Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

28.07.2022 року позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що 30.11.2001 року між сторонами було укладено шлюб. Рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 11.07.2012 р. шлюб між ними було розірвано. 15.12.2012 р. сторони знову зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя у сторін так і не склалось, разом вони не проживають, діти мешкають разом з позивачкою, малолітній син схильний до позивачки. Тому, просить визначити місце його проживання з позивачкою. Ухвалою судді від 05.08.2022 р. відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 06.09.2022 р. 05.09.2022 р. та 06.09.2022 р. представником позивачки подані додаткові докази. 06.09.2022 р. відповідач отримав копію позову з додатками в суді, у зв`язку з відсутністю у суду поштових марок для відправлення поштової кореспонденції. 06.09.2022 р. підготовче засідання відкладено на 04.10.2022 р., на підставі заяви відповідача для ознайомлення з позовом і доданими до нього документами. В підготовчому засіданні 04.10.2022 р. позивачка і її представник підтримали позов з викладених у ньому підстав. Відповідач в підготовчому засіданні зазначив, що визнає позов, не заперечує, щоб син проживав з позивакою. Представник органу опіки та піклування пояснила, що у зв`язку з визнанням позову відповідачем, не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивачки. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з визнанням відповідачем позову, на підставі згоди учасників справи, суд ухвалив дослідити письмові докази та ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши зібрані у справі докази, вислухавши учасників справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30.11.2001 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11.07.2012 року шлюб між сторонами розірвано. 15.12.2012 року сторони повторно уклали шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.12.2012 р. Сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.12.2013 р. Позивачка зазначила, що дитина проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] , та надала копію договору оренди на вказане житло. Відповідач цих обставин не заперечував. Згідно зі свідоцтвом про досягнення учня 2 класу та медичної довідки учня [PERSON] , дитина навчається у школі № 245 в м. Києві, має гарні результати з навчання. Позивачка працює головним державним інспектором ДПС України з 09.10.2020 р. і по даний час, отримує заробітну плату, позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 21, 22). На наданих позивачкою фотознімках зображено проведення нею часу спільно з дитиною. Згідно з листами Оболонського УП ГУНП в м. Києві, позивачка подавала заяву за фактом домашнього насильства з боку відповідача, але в результаті проведеної перевірки, такі факти не знайшли підтвердження. Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. На підставі ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав позов і позовних вимог про визнання місця проживання дитини разом з ним не заявляв, дитина на даний час проживає з позивачкою, негативних відомостей про позивачку і про її відношення до дитини суду не надано, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення на користь позивачки, і таке рішення не буде суперечити інтересам дитини або інших осіб, не призведе до зміни місця проживання дитини або погіршення її становища іншим чином. Відповідно до ст.ст. 141, 141 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд повертає позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а інші 50 відсотків стягує з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved