Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

26.08.2021 [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, в якій просить: 1) Визнати протиправним та скасувати рішення 15 сесії VІІ скликання Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області від 26.10.2018 № 595 "Про затвердження матеріалів документації та передачі земельної ділянки у власність"; 2) Скасувати державну реєстрацію та кадастровий номер 4625582900:01:010:0074 у Державному земельному кадастрі України земельної ділянки площею 0,1290 га, яка розташована на території Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області; 3) Скасувати рішення державного реєстратора Шкітака М.М. Верхньолужоцької сільської ради Старосамбірського району Львівської області про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 43868114 від 05.11.2018 15:44:44; 4) Зобов`язати [PERSON] демонтувати огорожу та звільнити прохід загального користування, який розташований між його господарською будівлею (сараєм) та її садом в [ADDRESS] , і надати їй право доступу до її фруктових дерев. Також просить вирішити питання судових витрат. Обґрунтування позовних вимог. Позивачка [PERSON] вказує, що проживає в будинку по [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер: 4625582900:01:010:0062, площею 0,2500 га для будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд, яку вона отримала в спадок після смерті чоловіка [PERSON] . По-сусідству проживає відповідач [PERSON] , який є власником земельної ділянки кадастровий номер 4625582900:01:010:0074. Підставою виникнення права власності [PERSON] на цю ділянку було рішення Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області № 595 від 26.10.2018 "Про затвердження матеріалів технічної документації по передачі земельної ділянки у власність". Вважає, що це рішення прийнято з порушенням земельного законодавства, оскільки документація щодо відведення земельної ділянки відповідача не розроблялась, а фактично розроблялась документація з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, яка в свою чергу затверджена органом місцевого самоврядування не була. Тому вважає, що підстав для виникнення права власності на цю земельну ділянку в відповідача [PERSON] не виникло, що є підставою для скасування вказаного рішення сільської ради. Окрім цього, рішенням Завадівської сільської ради від 05.02.1992 № 7 «Про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку [PERSON] » вирішено виділити [PERSON] земельну ділянку площею 0,08 га. Однак, згідно з копією плану будівельного паспорта [PERSON] , площа земельної ділянки становить 0,1150 га, тобто з невідомих підстав, як зазначає позивачка, площа збільшена на 0,0350 га і погоджена 29.07.1993 головним архітектором. А у 2018 році площа такої ділянки згідно з технічною документацією, яка виготовлена безпідставно, збільшена до 0,1290 га. Поряд з цим, позивачка [PERSON] вказує, що в 2016 році відповідач [PERSON] самовільно облаштував прилеглу до його господарської будівлі (сараю) земельну ділянку загального користування - прохід, яким вона користувалася, загородив прохід, чим створив їй перешкоди у праві проходу до її фруктових дерев та на свій власний розсуд без відповідних дозвільних документів змінив функціональне призначення земельної ділянки загального користування напроти своєї садиби, на якій розташована господарська будівля (сарай). Ухвалою суду від 22.09.2021 відкрито провадження у справі. 12.10.2021 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 12.10.2021 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає про те, що він є неналежним відповідачем по справі, так як до нього не заявлено жодної вимоги. 25.10.2021 позивачка [PERSON] подала до суду заяву про відвід секретаря. Ухвалою суду від 25.10.2021 у задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід секретаря судового засідання Сисан С.І. відмовлено. 29.11.2021 постановлено ухвалу про витребування доказів. 27.12.2021 відповідач [PERSON] подав до суду заяву, згідно з якою надав технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з підстав і доводів, які викладені в позовні заяві. Вважає, що відповідач [PERSON] без правових підстав набув право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4625582900:01:010:0074, оскільки документація щодо відведення земельної ділянки відповідача не розроблялась, а також незаконно збільшив площу земельної ділянки з 0,08 га до 0,1290 га. Окрім цього, в 2016 році відповідач [PERSON] самовільно облаштував прилеглу до його господарської будівлі (сараю) земельну ділянку загального користування - прохід, яким вона користувалася, загородив цей прохід, чим створив їй перешкоди у праві проходу до її фруктових дерев. Просила позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що дійсно у 1992 році йому біло виділено земельну ділянку площею 0,08 га під будівництво будинку. Однак, на цій земельній ділянці він не будував будинок, оскільки така йому не підходила. Коли в урочищі «В саду» роздавали земельні ділянки, то він провів обмін виділеної йому земельної ділянки з земельною ділянкою, яку виділили громадянам [PERSON] та [PERSON] . Після цього написав заяву в сільську раду на виділення йому земельної ділянки, яку він обміняв. Рішенням Завадівської сільської ради від 17.07.1992 йому було виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку площею 1150 м. кв. На підставі цього рішення виготовив будівельний паспорт, здійснив будівництво будинку, літньої кухні, стайні. У 2017 році вирішив приватизувати цю земельну ділянку. Для цього, він написав заяву в сільську раду на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та розробив відповідну технічну документацію, яка була затверджена рішенням Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області від 26.10.2018 № 595 "Про затвердження матеріалів документації та передачі земельної ділянки у власність". Вважає, що в цьому рішенні помилково вказано про «відведення» йому земельної ділянки, оскільки він писав заяву саме на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та розробив відповідну технічну документацію саме на встановлення (відведення) меж земельної ділянки. Щодо збільшеної площі його земельної ділянки, яка станом на прийняття рішення Завадівської сільської ради від 17.07.1992 становила 1150 м.кв, а в даний час - 0,1290 га, то припускає, що в 1992 році могли бути неточні обміри, а під час оформлення ним права власності у 2017 обміри проводились за допомогою супутника і такі є точними. Відтак, вважає, що він правомірно набув право власності на земельну ділянку. Щодо вимог позивачки [PERSON] в частині самовільного захоплення ним земельної ділянки, яка є проходом, то відповідач [PERSON] вважає такі також безпідставними. Так, вказав, що по сусідству з ним земельну ділянку отримав чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] . На той час, він, відповідач, вже виготовив будівельний паспорт, згідно з яким, проходу між його та [PERSON] земельними ділянками не було. Приватизацію земельної ділянки [PERSON] здійснив у 2014 році, тобто швидше ніж він, при цьому, меж земельних ділянок з ним ніхто не погоджував. Зазначив, що насправді, прохід, про який вказує позивачка, знаходиться вище його паркану, а паркан він поставив відповідно до меж своєї земельної ділянки, тому ніякого самовільного захоплення з його боку немає. Просив відмовити у задоволенні позову повністю. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Миньо М.М. позовні вимоги не визнав, оскільки вважає, що позивачка не довела належними доказами порушення її прав відповідачем, а також не довела наявність проходу. Як видно із матеріалів справи, на ст. 53 міститься повідомлення сільського голови Завадівської сільської ради від 21.07.2016, про те, що комісією сільської ради було розглянуто звернення позивачки і рекомендовано їй звернутися в ліцензовану організацію для встановлення меж земельної ділянки в натурі. Однак, як видно із матеріалів справи і позивачка не надала суду доказів звернення до відповідної організації та встановлення таких меж. Вважає, що допущення такої помилки при оформленні рішення про затвердження технічної документації та передачі у власність не є підставою для позбавлення відповідача права власності. Просить у задоволенні позову відмовити повністю. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та надав пояснення про те, що він є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки позивачкою до нього не заявлено жодної вимоги. У судовому засіданні представник відповідача Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Стефаник І.В. позов в частині вимог до міської ради, яка є правонаступником Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області, заперечив. Пояснив, що спірне рішення Завадівської сільської ради від 26.10.2018 № 595 "Про затвердження матеріалів документації та передачі земельної ділянки у власність" виносилось на підставі первинного рішення сільської ради від 17.07.1992 року, яким відповідачу [PERSON] вже виділено земельну ділянку. Тому, рішення № 595 приймалось про відновлення (встановлення) меж земельної ділянки, а не про її передачу у власність. Вважає, що була допущена описка в резолютивні частині рішення. Оскільки, таке рішення має індивідуальний характер і вичерпало свою дію його виконанням, то орган місцевого самоврядування не вправі таке самостійно змінити, зокрема, в частині допущеної описки. Вважає, що підстав для скасування спірного рішення сільської ради немає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працював секретарем сільської ради в період 2015-2020 років. Саме він вів протокол сесії сільської ради, на якій розглядалась, зокрема, заява [PERSON] про затвердження технічної документації щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки. Текст спірного рішення сільської ради від 26.10.2018 № 595 також він готував і допустив помилку, невірно зазначивши про «затвердження матеріалів технічної документації щодо відведення земельної ділянки [PERSON] », тоді як правильним повинно було бути «затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі», оскільки [PERSON] вже користувався земельною ділянкою, його будинок був збудований в 1990 роках. Допущену ним помилку він не помітив, [PERSON] про виправлення помилки не звертався. Щодо площі земельної ділянки, зазначеної в рішенні сільської ради, то сказати нічого не може, документи виготовляла ліцензована організація. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що сторони в справі є її сусідами, про спір, який існує між ними їй відомо. Пояснила, що вона та [PERSON] обнінялись земельними ділянками, які їм були виділені, і своїх 5 сотиків земельної ділянки вона йому віддала. А сусід [PERSON] теж шляхом обміну віддав 7 сотиків земельної ділянки [PERSON] . Земельні ділянки виділяв колгосп і на них документів не було. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Щодо позивачки [PERSON] 31.05.1986 позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 31.05.1986). Як видно з ухвали Завадівської сільської Ради народних депутатів від 30.03.1995 було затверджено списки осіб, які мають право на отримання середньої земельної частки, в якому, зокрема, вказано [PERSON] , 1958 р.н., площа земельної ділянки 0,66 га (Том 1 а.с. 34,35). Рішенням виконавчого комітету Завадівської сільської ради від 12.11.1998, виділено [PERSON] , жителю с. Завадівка земельну ділянку для будівництва жилого будинку на власній присадибній ділянці (Том 1 а.с. 36). З плану земельної ділянки в с. Завадівка, відведеної [PERSON] на підставі рішення виконкому Завадівської сільської ради народних депутатів від 12.11.1998 №51, видно, що площа ділянки становить 2500 м.кв. (Том 1 а.с. 29). Рішенням Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області від 18.09.2014 № 697 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі у власність [PERSON] , жителю с. Завадівка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд та ведення особистого селянського господарства в с. Завадівка (Том 1 а.с. 37). Згідно з проектом відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , експлікації угідь (проектна) - загальна площа земель, у тому числі забудовані землі, становить 0,2500 га (Том 1 а.с. 24). 23.10.2014 комісією Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області проведено встановлення та узгодження меж земельної ділянки [PERSON] і складено опис погодження їх на місцевості, що підтверджується актом узгодження межі земельної ділянки від 23.10.2014 (Том 1 а.с. 25, 26). З проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] та ведення особистого селянського господарства в с. Завадівка Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області, виготовленого ФОП [PERSON] в 2014 році, видно, що такий погоджено висновками Відділу Держземагенства у Турківському районі від 23.10.2014 та Відділу містобудування та архітектури Турківської РДА Львівської області від 31.10.2014 №402. (Том 1 а.с. 70 - 137). Рішенням Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області за №733 від 18.12.2014 вирішено: 1. Затвердити матеріали проекту землеустрою та передати в приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд та ведення особистого селянського господарства [PERSON] , жителя с. Завадівка; 2. Передати в приватну власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га, в с. Завадівка, кадастровий номер 4625582900:01:010:0062; 3. Передати в приватну власність [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, а саме: площею 0,0186 га в с.Завадівка, кадастровий номер 4625582900:01:010:0063, площею 0,3498 га в с. Завадівка, кадастровий номер 4625582900:01:010:0064 (Том 1 а.с. 33). Відповідно до свідоцтва про право власності (індексний номер 31489225) від 23.12.2014, [PERSON] є власником земельної ділянки в [ADDRESS] , кадастровий номер 4625582900:01:010:0062 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд площею 0,25 га (Том 1 а.с. 132). Як видно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№ витягу 31489680 від 23.12.2014) 22.12.2014 Відділом Держземагенства у Турківському районі здійснено державну реєстрацію земельної ділянки в [ADDRESS] , кадастровий номер 4625582900:01:010:0062 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд площею 0,25 га, власник [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 537116246255 (Том 1 а.с. 133). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер 31497211) від 23.12.2014, власником земельної ділянки кадастровий номер 4625582900:01:010:0063 в с. Завадівка, Турківський район, Львівська область, є [PERSON] (Том 1 а.с. 17). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.08.2015, позивачка [PERSON] є спадкоємицею майна чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 20, 22). Позивачка [PERSON] також є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (індексний номер 50791591) від 24.12.2015 (Том 1 а.с. 15). Як видно з повідомлення від 21.07.2016 за №21 Завадівська сільська рада повідомляє [PERSON] про те, що комісією сільської ради було розглянуто її звернення на місці. Комісією встановлено, що належна їй на праві приватної власності земельна ділянка для обслуговування житлового будинку межує із земельною ділянкою [PERSON] . Для вирішення даного питання їй необхідно звернутися в ліцензовану організацію для встановлення меж земельної ділянки в натурі, в присутності представника сільської ради (Том 1 а.с. 53). Як видно із відповіді Турківської РДА Львівської області від 21.09.2016 №488-07.29, [PERSON] повідомлено про те, що за результатами її звернення встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [PERSON] мав у приватній власності земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] з 06.08.2015 власником даної земельної ділянки є [PERSON] . Площа переданої у власність земельної ділянки Завадівською сільською радою [PERSON] є максимальною з дозволеної норми безоплатної передачі. До складу проекту землеустрою, який був розроблений при приватизації земельної ділянки входив акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, які були встановлені в натурі (на місцевості). У зв`язку із тим, що [PERSON] повідомляє про можливе незаконне вилучення частини прибудинкової території їй як власнику земельної ділянки необхідно встановити межі її земельної ділянки та відновити межові знаки. Після проведення зазначених робіт можна буде встановити факт незаконного вилучення (Том 1 а.с. 60). 06.06.2017 [PERSON] звернулася із письмовою заявою до Завадівської сільської ради, в якій просила вжити заходів щодо звільнення від огорожі проходу, який є біля її прибудинкової території (саду), так як її сусід [PERSON] загородив цей прохід і закриває там своїй курей (Том 1 а.с. 64). Як видно з листа Завадівської сільської ради від 26.06.2017 №144, [PERSON] повідомлено про те, що [PERSON] надіслано попередження про необхідність звільнення проходу загального користування, який межує з її земельною ділянкою (Том 1 а.с. 63). Відповідно до відповіді Відділу в Турківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 14.08.2017 №17-28-0.2-1187/15-17, позивачку [PERSON] повідомлено, що за результатами розгляду її листа від 01.08.2017 № 05-04 вих 376 та заяви встановлено, що 11.08.2017 комісією Завадівської сільської ради на місці розглядався спір і було складено акт розгляду даного земельного спору. В акті зазначено, що земельна ділянка [PERSON] площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] кадастровий номер 4625582900:01:010:0062 межує із земельною ділянкою [PERSON] площею 0,0842 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 46255882900:01:010:0057, проходу між земельними ділянками немає, тому немає необхідності в облаштуванні проходу між земельними ділянками для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд [PERSON] та [PERSON] (Том 1 а.с. 58,59). Відповідно до акту Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області від 11.01.2018, цього числа на місці було встановлено, що факту самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON] не встановлено, комісія зазначила, що [PERSON] було винесено належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , кадастровий номер 4625582900:01:010:0062, При виносі встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку, не надану їй у власність чи користування площею 0,0105 га, яка межує із [PERSON] по довжині 23,36 м. (Том 1 а.с. 42). Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 18.01.2018, у результаті перевірки встановлено, що земельна ділянка шириною 20 м., на якій виник спір між [PERSON] та [PERSON] , згідно будівельного паспорту належить [PERSON] . Факти, наведені [PERSON] не відповідають дійсності. Самовільного зайняття земельної ділянки не виявлено (а.с. 45). Як видно з плану земельної ділянки [PERSON] в с .Завадівка, на ньому позначено земельну ділянку, яку [PERSON] хоче використовувати, але згідно плану забудови земельна ділянка належить [PERSON] (Том 1 а.с. 46). Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області листом від 18.01.2018 № 0-13-04-117/90-18, [PERSON] повідомлено про те, що її лист від 01.12.2017 щодо вирішення земельного спору між нею та сусідом [PERSON] розглянуто. За результатами розгляду Завадівською сільською радою було створено комісію та земельний спір було розглянуто на місці. Комісією встановлено, що земельна ділянка шириною 2,20 см. і довжиною 20 м., яка з її слів повинна бути спільним проходом згідно будівельного паспорту від 1993 належить [PERSON] . Факту самовільного зайняття земельної ділянки не встановлено (Том 1 а.с. 41). Як видно з акту Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області від 31.10.2018, комісією сільської ради встановлено, що рішення про виділення проходу між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] сільською радою не приймалось, так як в даному проході немає потреби. Земельна ділянка площею 2,20 м. (прохід, про який скаржиться [PERSON] ), перебуває в користуванні [PERSON] , про що свідчить план забудови (будівельний паспорт) виданий 29.07.1993. Факту самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON] не встановлено. При виносі належної на праві власності земельної ділянки в натуру площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , кадастровий номер 4625582900:01:010:0062 було встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку площею 0,2605 га, яка є суміжною із [PERSON] (Том 1 а.с. 47). Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області листом від 20.11.2018 № Я-1780/0-1640/6-18, позивачку [PERSON] повідомлено про те, що за інформацією органу місцевого самоврядування, а саме: Завадівської сільської ради (лист № 281 від 05.11.2018) комісія сільської ради виходила на місце розгляду її спору два рази. 11.01.2018 комісією факту самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON] не встановлено. Водночас комісія встановила, що [PERSON] використовується земельна ділянка площею 0,0105 га, яка межує із [PERSON] по довжині 23,36 м. Дана ділянка не надавалась [PERSON] у власність чи користування. Оскільки в роботі комісії, поряд з працівниками Завадівської сільської ради брали участь представники органів виконавчої влади в Турківському районі, вважати висновки комісії упередженими чи спрямованими на утиск її законних прав чи інтересів вбачається недоцільним. 31.10.2018 комісія органу місцевого самоврядування, за участю [PERSON] встановила, що земельна ділянка шириною 2,20 м. (прохід, про який скаржиться [PERSON] ), перебуває в користуванні [PERSON] , про що свідчить план забудови (будівельний паспорт) виданий 29.07.1993. Факту самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON] не встановлено. При виносі належної на праві власності земельної ділянки в натуру площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , кадастровий номер 4625582900:01:010:0062 було встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку площею 0,2605 га, яка є суміжною із [PERSON] (Том 1 а.с. 48,49). Обставини справи щодо відповідача [PERSON] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Завадівської сільської Ради народних депутатів від 05.02.1992 №7, відповідачу [PERSON] виділено земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку в с.Завадівка, площею 0,08 га землі (Том 1 а.с. 27). Рішенням виконавчого комітету Завадівської сільської Ради народних депутатів від 17.07.1992 виділено [PERSON] земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку на урочищі "в саду", на власній присадибній ділянці (Том 1 а.с. 168). Згідно з актом прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та господарських приміщень індивідуального забудовника [PERSON] від 28.03.2007, комісією в складі представників ДАБК, Завадівської сільської ради, санепідемічної служби, пожежного нагляду, в присутності забудовника [PERSON] оглянуто представлений до здачі житловий будинок і господарські споруди, розташовані в [ADDRESS] . Комісії представлено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки від 29.07.1993. Будівництво розпочато червень 1998 і закінчено вересень 2000. Площа земельної ділянки, яка фактично знаходиться в користуванні [PERSON] складає 1150 кв.м. Комісією постановлено: закінчений житловий будинок та господарські приміщення на земельній ділянці [PERSON] в [ADDRESS] вважати прийнятим в експлуатацію з оцінкою добре (Том 1 а.с. 191,192). 06.09.2017 [PERSON] звернувся із письмовою заявою до сільського голови Завадівської сільської ради [PERSON] та у зв`язку із численними скаргами [PERSON] в його адресу щодо неправомірності встановлення ним огорожі земельної ділянки, яка межує зі [PERSON] повідомив про те, що паркан встановлено ним згідно з виділеними межами земельної ділянки, зазначеної в будівельному паспорті на забудову (затверджений 29.07.1993). Згідно з будівельним паспортом, верхня межа його земельної ділянки знаходиться на відстані 57,5 м. від дороги Завадівка-Мельничне включаючи канаву. Також зазначає, що верхня межа його земельної ділянки, виділеної під забудову лежить на одній лінії з твердими межами [PERSON] та [PERSON] і є прямолінійним продовженням цих меж. Дана огорожа є єдиною твердою межею між ним та [PERSON] , оскільки з її сторони відповідної огорожі не здійснено. Встановлення огорожі є його правом і необхідністю убезпечити власну споруду (літня кухня, стодола, стайня) від небезпечних дій сторонніх осіб. Огорожу встановлено на 2 м. вище будівельної споруди згідно будівельного паспорта. З метою припинення конфліктної ситуації просить направити комісію для визначення відповідності (чи відхилення, на скільки відхилення, в яку сторону і межі фактично встановленого даного паркану і межі зазначеної у будівельному паспорті) (Том 1 а.с. 169). Згідно з актом комісії Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області від 19.10.2017, земельна ділянка в [ADDRESS] [PERSON] для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у відповідності до будівельного паспорта від 17.07.1992 становить 0,1150 га., відстань від канави (дороги Завадівка-Мельничне) до краю вище згаданої земельної ділянки становить 55 м. Згідно обмірів стрічкою відстань від канави до краю земельної ділянки становить 53,5 м. Згідно будівельного паспорта [PERSON] відстань від господарської будівлі до краю його ділянки становить 2 м. відповідно обмірів із заходу (сторони с. Мельничне) 1,55 м. із сходу 1,83 м. (сторони Завадівка) (Том 1 а.с. 170). Як видно виготовленої у 2018 році ФОП [PERSON] технічної документації із землеустрою, така розроблена щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] (а.с. 205-230). Рішенням №595 від 26.10.2018 Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області, вирішено затвердити матеріали технічної документації щодо відведення земельної ділянки [PERSON] , жителю с. Завадівка, передати в приватну власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна) ділянка площею 0,1290 га в с. Завадівка, кадастровий номер 4625582900:01:010:0074 (Том 1 а.с. 28). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (номер витягу НВ-4606856492018 від 17.04.2018) земельній ділянці [PERSON] площею 0,1290 га, за адресою: [ADDRESS] було присвоєно кадастровий номер 4625582900:01:010:0074 (Том 1 а.с. 31). Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (№витягу 144048247 від 05.11.2018) земельна ділянка кадастровий номер 4625582900:01:010:0074 площею 0,129 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належить на праві власності [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 595, виданий 26.10.2018, видавник: Завадівська сільська рада Турківського району Львівської області, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43868114 від 05.11.2018 15:44:44, Шкітак М.М. , Верхньолужоцька сільська рада Старосамбірського району Львівської області (Том 1 а.с. 32). Згідно з актом Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області від 07.03.2019, цього числа на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,129 га., кадастровий номер 4625582900:01:010:0074 зареєстроване речове право 31.10.2018 на [PERSON] у відповідності до будівельного паспорта виданого 29.07.1993. Факту самовільного зайняття земельної ділянки або перешкоджанні [PERSON] не встановлено. Комісія зазначила, що [PERSON] 11.01.2018 було винесено належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , кадастровий номер 4625582900:01:010:0062, При виносі встановлено, що [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку, не надану їй у власність чи користування площею 0,0105 га, яка межує із [PERSON] по довжині 23,36 м., яку вона може використовувати для проходу (Том 1 а.с. 38). Звертаючись до суду з позовом, позивачка вказує про порушення її права власності на земельну ділянку відповідачами, мотивуючи тим, що Завадівська сільська рада з порушенням земельного законодавства прийняла рішення, яким затвердила матеріали технічної документації щодо відведення земельної ділянки та передала її у власність [PERSON] , після чого відповідач [PERSON] самовільно захопив земельну ділянку (прохід), якою вона користувалася, встановивши огорожу, чим створює їй перешкоди в доступі до її фруктових дерев. Відповідачі позовних вимог не визнають. Відтак, суд встановив, що між сторонами у справі виник спір щодо оспорювання права власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження позивачкою спірною земельною ділянкою. Вирішуючи цей спір, суд виходить з таких мотивів та норм закону. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 14 Конституції України гарантується право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України (далі ЗК України в редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч. 1 ст. 116 ЗК України). Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений ст.118 ЗК України. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо регулювання земельних відносин. У положеннях ст. 319 ЦК України закріплено право володіння, користування, розпорядження власником своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Водночас, відповідно до положень ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( ч. 2 ст. 386 ЦК України). Зокрема, у відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Так, позивачка [PERSON] , звертаючись до суду з цим позовом, оспорює право власності відповідача [PERSON] на належну йому земельну ділянку, з покликанням на те, що така отримана незаконно, технічна документація відповідачем із землеустрою щодо відведення земельної ділянки не розроблялась, безпідставно збільшено площу цієї земельної ділянки, що є підставами для скасування рішення про її виділення та державної реєстрації права власності. Також, позивачка [PERSON] вважає, що [PERSON] самовільно загородив земельну ділянку, чим створив їй перешкоди у праві проходу до її фруктових дерев та на свій власний розсуд без відповідних дозвільних документів змінив функціональне призначення земельної ділянки загального користування напроти своєї садиби, на якій розташована господарська будівля (сарай). Щодо вирішення позовної вимог позивачки про визнання протиправним та скасування рішення 15 сесії VІІ скликання Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області від 26.10.2018 № 595 "Про затвердження матеріалів документації та передачі земельної ділянки у власність". У ході судового розгляду справи суд встановив, що сторони в справі є сусідами та мають у власності суміжні земельні ділянки, зокрема, позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна) ділянка, кадастровий номер 4625582900:01:010:0062, яку успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] ; відповідач [PERSON] - є власником земельної ділянки площею 0,1290 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна) ділянка кадастровий номер 4625582900:01:010:0074. Рішенням виконавчого комітету Завадівської сільської Ради народних депутатів від 05.02.1992 відповідачу [PERSON] виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку в с. Завадівка площею 0,08 га. Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON] , на цій земельній ділянці площею 0,08 га. будинок він не будував, а згодом, коли в урочищі «В саду» роздавали земельні ділянки, то він провів обмін виділеної йому земельної ділянки з земельною ділянкою, яку виділили громадянам [PERSON] та [PERSON] . Після цього, він написав заяву в сільську раду на виділення йому земельної ділянки, яку він обміняв. Такі обставини підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , а також це підтверджується рішенням виконавчого комітету Завадівської сільської Ради народних депутатів від 17.07.1992, згідно з яким [PERSON] дійсно виділено земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку на урочищі "в саду", на власній присадибній ділянці. Згідно з вимогами діючого на той час земельного законодавства, приступити до використання земельної ділянки [PERSON] мав право лише після відведення земельної ділянки в натурі. Суд встановив, що на замовлення [PERSON] було виготовлено будівельний паспорт від 29.07.1993 на забудову земельної ділянки в [ADDRESS] , оригінал якого суд оглянув в судовому засіданні, і згідно з яким, площа земельної ділянки, яка відведена в натурі під забудову в [ADDRESS] , становить 0,1150 га. Також, відповідно до плану земельної ділянки від 17.07.1992, площа земельної ділянки [PERSON] в с. Завадівка, становить 0,1150 га. Вказані документи виготовлені на ім`я [PERSON] та надані в справі відповідачем підтверджують, на думку суду, вочевидь законність набуття [PERSON] права на земельну ділянку площею саме 0,1150 га в 1992 році. Позивачка [PERSON] , в свою чергу, таких обставин не спростувала належними та допустимими доказами. При цьому, не довела перед судом, як такі обставини щодо площі земельної ділянки, яка виділялась відповідача [PERSON] ще в 1992 році, порушили її права, зокрема, право на землю. Також суд встановив, що на вказаній земельній ділянці [PERSON] побудував будинок і в 2018 році розпочав процедуру виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Так, як видно з технічної документації з землеустрою, яка виготовлена на замовлення відповідача [PERSON] у 2018 році ФОП [PERSON] , така розроблена щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] . Площа земельної ділянки 0,1290 га. Отже, оскільки відповідачу [PERSON] ще в 1992 році рішенням сільської ради була виділена земельна ділянка, тому технічну документацію з землеустрою він виготовляв щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а не щодо відведення йому земельної ділянки. Однак, рішення 15 сесії VІІ скликання Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області від 26.10.2018 № 595 "Про затвердження матеріалів документації та передачі земельної ділянки у власність", затверджено матеріали технічної документації щодо відведення земельної ділянки [PERSON] , жителю с. Завадівка та передано в приватну власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна) ділянка площею 0,1290 га в с. Завадівка, кадастровий номер 4625582900:01:010:0074. У зв`язку з цим, позивачка [PERSON] вважає, що таке рішення підлягає скасуванню, оскільки технічна документація відповідачем із землеустрою щодо відведення земельної ділянки не розроблялась. Окрім цього, вказує, що відповідачу безпідставно збільшено площу земельної ділянки, яка становить 0,1290 га. Суд вважає такі доводи позивачки безпідставними, виходячи з такого. Так, дійсно, як видно з оскаржуваного рішення Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області від 26.10.2018 № 595, сесія сільської ради затвердила матеріали технічної документації щодо відведення земельної ділянки [PERSON] . Водночас, як пояснив у судовому засіданні свідок [PERSON] , який на той час був секретарем сільської ради, вів протокол сесії та готував оскаржуване рішення, ним була допущена помилка в цьому рішенні та неправильно вказано про затвердження матеріалів технічної документації щодо відведення земельної ділянки [PERSON] , тоді як сесія вирішувала питання про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] . Суд надає віри таким показанням свідка, оскільки такі підтверджені наданою відповідачем [PERSON] технічною документацією з землеустрою саме щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Так, з технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] видно, що рішенням Завадівської сільської ради № 403 від 03.11.2017 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,1290 га в [ADDRESS] та відповідно таку було затверджено рішенням Завадівської сільської ради № 595 від 26.10.2018, в якому черездопущену помилку неправильно вказано про затвердження матеріалів технічної документації щодо відведення земельної ділянки [PERSON] . Суд також погоджується з твердженням представника Турківської міської ради, яка є правонаступником Завадівської сільської ради про те, що таке рішення сесії сільської ради має індивідуальний характер і вичерпало свою дію його виконанням, а тому орган місцевого самоврядування не вправі самостійно його змінити, зокрема, в частині допущеної помилки. Щодо площі земельної ділянки, яка належить відповідачу [PERSON] , про збільшення якої вказує позивачка у своїх доводах на обґрунтування позовних вимог, то суд зазначає таке. Так, площа земельної ділянки кадастровий номер 4625582900:01:010:0074 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна), яка передана у власність відповідачу [PERSON] становить 0,1290 га. Тобто, площа земельної ділянки є більшою від тої, яка відводилась [PERSON] в 1992 році. Однак, при цьому, будь-які докази, які б свідчили про те, що в період з 1992 року по 2018 рік змінювались межі фактичного землекористування [PERSON] за адресою [ADDRESS] суду не надано, а відтак приватизація земельної ділянки в більшому розмірі відбулася на підставі встановлених меж фактичного землекористування та зі згоди власника землі Завадівської сільської ради. Відтак, суд вважає, що виходячи з наданих суду документів, відповідач [PERSON] , у законний спосіб звертався кожного разу до компетентних органів з метою оформлення своїх земельних прав, це в першу чергу Завадівська сільська рада, далі, організація яка виконувала технічну документацію, і він не може нести відповідальність або не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, якщо ці органи не забезпечили належне оформлення прийнятих ними рішень або припустились помилки. Таким чином, [PERSON] , отримавши відповідні рішення Завадівської сільської ради в 1992 році та в 2018 році мав усі підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням щодо оформлення права власності на землю. Отже, за конкретних обставин у цій справі, з урахуванням доводів та заперечень сторін у справі, наданих доказів, суд дійшов висновку, що рішення 15 сесії VІІ скликання Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області від 26.10.2018 № 595 "Про затвердження матеріалів документації та передачі земельної ділянки у власність" [PERSON] , прийняте відповідно до вимог закону, документації із землеустрою, а тому не має правових підстав для його скасування. При цьому, позивачка не надала суду доказів, як оскаржуваним рішенням було порушено її суб`єктивне право на землю та суд встановив відсутність порушення такого права позивача. Вирішуючи позов в частині позовних вимог щодо скасування державної реєстрації та кадастрового номеру 4625582900:01:010:0074 у Державному земельному кадастрі України земельної ділянки площею 0,1290 га, яка розташована на території Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області та скасування рішення державного реєстратора Шкітака М.М. Верхньолужоцької сільської ради Старосамбірського району Львівської області про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 43868114 від 05.11.2018 15:44:44, суд дійшов висновку про те, з урахуванням того, що в ході судового розгляду справи не було встановлено правових підстав для скасування рішення сільської ради від 26.10.2018 № 595, тому, відповідно, похідні вимоги позивачки про скасування реєстрації земельної ділянки та відповідно кадастрового номера земельної ділянки, а також рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 43868114 від 05.11.2018 15:44:44, також не підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про зобов`язання [PERSON] демонтувати огорожу та звільнити прохід загального користування, який розташований між його господарською будівлею (сараєм) та її садом в [ADDRESS] , і надати їй право доступу до її фруктових дерев, то суд зазначає таке. Позивачка [PERSON] вказує, що відповідач [PERSON] у 2016 році облаштував прилеглу до його господарської будівлі (сараю) земельну ділянку загального користування (прохід), яким вона користувалася і мала право доступу до фруктових дерев її саду та загородив цей прохід, чим порушує її право проходу до фруктових дерев. З цього приводу, позивачка [PERSON] неодноразово зверталася до Завадівської сільської ради Турківського району Львівської області, до Турківської районної державної адміністрації, у Самбірську місцеву прокуратуру, в Головне Управління Держнеокадастру у Львівській області, Управління з контролю за використанням та охороною земель, в Турківську районну раду та надала суду відповіді цих органів влади за результатами розгляду її звернень. Так, за результатами розгляду звернень позивачки вищезазначеними органами не встановлено факту самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем [PERSON] , а земельна ділянка шириною 2,20 см. і довжиною 20 м., яка з її слів повинна бути спільним проходом згідно будівельного паспорту від 1993 належить [PERSON] . Позивачка покликається на те, що в плані відведення земельної ділянки її чоловікові [PERSON] кадастровий план земельної ділянки4625582900:01:010:0062, в описі меж від Б до В землі загального користування позначено прохід, а відповідач [PERSON] самовільного захопив цю частину земельної ділянки, встановивши огорожу. Однак такі доводи позивачки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи належними та достатніми доказами. Як пояснив у судовому засіданні відповідач [PERSON] , що в свою чергу підтверджується матеріалами справи, спірну огорожу він встановив згідно з виділеними межами земельної ділянки зазначеної у будівельному паспорті на забудову від 29.07.1993, який був затверджений набагато раніше ніж будівельний паспорт [PERSON] , який затверджено 19.04.1999. При виготовленні ним будівельного паспорта та всієї технічної документації такого проходу не існувало. Ця огорожа є єдиною межею між ним та [PERSON] , оскільки з її сторони відповідної огорожі не здійснено. Фруктові дерева позивачки знаходяться на її земельній ділянці, а гілля цих дерев звисають над його огорожею і дахом його будівлі. Комісією Завадівської сільської ради було розглянуто звернення позивачки та рекомендовано їй звернутися в ліцензовану організацію для встановлення меж земельної ділянки в натурі. Однак, позивачка не надала суду доказів звернення до відповідної організації та встановлення нею таких меж. Відповідач [PERSON] також звертався із письмовою заявою до сільського голови Завадівської сільської ради у зв`язку із численними скаргами [PERSON] в його адресу щодо неправомірності встановлення ним огорожі на земельній ділянці, яка межує зі [PERSON] . Комісією сільської ради за зверненням відповідача [PERSON] встановлено, що факту самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON] не має. Натомість, комісія встановила, що [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку, не надану їй у власність чи користування площею 0,0105 га, яка межує із [PERSON] по довжині 23,36 м., яку вона може використовувати для проходу. Отже, в ході судового розгляду справи суд встановив, що відповідач [PERSON] правомірно, в межах належної йому на праві власності земельної ділянки, встановив огорожу, а відтак відсутній факт порушення земельних прав позивачки [PERSON] такими діями відповідача [PERSON] . За таких обставин, зобов`язання відповідача в примусовому порядку звільнити земельну ділянку, фактично означає знесення належного йому на праві власності майна, що є порушенням права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України. Зазначені обставини виключають можливість звільнення земельної ділянки, яку позивачка вважає проходом, шляхом демонтування огорожі з посиланням на її самовільне зайняття, а тому правових підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог немає. Відтак, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини в цій справі, оцінивши доводи та заперечення сторін у справі на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до задоволення не підлягає повністю. Водночас суд зазначає, що оскільки позивачкою не заявлено позовних вимог до [PERSON] , то такий є неналежним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови в позові до цього відповідача. Щодо судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, то вирішуючи їх, суд зазначає таке. Оскільки в задоволенні позову суд відмовив повністю, тому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору необхідно покласти на позивачку. Вирішуючи питання витрат на правничу допомогу відповідача [PERSON] в розмірі 3000,00 грн, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як видно з матеріалів справи адвокат Миньо М.М. як представник відповідача [PERSON] діяв на підставі ордеру серії ВС № 1097963 від 25.10.2021 та Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 25-10-21 від 25.10.2021. На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката представник відповідача - адвокат Миньо М.М. подав наступні докази: Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 25-10-21 від 25.10.2021; акт приймання - передачі наданих юридичних послуг (звіт про надані юридичні послуги) № 25-10-21-1 від 11.10.2022; квитанцію до прибуткового касового ордера № 25-10-21-1 від 11.10.2022 про оплату [PERSON] за послуги згідно договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 25-10-21 від 25.10.2021; акт приймання - передачі наданих юридичних послуг (звіт про надані юридичні послуги) № 25-10-21-1 від 11.10.2022 в сумі 3000,00 грн. Згідно з Актом приймання - передачі наданих юридичних послуг (звіт про надані юридичні послуги) № 25-10-21-1 від 11.10.2022 адвокат надав клієнту правову допомогу за наступні послуги: участь в судових засіданнях (3 судодня) вартістю 3000,00 грн., що також підтверджено матеріалами справи (протоколи судового засідання від 25.10.2021, від 29.11.2021 та від 12.10.2022). Наведені вище послуги та витрати на правову допомогу підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому, такі послуги відповідають умовам договору про надання правової допомоги, а час, витрачений на них, є обґрунтованим, витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму відповідають критерію реальності таких витрат, співмірності та розумності їхнього розміру. Заперечення позивачки [PERSON] проти розміру витрат на правову допомогу з тих підстав, що вона не давала згоди відповідачу [PERSON] на одержання такої допомоги, суд відхиляє як безпідставні та такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, в свою чергу доказів щодо неспівмірності заявлених витрат позивачка суду не надала. Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] підтвердив розмір понесених витрат на правову допомогу, а тому такі підлягають до стягнення з позивачки в розмірі 3000,00 грн.

Outcome: approved