Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5\~488,00 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня звернення до суду із заявою і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивує тим, що відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини, син проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Ухвалою суду від 12 вересня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін у судове засідання за наявними матеріалами справи. Відповідач у відзиві від 23 вересня 2022 року та у запереченнях від 12 жовтня 2022 року позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, мотивуючи тим, що він постійно надає матеріальну допомогу на утримання дитини. До суду не надходило\~клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, 15.12.2020 (а.с. 3). Позивачка стверджує, що відповідач коштів на утримання дитини не надає. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами законодавства. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатною особою, не надав належних та допустимих доказів щодо неможливості працевлаштуватися чи заборону працювати у зв`язку із захворюванням, на його утримані немає інших неповнолітніх чи малолітній дітей. Суд звертає увагу на те, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом і обов`язком батька, та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.\~ Визначаючи розмір аліментів, суд врахував, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, потреби дітей,\~матеріальний стан відповідача, загальновідомі обставини про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2\~500,00 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Суд зауважує, що у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача лише аліменти, а не додаткові витрати на дитину. Решта доводів та заперечень сторін не спростовують висновків суду. Згідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає таке. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. З врахуванням викладеного, суд відмовляє у стягненні понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, як такі, що не підтвердженні та необґрунтовані належними та допустими доказами у відповідності до ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тобто, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 452,04 грн. судового збору (пропорційно розміру задоволених позовних вимог), оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати такого на підставі\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року.

Outcome: partial