Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

22.02.2021 р. позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому зазначив, що 26.01.2018 р. між позивачем та АТ «УкрСиббанк» було укладено договір про відкриття та комплекс РКО банкіського рахунку № 26204965549746, зі встановлення кредитної лінії. У грудні 2019 р., шляхом відступлень прав вимоги, ФК «Суперіум» придбав право вимоги за заборгованістю позивача за вищевказаним рахунком. В договорі є приписи п.2, стосовно нарахування комісії відповідно до тарифного плану, проте, розмір такої комісії не було узгоджено із позивачем, чим порушено права споживача фінансової послуги (кредиту). Підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не може бути договором приєднання в розумінні положень ст.634 ЦК України. Виконавчим документом, за яким відбувається стягнення є виконавчий напис № 2706, вчинений 22.07.2020 р. приватним нотаріусом КМНО Буждиганчук Є.Ю. Позивач вважає, що виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості. Посилаючись на положення ст.ст.1, 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивач просить визнати недійсним п.2 договору споживчого кредиту від 26.01.2018 р. № 94307855000 щодо кредитування рахунку (встановлення ліміту кредитування) за банківським рахунком № [NUMBER] , укладеного між ним та ПАТ «УкрСиббанк»; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22.07.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., який зареєстровано в реєстрі за № 2706, судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 23.07.2021 р. у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.09.2021 р. 06.09.2021 р. підготовче судове засідання відкладено на 21.10.2021 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 21.10.2021 р. підготовче судове засідання відкладено на 19.11.2021 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 19.11.2021 р. підготовче судове засідання відкладено на 10.01.2022 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 10.01.2022 р. підготовче судове засідання відкладено на 23.02.2022 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 23.02.2022 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 06.04.2022 р. 06.04.2022 р. розгляд справи відкладено на 24.05.2022 р. на підставі ч.5 ст.223 ЦПК України. 24.05.2022 р. розгляд справи відкладено на 30.06.2022 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. 30.06.2022 р. розгляд справи відкладено 16.09.2022 р. на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. 16.09.2022 р. розгляд справи відкладено на 11.10.2022 р. через пребування судді у відпустці. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача АТ «УкрСиббанк» в поданому до суду відзиві на позов просить розглядати справу без їх участі, вімовити в задоволенні вимог в частині визнання пункту договору недійсним та на розсуд суду відніс рішення в частині вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а.с.46-47). Третя особа - приватний нотаріус Буждиганчук Є.Ю. направила до суду заяву про розгляд справи без її участі. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.1 ст.211 ЦПК України. Представник відповідача - ТОВ «ФК «Суперіум» та представник третьої особи ГТУЮ у м.Києві до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзиву чи пояснень по суті позову не подавали. Суд розглянув справу за відсутності представника відповідача та третьої особи на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснювалось згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, приймаючи до уваги позицію позивача, представника відповідача АТ «УкрСиббанк» та третьої особи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом з письмових доказів, 22.07.2022 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 94307855000 р. від 26.01.2018 р., укладеним з АТ «УкрСиббанк», який був переуступлений банком на користь ТОВ «Олком-Лізинг» на підставі договору факторингу № 158 від 18.12.2019 р., після чого переуступлений ТОВ «ФК «Суперіум» на підставі договору факторингу № 1112Ф від 18.12.2019 р. заборгованості за цим договором. Стягнення заборгованості проводиться за період з 26.01.2018 р. по 09.03.2020 р. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача, становить 9399,40 грн. (а.с.15). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 1 ЗУ «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно зі ст.. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом не встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичних осіб; строк, за який час має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст.. 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, необхідно не обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряти доводи боржника в повному обсязі й встановити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. П. п. 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зазначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. У відповідності з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В обґрунтування вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач, зокрема, посилається відсутність безспірної заборгованості. Суд також звертає увагу, на той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачу направлялась письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості, або оспорити вимоги відповідача чи виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За вище викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача ТОВ «ФК «Суперіум», який є стягувачем за виконавчим написом нотаріуса, підлягають задоволенню. Разом з тим, судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог позивача, пред`явлених до АТ «УкрСиббанк» про визнання окремих положень кредитного договору недійсним, виходячи з наступного. Ст.203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). В позові відсутнє посилання на недодержання будь-якої вимоги, встановленої ст.203 ЦК України, при укладенні оспорюваного договору. Доводи позивача про те, що ним не було погоджено умови щодо розміру комісії не є підставою для визнання розділу 2 договору-анкети недійсним, вказане суперечить положення ЦК України, що регулюють питання недійсності правочину. Посилання [PERSON] на Постанову ВП ВС по справі № 342/180/17 від 03.07.2019 р. в обґрунтування позовних вимог, суд вважає безпідставними, оскільки предметом розгляду у вказаній справі було стягнення заборгованості за анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг за позовом саме банку. Таким чином, судом не встановлено законних підстав для визнання недійсним п.2 договору споживчого кредиту від 26.01.2018 р. та захист прав позивача у обраний ним спосіб. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто стягує з відповідача ТОВ «ФК «Суперіум» на користь позивача судовий збір в сумі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial