ст.ст.141, 142 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. При цьому у зв`язку з визнанням позову 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, позивачу слід повернути з державного бюджету, решту 50 відсотків стягнути з відповідача.

Outcome: approved