Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

\~\~ \~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, проте не може оформити належним чином право на спадщину, а саме на земельну ділянку загальною площею 6.29 га, розташовану на території Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області, оскільки пропустила строк, встановлений законом на прийняття спадщини. Позивач стверджує, що має право на надання їй додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки не знала про наявність заповіту та порядок оформлення спадщини. Тому вона звертається до суду за захистом своїх спадкових прав та інтересів.. Ухвалою від 13.04.2022 року було відкрито провадження по справі. 22.06.2022 року позивачем надано уточнену позовну заяву, в якій уточнено підстави позову. Ухвалою від 07.07.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду, який призначався на 30.08.2022 року та на 28.09.2022 року, про що повідомлялись сторони. Позивач до суду не з`явилась, надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. \~ \~ \~ \~Представник відповідача\~ Василівської сільської ради Болградського району Одеської області до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлялася згідно вимог чинного законодавства за адресою реєстрації у відповідності до вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що відповідач по справі [PERSON] будь-яких заяв щодо відкладання судового засідання чи поважності неприбуття не надав, відзиву\~\~також надано ним не було, \~зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Розглянувши подані\~документи та\~матеріали,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно\~оцінивши докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення спору\~по суті, суд прийшов до висновку про задоволення\~позовних\~вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 343 від 03.05.2019 року, складений Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.11). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 6.29 га, що знаходиться на території Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 147473 від 29.10.2009 року, виданого на підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації Одеської області № 78/А-2009 від 09.02.2009 року (а.с.8). Спадкоємцем за заповітом вищезазначеної земельної ділянки після смерті [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулішем Ю.О. 03.07.2018\~року, зареєстрованим в реєстрі за № 530, є [PERSON] , позивач по справі (а.с.5). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в спадковому домоволодінні за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Василівської сільської ради Болградського району Одеської області\~ № 161 від 21.10.2021 року (а.с.9). \~ \~ \~ \~З листа приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Агбун М.І. вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась (а.с.26-27). Відповідно до ст. 1216 ЦК \~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). \~ Згідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. \~ Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частинами 1 та 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати\~нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Таким чином, позивач, як спадкоємець за заповітом,\~ мала в строк до 30 жовтня 2019 року звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] , однак, не зробила цього. Стаття 1272 ЦК України встановлює,\~ у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.\~\~ Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983 року № 4 заяви по спорах про спадкове майно, в тому числі заяви про продовження строку на прийняття спадщини, розглядаються за правилами позовного провадження. Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини безпосередньо стосується прав, свобод, інтересів та (або) обов`язки спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Позивач зазначає, що вона раніше не знала про наявність заповіту на її ім`я від спадкодавця, а дізналась про нього від [PERSON] на початку жовтня 2021 року та відразу звернулась до нотаріуса, але шестимісячний строк сплив. Відповідачами зазначення твердження позивача нічим не спростовано. Відповідно нотаріально посвідчена заява відповідача [PERSON] у нотаріально посвідченій заяві від 20.12.2021 року зазначає, що йому відомо про наявність заповіту, що спадщину він не приймав, оскільки на день смерті бабусі, [PERSON] , фактично проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.7), що судом розцінюється як відмову від прийняття спадщини. Відтак, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску строку прийняття спадщини. Аналогічні висновки містить Постанова КЦС ВС від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17.+ У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. \~ \~ \~ Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved