Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду В.Князєва від 14.03.2022, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Золочівського районного суду Харківської області на Диканський районний суд Полтавської області. Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON] , який надійшов до суду 17.08.2022. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач [PERSON] , як батько неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не виконує належним чином та регулярно свого обов`язку по його утриманню. При цьому, відповідач [PERSON] являється працездатним, тому позивач просить задовольнити її позовні вимоги та стягувати з останнього на утримання їхнього неповнолітнього сина щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 19.08.2022 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 23.09.2022 відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позов, в якому просить позов задовольнити частково, а саме стягувати з нього щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , аліменти в сумі 3500 грн. Також зазначає, що він з моменту розірвання шлюбу добровільно перераховував на картковий рахунок позивачки кошти на утримання їхнього спільного сина. Зокрема у 2019 році він перерахував 16900 грн, у 2020 році - 16100 грн., а у 2021 році перерахував позивачці 15 900 грн., на утримання сина [PERSON] , що свідчить про те, що він добровільно надає позивачці кошти на утримання дитини. Також на його утриманні знаходиться дружина [PERSON] та її неповнолітня дочка. Його дружина отримує мінімальну заробітну плату, а він з 2014 року не має постійного місця роботи. Тому, відповідач в змозі сплачувати аліменти в сумі 3500 грн. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 17.09.2013 рішенням Золочівського районного суду Харківської області. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Позивач [PERSON] у своєму позові вказує, що відповідачем загалом не в повній мірі виконує свій обов`язок щодо утримання дитини, зокрема не регулярно і не достатньо надає фінансову допомогу, однак вказані обставини заперечувались відповідачем у поданому відзиві до суду, де він зазначив, що надає позивачу на утриманні їхнього спільного сина [PERSON] кошти в тому розмірі, в якому є можливість надавати, про що надав відповідні квитанції. Також встановлено, що відповідач з 20.06.2015 перебуває у шлюбі з [PERSON] , дружина та її неповнолітня дитина перебувають на його утриманні. Крім цього він не має постійного місця роботи. Крім того відповідач у відзиві зазначає, що він готовий сплачувати і додаткові витрати на заходи, які сприяють всебічному розвитку сина, купувати йому сезонні речі. Як вбачається з наданих до суду дублікатів чеків, а також копій інформації про рух коштів на картковому рахунку [PERSON] на рахунок позивача [PERSON] , неодноразово перераховувалися кошти. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі змістом ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18). Однак з огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, відсутності доходу з поважних причин, ним суду не надано, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON] . Суд звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Тому, з врахуванням наданням відповідачем у добровільному порядку грошових коштів позивачу на утримання сина [PERSON] , що вбачається з відповідних платіжних доручень, які наданні до суду, суд прийшов до переконання, що розмір аліментів на утримання сина [PERSON] , в твердій грошовій сумі, має становити 3500 грн., але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір може забезпечити дитині рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, при цьому вказана сума є співвмірною з матеріальним становищем відповідача [PERSON] . За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача на утримання сина [PERSON] , а саме 3500 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, то судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в доход держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial