Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просить: 1. Розірвати шлюб укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 29 вересня 2018 року у виконавчому комітеті Пустовійтівської сільської ради Роменського р. Сумської обл., актовий запис № 36. 2. Визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказав, що 29 вересня 2018 року зареєстрував шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . У шлюбі, [INFO] у шлюбі народилася дитина - [PERSON] . З кінця 2021 року вони стали проживати окремо. Спільне життя не склалося. Їх спільна дитина - [PERSON] проживає разом з ним та його батьками за адресою [ADDRESS] . Про проживання дитини разом з ним відповідач не заперечує. Крім того, подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам та є перешкодою у реалізації його права на укладення іншого шлюбу, що має суттєве значення. Оскільки їх з відповідачкою шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має в даному випадку істотне значення. Ухвалою від 2 серпня 2022 року провадження у справі відкрито і призначено підготовчий розгляд. 15 вересня 2022 року проведено підготовче засідання і призначено справу до розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, в позовній заяві клопотав про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала клопотання про розгляд справи без її участі. Також вказала, що позовні вимоги визнає повністю оскільки виїздить за кордон на заробітки. За таких обставин, суд розглядає заяву за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено що згідно копії паспорта [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 18.01.2022 року, а до цього з 11.12.2019 року був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.6-7). 29 вересня 2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що 29 вересня 2018 року складено відповідний актовий запис № 36. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Державна реєстрація проведена виконавчим комітетом Пустовійтівської сільської ради Роменського р Сумської обл. Вказане підтверджено свідоцтвом про шлюб. (а.с.9). З копії свідоцтва про народження вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] і її батьками в свідоцтві про народження вказані [PERSON] і [PERSON] (а.с.10). В копії довідки про реєстрацію місця проживання особи вказано, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 18.01.2022 р. по теперішній час (а.с. 23). Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, які регулюються ст.ст. 104,110,112, 141, 150, 152, 160, 161 СК України. Відповідно ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоч одного із них, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Відповідно ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як передбачено ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно частини 1 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 161 СК України визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За таких обставин, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в частині розірвання шлюбу, а в іншій частині суд вважає позов необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає. Даючи оцінку доказам в частині вирішення питання про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подружжя примирятися не бажає і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. За таких обставин шлюб підлягає розірванню. Вирішуючи заявлений позов в частині вимоги про визначення місця проживання дитини - [PERSON] з батьком - [PERSON] суд вважає, що в даному випадку між сторонами відсутній спір, який підлягає вирішенню судом, оскільки як позивач так і відповідач згодні з тим, щоб місце проживання дитини було визначено з батьком, і перешкод для реалізації такої домовленості між сторонами немає, натомість ст. 160 СК України декларує право подружжя визначити самостійно місце проживання дитини, без додаткового вирішення даного питання іншими органами чи уповноваженими особами. Крім цього позивач взагалі не обґрунтував вимогу про визначення місця проживання дитини саме з ним, не вказав міркувань з яких він вважає правильним визначити саме таке місце проживання дитини, не надав доказів про те що він має самостійний дохід, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, має належні умови проживання і таке інше. Також слід відмітити, що позивач не вказує адреси, яку слід визначити як місце проживання дитини, але з досліджених судом доказів вбачається що як позивач так і відповідач, зареєстровані за адресою [ADDRESS] , відповідно і місцем проживання дитини є [ADDRESS] , у зв`язку з чим не зрозуміло навіщо взагалі судове вирішення даного питання. В той же час визначити місцем проживання дитини адресу батьків позивача, де згідно тексту позову на сьогодні проживає позивач, суд не має права, оскільки відсутні належні і допустимі докази на підтвердження того, що позивач має право користування вказаним житлом і тим більше вирішувати питання про проживання там інших осіб без згоди власників жилого приміщення. Застосувати при вирішення даної позовної вимоги ч.4 ст. 206 ЦПК України і прийняти рішення лише з тих підстав, що відповідач визнає позов, суд не може, оскільки в даному випадку спір стосується інтересів третьої особи - дитини.

Outcome: dismissed