Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі - АТ «Страхова компанія «Країна») про стягнення страхового відшкодування. Зазначала, що 07.07.18 о 18 год. 20 хв. у с. Хотянівка, Вишгородського району, Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобіля «BMW X4», н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Шевроле Авео, н.з. [NUMBER] , під її керуванням. Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.18 провадження у справі відносно [PERSON] закрито за нереабілітуючих підстав, у зв`язку з закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП. Згідно з постановою Київського апеляційного суду від 05.11.18 провадження у справі відносно неї закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «Страхова компанія «Країна». 10.07.18 вона звернулася до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, 21.12.18 вона звернулася до відповідача з заявою щодо погодження розміру страхового відшкодування, в якій погодилась із запропонованим відповідачем розміром страхового відшкодування в сумі 31 400 грн. Проте, листом відповідача за № 765 від 21.01.19 їй відмовлено у виплаті вже погодженої суми страхового відшкодування в розмірі 31 400 грн., оскільки, згідно з постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.18 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито за закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП та вину [PERSON] в судовому засіданні не доведено. Однак, це не відповідає фактичним обставинам, оскільки, як вже було зазначено вище, провадження по справі було закрито з нереабілітуючих підстав, а цією постановою встановлено, що [PERSON] керувала автомобілем «BMW», н.з. [NUMBER] та проїжджаючи перехрестя з вул. Лісова прямо на дозволений сигнал світлофора, не надала можливості автомобілю Шевроле, н.з. [NUMBER] під її керуванням закінчити маневр проїзду перехрестя та допустила зіткнення з останньою. Вважає, що факт закриття провадження по справі відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП з нереабілітуючих підстав (п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП) за закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП є фактом, що свідчить про наявність її вини у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому відмова відповідача у виплаті їй страхового відшкодування є необґрунтованою та безпідставною. Посилаючись на зазначені обставини, просила стягнути з відповідача на її користь 31 400 грн. страхового відшкодування, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. та 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У відзиві на позов представник відповідача вказав на те, що вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 07.07.18 судовим рішенням не встановлена, оскільки провадження в адміністративній справі закрито у зв`язку з закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, а тому цивільно-правова відповідальність [PERSON] у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді не настала, у зв`язку з чим, підстав для виплати страхового відшкодування немає. У відповіді на відзив [PERSON] вказала на те, що вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП внаслідок порушення п. 16.5 ПДР України, яке знаходилося в причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди 07.07.18 була встановлена постановою суду, відповідно до якої на момент розгляду справи закінчився строк притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] . Звільнення [PERSON] від адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність її вини у вчиненні адміністративного правопорушення. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вказав на те, що постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.18 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито за закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП та вину [PERSON] не доведено. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] є власником автомобіля Шевроле Авео, н.з. [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до постанови судді Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.18 07.07.18 о 18 год.20 хв. в с. Хотянівка, перехрестя вулиць Лісової та Валової, [PERSON] керувала автомобілем «BMW», н.з. [NUMBER] та проїжджаючи перехрестя з вул. Лісова прямо на дозволений сигнал світлофора, не надала можливості автомобілю «Шевроле», н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] закінчити маневр проїзду перехрестя та допустила зіткнення з останньою. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно з зазначеною постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито за закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП (а.с. 10). Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 05.11.18 постанову Вишгородського районного суду Київської області від 27.09.18 відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП скасовано, провадження у справі щодо [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 11-12). Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно показань учасників ДТП (яка мала місце 07.07.18) та свідків у справі, а також матеріалів справи [PERSON] не порушувала вимог п. 16.5 ПДР України, так як згідно зібраних у справі доказів саме вона завершувала проїзд перехрестя, а порушення інших вимог ПДР України їй не інкримінується. Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції, дійшовши до висновків про доведеність вини водія [PERSON] у скоєнні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, взяв до уваги пояснення свідків та потерпілої [PERSON] , які зазначали що [PERSON] перетинала перехрестя на червоний сигнал світлофору, фактично відшукував нові докази її винуватості у порушенні іншого пункту Правил дорожнього руху України, чим явно вийшов за межі протоколу, є обґрунтованими. Вина [PERSON] у порушенні п. 16.5 ПДР України не доведена, в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та причинно-наслідковий зв`язок з наступившими наслідками. Крім того, згідно постанови Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.18, яка вступила в законну силу, провадження по даній ДТП відносно [PERSON] закрито з нереабілітуючих підстав - за п. 7 ст. 247 КУпАП. За таких обставин, постанова суду є незаконною, необґрунтованою та не підтвердженою належними доказами, висновок суду щодо винуватості [PERSON] в порушенні вимог п. 16.5 ПДР України та у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, відповідно до постанови судді Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.18, яка набрала законної сили, [PERSON] є винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки як вбачається зі змісту постанови 07.07.18 о 18 год.20 хв. в с. Хотянівка, перехрестя вулиць Лісової та Валової, [PERSON] керувала автомобілем «BMW», н.з. [NUMBER] та проїжджаючи перехрестя з вул. Лісова прямо на дозволений сигнал світлофора, не надала можливості автомобілю «Шевроле», н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] закінчити маневр проїзду перехрестя та допустила зіткнення з останньою. В силу норм ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі. З аналізу норми п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Таким чином, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Такий висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених, зокрема, у рішенні Верховного Суду від 07.02.18 у справі № 910/18319/16, у рішенні Верховного Суду від 16.04.19 у справі № 927/623/18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «Страхова компанія «Країна», про що свідчить поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2127570 від 28.02.18 (а.с. 13, 173). Відповідно до листа АТ «Страхова компанія «Країна» за № 765 від 21.01.19 позивачці відмовлено у виплаті суми страхового відшкодування, оскільки, згідно з постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.18 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито за закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП та вину [PERSON] в судовому засіданні не доведено (а.с. 14). Разом з тим, твердження представника відповідача про те, що відсутні докази вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07.07.18 спростовується дослідженими письмовими доказами, що містяться у матеріалах справи, а тому відмова страхової компанії у виплаті позивачці суми страхового відшкодування, з тих підстав, що згідно з постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.18 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито за закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП та вину [PERSON] в судовому засіданні не доведено, є незаконною. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2127570 від 28.02.18 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 100 000 грн., франшиза - нуль грн. Відповідно до абз. 1 ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до листа ПАТ «Страхова компанія «Країна» від 02.04.19 № 3758 між [PERSON] і ПАТ «СК Країна» було досягнуто згоди про розмір страхового відшкодування - 31 400 грн. (а.с. 15, 198). Ураховуючи те, що попередньо між позивачем та відповідачем було узгоджено розмір страхового відшкодування, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 31 400 грн. страхового відшкодування. Оскільки позов підлягає задоволенню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Крім того, [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь 6 000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката. Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 16.04.19 між [PERSON] і адвокатом Носовим Р.В. було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 03-04/2019 (а.с. 17-18). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу позивачем до позову додано детальний опис виконаних робіт та наданих адвокатом послуг та попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи від 22.04.19 (а.с. 16). На підтвердження оплати витрат на правничу допомогу позивачем до позову додано квитанцію про оплату послуг адвоката на суму 6 000 грн. (а.с. 16). Ураховуючи те, що позивачем надано суду обґрунтований розрахунок суми витрат, понесених на правову допомогу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 6 000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Outcome: approved