Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

[PERSON] , 28.12.2017 звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спільним проїздом мотивуючи тим, що є власником земельної ділянки площею 0, 25 га та житлового будинку на [ADDRESS] , доступ до яких пролягає через спільний проїзд з [ADDRESS] між будинками [PERSON] та [PERSON] . Наприкінці 2015 року відповідачка [PERSON] самовільно встановила металеву огорожу, зменшивши ширину проїзду на 1 м, що за її зверненням земельною комісією Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області 30.06.2016 складено акт, яким встановлено, що відповідачка встановила огорожу на спільному проїзді, зменшивши ширину такого на 1 м, відновлювати ширину проїзду до попереднього стану відмовляється, оскільки вважає, що такий проїзд належить до її земельної ділянки, а не до земель загального користування, при цьому відповідних правовстановлюючих документів не представила, що 16.11.2016 після повторного звернення до Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області, їй у вирішенні вищеозначеного питання відмовлено та рекомендовано звернутись до суду. Просила зобов`язати [PERSON] , усунути перешкоди в користуванні спільним проїздом, у спосіб демонтажу за власні кошти, встановленої нею огорожі, відновивши ширину такого не менше 3, 5 м по усій довжині та не менше 4, 67 м при в`їзді з [ADDRESS] . Ухвалою судді від 26.01.2018 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 60). 28.03.2018, до участі у справі залучено співвідповідача [PERSON] , позивачкою уточнено заявлені вимоги, справу призначено до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 144). Ухвалою суду від 24.06.2019, провадження в справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №441/809/19 за позовом [PERSON] до Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області, [PERSON] , Центру надання адміністративних послуг при Городоцькій РДА, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Львівскій області про скасування актів обстеження земельної ділянки, рішень сільської ради, інше, а 22.12.2021 провадження у справі поновлено, до участі у справі залучено правонаступника Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області - Городоцьку міську раду Львівської області (т. 2 а.с. 149, 150, 168, 168). Позивачка [PERSON] в суді 23.05.2018 вимоги підтримала з мотивів наведених у заяві, пояснила, що [PERSON] та [PERSON] , наприкінці 2015 року, самовільно встановивши металеву огорожу на спільному проїзді, звузили такий на 1 м та унеможливили доїзд спеціальним автотранспортом рятувальних служб з вул. Вишнева до належного їй будинковолодіння на [ADDRESS] . 30.06.2016 земельною комісією Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області з виходом на місце встановлено, що відповідачі встановили огорожу на спільному проїзді, звузивши такий на 1 м, відновлювати проїзд до попереднього стану відмовляються. 16.11.2016 після повторного звернення до сільського голови, їй у вирішенні вищеозначеного питання відмовлено та рекомендовано звернутись до суду. Оскільки металева огорожа встановлювалась [PERSON] , який є власником будинку на [ADDRESS] та його матір`ю [PERSON] , останніх слід зобов`язати демонтувати таку за власні кошти, відновивши таким чином ширину спільного проїзду не менше 3, 5 м по усій довжині проїзду та не менше 4, 67 м при в`їзді з [ADDRESS] . Представник позивачки [PERSON] в суді вимоги підтримав, пояснив, що відповідачі й надалі чинять перешкоди [PERSON] в користуванні спільним проїздом, більше того, останні при в`їзді з [ADDRESS] встановили браму, що унеможливює доступ позивачці до належного їй будинковолодіння взагалі, просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в суді 20.09.2018 позов не визнала, мотивуючи тим, що спільного проїзду з позивачкою з [ADDRESS] ніколи не було, а забудовник житлового будинку [ADDRESS] , покійний [PERSON] прадід [PERSON] та рідний брат по матері забудовника житлового будинку [ADDRESS] , покійний [PERSON] - батько [PERSON] , добровільно надавав брату право проходу через його земельну ділянку, при цьому зазначила, що правовстановлюючих документів на земельну ділянку призначену для обслуговування житлового будинку належного сину [PERSON] на [ADDRESS] немає, відповідне рішення органом місцевого самоврядування не приймалось. Відповідач [PERSON] позов не визнав, будучи допитаним як свідок в судовому засіданні 23.05.2018 показав, що згідно рішення Городоцького районного суду Львівської області від 23.12.2016 він є спадкоємцем, а відповідно власником житлового будинку на [ADDRESS] , що демонтувати встановлену ним разом з [PERSON] металеву огорожу не буде, оскільки жодного заїзду з [ADDRESS] до будинковолодіння [PERSON] на [ADDRESS] не було, що проїзд про відновлення якого просить позивачка, по суті є земельною ділянкою, призначеною для обслуговування його будинку. Представник відповідачів [PERSON] у відзивах від 15.03.2018 і від 18.04.2018 та в суді просить у позові [PERSON] відмовити, мотивуючи в основному тим, що спірного проїзду з [ADDRESS] і [ADDRESS] до будинковолодіння позивачки ніколи не існувало, що такий заїзд запроектований з іншого боку, тобто з [ADDRESS] , однак позивачка, вводячи суд в оману, намагається облаштувати собі заїзд до свого будинку за рахунок земельної ділянки належної до будинковолодіння [PERSON] . Представник третьої особи Дубаневицької сільської ради, сільський голова Іванів Г.І. в судовому засіданні 04.04.2019 визначеної позиції щодо заявлених вимог не має, при цьому пояснила, що [PERSON] є власником земельної ділянки та житлового будинку на [ADDRESS] , що заїзд до будинковолодіння позивачки запроектований та завжди здійснювався з [ADDRESS] , що іншого заїзду до будинку належного [PERSON] , остання не має. В судове засідання 03.10.2022, позивачка [PERSON] , відповідачі [PERSON] і [PERSON] , представник відповідачів [PERSON] та представник третьої особи - Городоцької міської ради Львівської області, не з`явилися, причини неявки не повідомили. Заслухавши сторони, представників, свідчення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Відповідно до\~ст.\~4,\~13,\~81,\~82\~ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутись до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів.\~Суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених вимог\~і на\~підставі доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків\~встановлених цим\~Кодексом.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з статтею 41 Конституції України\~використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із статтею 39 Земельного кодексу України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Відповідно до частини третьої статті 78 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) (статя 83 ЗК України). Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом «б» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до вимог статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Згідно з частиною першою\~статті 103 ЗК України\~власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Відповідно до положень\~статті 391 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Із витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі №30491712 від 18.05.2012 та про державну реєстрацію прав №31888875 від 23.05.2012, із копії рішення VII-ої сесії VII-го скликання Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області №97 від 08.09.2016, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №73882222 від 24.11.2016 убачається, що [PERSON] з 23.05.2012 є власником житлового будинку та з 18.11.2016 земельної ділянки площею 0, 25 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що на [ADDRESS] (т. 1 а.с. 44-47). Згідно рішення Городоцького районного суду Львівської області від 23.12.2016, за [PERSON] визнано право власності на будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , що убачається із оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи №441/1658/16-ц. Із викопіювання з схеми землекористувань с. Дубаневичі за 1958 рік, із плану забудови земельної ділянки, затвердженого районним архітектором Т.Ільчишин від 30.07.1966, інших матеріалів справи видно, що заїзд до будинковолодіння [PERSON] на [ADDRESS] запроектований з [ADDRESS] належним [PERSON] і будинковолодінням [ADDRESS] належним [PERSON] (т. 1 а.с. 108, 161, 163, 164, 212). Про наявність земель загального користування - спільного проїзду з [ADDRESS] , між будинковолодіннями [ADDRESS] і [ADDRESS] , окрім іншого, убачається також із довідки виконкому Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області №155 від 16.03.2018 та листа першого заступника голови Городоцької районної державної адміністрації В.Петрова №02-50/125 від 11.05.2011 (т. 1 а.с. 107, 111). Із плану топографічного знімання ПП «КАЙЛАС-К» території в с. Дубаневичі від 2017 року убачається, що ширина спільного проїзду між будинковолодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] при в`їзді має 2, 80 м, далі змінюється від 2, 74 м до 3, 07 м та в кінці проїзду на [ADDRESS] - 3, [ADDRESS] (т. 1 а.с. 18). Із копії акта обстеження земельної ділянки від 30.06.2016 видно, що за заявою [PERSON] , постійною комісією із земельних питань при Дубаневицькій сільській раді з виходом на місце встановлено, що відповідачі встановили огорожу на спільному проїзді звузивши такий на 1 м, тим самим створили перешкоди позивачці у доступі до належного їй будинковолодіння (т. 1 а.с. 48). Вищеозначений акт земельної комісії був предметом обговорення 08.09.2016 на засіданні VII-ої сесії VII-го скликання Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області та затверджений рішенням №92 (т. 1 а.с. 106). Рішення Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області №92 «Про затвердження акту обстеження земельної ділянки» від 08.09.2016 є чинним, в судовому порядку незаконним не визнавалось. Про те, що самовільно зайнята [PERSON] та [PERSON] земельна ділянка, яка є спільним проїздом і який позивачка використовує як заїзд до належного їй на праві власності будинковолодіння на [ADDRESS] належить до земель загального користування с. Дубаневичі Львівського району Львівської області, що іншого заїзду до будинку [PERSON] не мала і не має, окрім іншого, ствердили в суді свідки [PERSON] та [PERSON] . Із свідчень [PERSON] та [PERSON] в суді також убачається, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] відповідачем [PERSON] не виготовлялась, останньому Державний акт на право приватної власності на землю не видавався, що останній разом із [PERSON] самовільно, без відповідних на це дозвільних документів встановили металеву огорожу на цементному фундаменті довжиною 51 м, при цьому звузивши спільний проїзд на 1 м. Про існування спільного проїзду та про перешкоди позивачці у користуванні таким з [ADDRESS] до будинковолодіння на [ADDRESS] відповідачами [PERSON] , убачається також із рішень виконавчого комітету Дубаневицької сільської ради народних депутатів №38 від 14 грудня 1995 року та №228 від 18 липня 1997 року про зобов`язання [PERSON] (власника домоволодіння [ADDRESS] , спадкоємцем якого є [PERSON] ) звільнити для [PERSON] (власника домоволодіння [ADDRESS] , спадкоємцем якого є [PERSON] ) спільний проїзд (т. 1 а.с. 214, 215). Із змісту листа №1013-6/138-17 від 11.01.2017 виконкому Дубаневицької сільської ради Львівської області, листа №1013-6/138-17 від 11.01.2017 директора Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Желих Р.С. та листа №07-13/438 від 01.09.2017 заступника голови Городоцької районної державної адміністрації І.Новальчук також убачається про самовільне встановлення відповідачами огорожі на спільному проїзді з [ADDRESS] та звернення з цього приводу позивачки до відповідних органів державної влади (т. 1 а.с. 49, 51-53). Із пояснень представника [PERSON] в суді, інших матеріалів справи видно, що [PERSON] та [PERSON] , на 03.10.2022 вимог комісії від 30.06.2016 не виконали, проїзду загального користування шириною 3, 5 м не відновили, металеву огорожу не демонтували, а навпаки при в`їзді з [ADDRESS] встановили браму, що унеможливлює доступ позивачки до належного їй будинковолодіння взагалі. Таким чином, встановлені фактичні обставини у справі дають підстави для висновку, що [PERSON] та [PERSON] встановивши металеву огорожу на цементному фундаменті довжиною 51 м, самовільно зайняли проїзд загального користування, що між будинками [PERSON] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ), чим створили перешкоди позивачці у доступі до її будинковолодіння на [ADDRESS] (т. 2 а.с. 244, 245). Як убачається із відповіді начальника Городоцького РВ ГУ ДСНС України у Львівській області Афіногенова О.Ю. №15/60 від 09.03.2017, у відповідності до розділу ІІІ п. 3.22 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», у районах садибної забудови, при потребі, крім вуличної мережі, слід формувати мережу внутнішньо квартальних проїздів, ширина проїжджої частини яких з однією смугою руху приймається 3, 5 м, з двома - 5, 5 м (т. 1 а.с. 54). Згідно п. 6.1.27 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», для під`їзду до будинків житлових груп, установ і підприємств обслуговування, торгових центрів слід передбачати двосмугові проїзди завширшки не менше 5, 5 м, а до окремо розташованих будинків - односмугові проїзди завширки не менше 3, 5 м. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За наведеного, а також ураховуючи надані сторонами та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить переконання про наявність правових\~підстав для\~зобов`язання [PERSON] \~та [PERSON] \~усунути перешкоди\~ [PERSON] \~в користуванні\~спільним проїздом\~загального користування шириною 3, 5 м, довжиною 51 м, що між будинковолодіннями [PERSON] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ), у спосіб демонтажу за власні кошти, самовільно встановленої ними металевої огорожі на цементному фундаменті. Суд покладає обов`язок і на [PERSON] по демонтажу самовільно встановленої металевої огорожі, з огляду на те, що така огорожа встановлювалась обома відповідачами разом. Вимоги [PERSON] про відновлення ширини проїзду - не менше 4, 67 м при в`їзді з [ADDRESS] з покликанням на висновок старшого викладача кафедри НУ «Львівська політехніка» [PERSON] , не грунтуються на нормах закону, а тому у задоволенні таких, суд відмовляє. Покликання відповідачів та їх представника про те, що спільного проїзду між будинковолодіннями [PERSON] на [ADDRESS] та [PERSON] на [ADDRESS] , ніколи не було, що [PERSON] - прадід [PERSON] , будучи рідним братом батька [PERSON] - [PERSON] , дозволив останньому право проходу через свою земельну ділянку, а заїзд [PERSON] до належного їй будинковолодіння має здійснюватися зі сторони [ADDRESS] , суд з огляду на вищенаведені та дослідженні в судовому засіданні докази, оцінює критично. Що стосується\~записів у\~погосподарських книгах\~села про\~належність,\~на думку\~відповідачів,\~до будинковолодіння\~ [ADDRESS] земельної\~ділянки пл.\~0,\~26\~га призначеної\~для обслуговування\~означеного будинку,\~то рішень\~про передачу\~у постійне/тимчасове\~користування,\~або ж\~у власність\~земельної ділянки\~такої площі\~з відповідним\~цільовим призначенням\~в т.ч.\~із встановленням\~меж ділянки\~на місцевості\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~або ж\~ [PERSON] \~органом місцевого\~самоврядування не\~приймалось,\~а згідно\~наданих представником\~ [PERSON] \~викопіювання з\~схеми землекористувань\~с.\~Дубаневичі на\~1958\~рік за\~будинком на\~ [ADDRESS] \~значилась земельна ділянка пл. 0, [ADDRESS] , а згідно Проекту впорядкування земель с. Дубаневичі - пл. 0,10 га (т. 1 а.с. 85, т. 2 а.с. 69-76). Підстав для визнання неналежними доказів про які у клопотанні від 15.02.2019 зазначає представник відповідачів [PERSON] таких як акти обстеження земельної ділянки від 20.04.2016 та від 30.06.2016, рішення сесії Дубаневицької сільської ради №74 від 29.06.2016, №92 від 08.09.2016 та №97 від 08.09.2016, план топографічного знімання виготовлений ПП «КЛАЙС-К», інше, суд не убачає, оскільки такі докази містять інформацію щодо предмета доказування, і не спростовують фактів, які в них зафіксовані та пояснення в суді сторін, свідків. З огляду на вимоги ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача по 320 грн. 00 коп. судового збору, з кожного. Питання про розподіл судових витрат, понесених позивачкою на професійну правничу допомогу про які остання зазначила у заяві від 27.12.2017 і про відшкодування яких заявив представник [PERSON] , судом буде вирішено у спосіб ухвалення додаткового рішення в порядку визначеному ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial