Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей та стягнути аліменти в порядку ст. 84 Сімейного Кодексу України на утримання позивача. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вони з відповідачем із 16.06.2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Спільне життя не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя та відсутністю взаєморозуміння, внаслідок чого вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , на утримання яких позивачка просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення кожною з них повноліття. Відповідач проживає окремо, коштів на утримання дитей не надає. Крім цього позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 2500 грн., посилаючись на ч. 2 ст. 84 СК України. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.09.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив. Проте, як вбачається із матеріалів справи, жодних заяв від учасників не надходило. Відповідач про відкриття провадження у справі повідомлявся за двома адресами, відомими суду, однак вкладені до конвертів копія ухвали про відкриття провадження та примірник позовної заяви з додатками повертались на адресу суду без вручення. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, шлюб між сторонами було зареєстровано 16 червня 2016 року Оболонським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 780. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва Серії [NUMBER] , виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 26.10.2016 року; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва Серії [NUMBER] , виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 25.04.2019 року; Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності із ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначено в позовній заяві та не спростовано відповідачем, сторони проживають окремо, шлюбних стосунків тривалий час не підтримують, спільного господарства не ведуть, тобто шлюб існує формально. Таким чином подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи обставини, зазначені в ст. 182 СК України, що відповідач є працездатним, відомостей про наявність у нього інших утриманців матеріали справи не містять, обов`язок обох батьків утримувати спільних малолітніх дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500 грн. щомісячно та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500 грн. щомісячно. Щодо стягнення коштів на утримання непрацездатної дружини слід зазначити наступне. Частиною першою статті 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За змістом ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Як зазначено у ст. 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. Однак у матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача доходів певного розміру, будь-якого матеріального активу як джерела виплати аліментів на утримання дружини, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що в відповідача наявна можливість сплачувати аліменти на позивачку до досягнення дитиною трирічного віку. Оскільки утримання малолітніх дітей є обов`язком відповідача як особи, яка вказана батьком дітей у свідоцтві про народження, а виплата допомоги дружині за змістом норми ст. 84 СК України пов`язана з наявністю в нього можливості надавати матеріальну допомогу, підстави для стягнення аліментів на утримання позивачки відповідно до положень ч. 4 ст. 84 СК України відсутні. А тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити в повному обсязі. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн., виходячи і задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на дітей. Судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 908 грн, за позовну вимогу про розірвання шлюбу має бути стягнутий з відповідача на користь позивача в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial