Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. 23 серпня 2022 року позивач подав уточнену позовну заяву, посилаючись на те, що йому на підставі Свідоцтва про право власності, яке видане 30.06.1999 року на підставі рішення Софіївської селищної Ради від 30.06.1999 року № 105, на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] . В будинку [ADDRESS] , окрім нього [PERSON] ( [INFO] ) - власника, зареєстровано також місце проживання наступних осіб: [PERSON] , [INFO] (дружина); [PERSON] , [INFO] (син) (надалі за текстом - Відповідач 1); [PERSON] , [INFO] (син); [PERSON] , [INFO] (онука) (наділ за текстом Відповідач 2); [PERSON] , [INFO] (онука). Проте, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які відповідно є Відповідачем 1 та Відповідачем 2 за даною позовною заявою, вже тривалий час (орієнтовно з 2001 року) не проживають в його житловому будинку [ADDRESS] . Позивач зазначає, що факт реєстрації Відповідача 1 та Відповідача 2, тягне за собою нарахування на них комунальних платежів та експлуатаційних витрат, участі у погашенні яких вони не приймають, однак платником вказаних послуг є саме він. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати його сина \~\~ - [PERSON] та його онуку [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Судові витрати покласти на Відповідача 1 та Відповідача 2 пропорційно. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву про розгляд справи без її участі за станом здоров`я, підтримала позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, відзив не подали, про дату, час і місце розгляду справи були повідомленими належним чином, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, в порядку статей\~280,\~281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, яке видане Софіївською селищною Радою 30 червня 1999 року, на підставі рішення Софіївської селищної Ради від 30.06.1999 року № 105, належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33). Зазначена обставина також підтверджується довідкою ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» №299 від 02.12.21 року (а.с. 28). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 2447 від 30 вересня 2019 року, виданою виконавчим комітетом Софіївської селищної ради Дніпропетровської області, значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , [INFO] (власник будинку), [PERSON] , [INFO] (дружина); [PERSON] , [INFO] (син) (надалі за текстом - Відповідач 1), не проживає; [PERSON] , [INFO] (син), не проживає; [PERSON] , [INFO] (онука) (наділ за текстом Відповідач 2) не проживає; [PERSON] , [INFO] (онука) не проживає (а.с. 27). Згідно акту про встановлення факту не проживання, складеного депутатом Софіївської селищної ради Майстат Н.П., в присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] , належному [PERSON] , [PERSON] , 1980 р.н. та [PERSON] , 2001 р.н., за вказаною адресою не проживають з 2001 року (а.с. 25). Згідно ст.\~317\~ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них (ст.ст.379,380 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383\~ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Згідно положень статей 391,396\~ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , не проживають за адресою: [ADDRESS] , понад рік. Відповідно квитанцій про оплату комунальних послуг, наданих [PERSON] , відповідачі не несуть витрат на утримання житла, будь-яких доказів про те, що у відповідачів існують перешкоди у користуванні житлом суду не надано. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи висловлену позивачем вимогу в заяві щодо стягнення судового збору, а саме просить судові витрати залишити за ним, у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд судові витрати відносить на рахунок позивача.

Outcome: approved