Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

В червні 2021 року до Святошинського районного суду міста Києва звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , Територіального сервісного центру МВС № 8041 РСЦ МВС в м. Києві про визнання правочину недійсним, скасування перереєстрації транспортного засобу, зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що належний їй, станом на травень 2019 року, на праві власності автомобіль сірого кольору марки «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER PRADO», 2005 року випуску, № кузову (шасі, рами) [NUMBER] , який зареєстровано 05.04.2018 року підрозділом МВС ТСЦ 7441 на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу № 3080 від 05.04.2018 р. на ім`я [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та договору купівлі - продажу транспортного засобу 3080 від 05.04.2018 р., якому присвоєно д.н.з. [NUMBER] , надала в тимчасове користування батьку відповідача за первісним позовом, [PERSON] , [PERSON] . Згодом [PERSON] дізналася, що автомобіль було перереєстровано всупереч її волі на відповідача за первісним позовом - [PERSON] , в той час, коли [PERSON] перебувала за кордоном, а в договорі купівлі-продажу транспортного засобу № 8041/2019/1502448 від 06.06.2019 року вказується, що вона особисто була присутньою під час його укладення, тому вважає що спірний автомобіль незаконно був перереєстрований на відповідача. Так, в первісному позові позивач вказує, що у графі «Місцезнаходження і реквізити сторін» Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8041/2019/1502448 від 06.06.2019 року, відповідно до якого позивачка передала у власність [PERSON] належний їй транспортний засіб марки «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER PRADO», сірого кольору, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , зазначені прізвище, ім`я, по батькові, зареєстроване місце проживання, серія та номер паспорту, а також наявний підпис [PERSON] , тобто підтвердження її особистої участі під час укладення вказаного договору. Проте, як вказує [PERSON] у первісному позові, вона не була присутньою під час укладення вказаного договору, оскільки перебувала за кордоном, посилаючись на інформаційну довідку від 05.02.2021 року Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, згідно якої [PERSON] перебувала за межами України з 04.06.2019 р. по 18.06.2019 р., на підставі документу FS № 295403, копію якого позивачка за первісним позовом додає до позову, де проставлені відповідні відмітки про перетин кордону. Окрім того, позивачка за первісним позовом вказує, що коли дізналася про перереєстрацію належного їй автомобіля всупереч її волі, остання звернулася до Святошинського управління поліції ГУНП в м. Києві, де на підставі поданої її заяви про вчинення злочину від 18.01.2021 року було внесено відомості до ЄРДР за № 12021100080000113 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України відносно [PERSON] (батька відповідача за первісним позовом), якому вона надала в тимчасове користування вказаний транспортний засіб, а її визнано потерпілою. В межах вказаного кримінального провадження було проведено почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта від 16.03.2021 р., № СЕ-19/111-21/10185-ПЧ підпис від імені [PERSON] у графі «продавець» договору купівлі - продажу транспортного засобу № 8041/2019/1502448 від 06.06.2019 р., виконаний не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням її підпису; рукописний запис « [PERSON] » та підпис від імені [PERSON] на всіх копіях сторінок її паспорту серії [NUMBER] виконані не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням її підпису. Вилучений органом досудового розслідування у [PERSON] спірний автомобіль марки «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER PRADO», сірого кольору, 2005 року випуску, кузов № [NUMBER] , після проведення експертиз в рамках кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва (пр. № 1-кс/759/2892/21, ун. № 759/8327/21) від 23 квітня 2021 року був переданий [PERSON] на відповідальне зберігання з правом користування. Як вказує позивач за первісним позовом, автомобіль перебуває, на даний час, у її володінні, проте в наявному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу власником зазначено [PERSON] . Зважаючи на те, що позивачка, за первісним позовом, не підписувала договір купівлі-продажу транспортного засобу, то за приписами норми ч.2 ст.207 ЦК України відсутній вчинений нею у письмовій формі договір купівлі-продажу, належного їй - [PERSON] транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER PRADO», сірого кольору, кузов № [NUMBER] , і як наслідок, враховуючи, що такий договір нею не вчинявся, перереєстрація вказаного транспортного засобу за новим власником - [PERSON] була здійснена неправомірно, а тому позивачка вимушена звернутися з даною позовною заявою до суду, в якій просить визнати недійсним оспорюваний договір купівлі-продажу № 8041/2019/1502448 транспортного засобу від 06 червня 2019 року, скасувати перереєстрацію транспортного засобу, здійснену 06 червня 2019 року, зобов`язати ТСЦ № 8041 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві поновити (здійснити) державну реєстрацію транспортного засобу за [PERSON] , видавши свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу на її ім`я. 08.06.2021 року ухвалою Святошинського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 04.08.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що позов є незаконним, безпідставним, необґрунтованим, а приєднані до нього докази є неналежними, недопустимими, недостовірними, недостатніми за виключенням: спірного договору купівлі - продажу № 8041/2019/1502448, свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] 09.08.2021 року на адресу суду надійшов відзив, на первісну позовну заяву, від Головного сервісного центру МВС Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м.Києві (Філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в м.Києві) в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позову. При цьому, зазначає, що у зв`язку з тим, що немає рішення суду, де було б визнано право власності та зобов`язано провести реєстрацію транспортного засобу «TOYOTА LAND CRUISER PRADO», номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] за [PERSON] в РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві відсутні правові підстави на проведення будь-яких реєстраційних операцій із зазначеним транспортним засобом, а тому, як вказує ТСЦ № 8041 питання щодо скасування перереєстрації спірного транспортного засобу можуть бути вирішені в порядку КПК України та ЦК України. Одночасно, з поданням відзиву на первісний позов, 04 серпня 2021 року відповідач за первісним позовом [PERSON] направив до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль у порядку ст. 392 ЦК України та витребування автомобіля. Свої вимоги обґрунтовує тим, що його батько [PERSON] у другій половині травня 2019 року повідомив йому, що адвокат [PERSON]. (позивач за первісним позовом), яка веде кримінальну справу його товариша, має намір продати спірний автомобіль або йому, [PERSON] , або його батьку [PERSON] , при цьому вартість буде дуже маленька, 50 000 грн., бо батько позивача за зустрічним позовом, [PERSON] , вже безоплатно переоформив на [PERSON] належний йому автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER 200», д.н.з. якого [NUMBER] . При цьому, як вказує позивач за зустрічним позовом, батько не вказував кому саме належить спірний автомобіль. Позивач, за зустрічним позовом, погодився, та 06.06.2019 року прибув до сервісного центру, де зустрів свого батька, який через деякий час відійшов і повернувся із жінкою, яка представилася [PERSON] , з якою він і уклав договір купівлі - продажу спірного автомобіля. [PERSON] зазначає, що процедуру оформлення спірного автомобіля на його ім`я за договором купівлі - продажу проходили втрьох - батько [PERSON] , він [PERSON] та жінка яка представилася [PERSON] . При цьому зазначає, що Договір купівлі - продажу він уважно читав, а інші документи щодо переоформлення дивився поверхнево, оскільки повністю довіряв батькові та робив усе, що він казав. Гроші за автомобіль в розмірі 49 000 грн. він передав жінці, як був певний [PERSON] . Вказує, що став добросовісним набувачем та законним власником спірного автомобіля. Як пізніше дізнався, [PERSON] була коханкою його батька, який проживав з нею в квартирі в м. Київ, він розірвав шлюб з мамою позивача за зустрічним позовом, щоб одружитися на [PERSON] , яка також бажала розлучитися з чоловіком своїм, вони часто їздили спірним автомобілем разом. Вказує, що [PERSON] звернулася до поліції із заявою про вчинення злочину з метою помсти його матері та у зв`язку з тим, що дізналася про те, що вони продали квартиру та в них є грошові кошти, які вимагала у товариша його батька за закриття кримінального провадження, а тому всі ці обставини у сукупності та зв`язку вказують на те, що спірний автомобіль вибув з її володіння з її волі. Крім того, в зустрічному позові зазначає, що 23.04.2021 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва Коваль О.В. (справа № 759/8327/21) в порушення вимог Закону винесла ухвалу, якою передала спірний, вилучений в рамках кримінального провадження, автомобіль [PERSON] на відповідальне зберігання, який, на момент подання зустрічного позову, знаходиться у неї. На підставі вище викладеного, [PERSON] у зустрічному позові просить відмовити у задоволенні первісного позову, визнати за ним право власності на спірний автомобіль та витребувати його у [PERSON] , зобов`язавши останню повернути йому спірний автомобіль. 09.09.2021 року Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль у порядку ст. 392 ЦК України та витребування автомобіля, зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , Територіальної сервісного центру МВС № 8041 РСЦ МВС в м. Києві про визнання правочину недійсним, скасування перереєстрації транспортного засобу, зобов`язання вчинити дії. 31.01.2022 року до суду надійшло клопотання позивачки за первісним позовом [PERSON] про залучення третьої особи у цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , Територіальної сервісного центру МВС № 8041 РСЦ МВС в м. Києві про визнання правочину недійсним, скасування перереєстрації транспортного засобу, зобов`язання вчинити дії та за зустрічним позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль у порядку ст. 392 ЦК України та витребування автомобіля. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.02.2022 року клопотання було задоволено, залучено до участі у цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , Територіальної сервісного центру МВС № 8041 РСЦ МВС в м. Києві про визнання правочину недійсним, скасування перереєстрації транспортного засобу, зобов`язання вчинити дії, в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.02.2022 року заяву представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Мухи О.О. про забезпечення зустрічного позову у цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , Територіальної сервісного центру МВС № 8041 РСЦ МВС в м. Києві, третя особа - [PERSON] про визнання правочину недійсним, скасування перереєстрації транспортного засобу, зобов`язання вчинити дії та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль у порядку ст. 392 ЦК України та витребування автомобіля - задоволено частково. Накладено арешт на автомобіль марки Toyota модель Land Cruiser Prado, номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, номер кузову [NUMBER] , який належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 06.06.2019 року на ТСЦ МВС 8041 . В іншій частині вимог заяви відмовлено (у переданні спірного автомобіля на відповідальне зберігання до закінчення розгляду справи та набрання рішенням суду законної сили [PERSON] ). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.06.2022 року було постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом - [PERSON] первісний позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав викладених у ньому. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити в повному обсязі. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Муха О.О. наполягав на задоволенні зустрічних позовних вимог, з підстав викладених у ньому та просив відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі за недоведеністю та необгрунтованістю. Представник відповідача за первісним позовом Територіального сервісного центру МВС № 8041 РСЦ МВС в м. Києві - Василюк Д.В. просив відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши вступне слово сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивачка за первісним позовом послалася як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень сторін та поданих доказів, та на які позивач за зустрічним позовом послався як на підставу його вимог, що викладені у зустрічному позові та підтверджені доданими до нього доказами, які були також досліджені судом, з урахуванням заперечень сторін та поданих доказів, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків: Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] , придбала у власність транспортний засіб марки «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER PRADO», 2005 року випуску, № кузову (шасі, рами) [NUMBER] , який зареєстровано 05.04.2018 року підрозділом МВС ТСЦ 7441 на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу № 3080 від 05.04.2018 р. на ім`я Позивачки за первісним позовом, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та копією договору купівлі - продажу транспортного засобу 3080 від 05.04.2018 р. Після перереєстрації, вказаного транспортного засобу на ім`я [PERSON] , йому присвоєно державний номерний знак [NUMBER] . Підтвердженням права власності позивачки за первісним позовом [PERSON] на автомобіль марки «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER PRADO», сірого кольору, кузов № [NUMBER] , 2005 року випуску, з д.н.з. [NUMBER] є Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 05 квітня 2018 року. 06 червня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8041/2019/1502448, відповідно до якого позивачка за первісним позовом передала у власність [PERSON] належний їй транспортний засіб марки «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER PRADO», сірого кольору, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] . Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні договору купівлі-продажу від 06 червня 2019 року відповідно до п. 3.1 Договору ціна транспортного засобу складає 49000 грн. Зі змісту договору випливає, що даний договір укладений між сторонами в приміщенні територіального сервісного центру МВС 8041 РСЦ МВС в м. Києві в присутності адміністратора [PERSON] . В графі «Місцезнаходження і реквізити сторін» зазначені прізвище, ім`я, по батькові, зареєстроване місце проживання, серія та номер паспорту, а також наявний підпис [PERSON] . З дослідженої судом копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] та запиту-відповіді (на № Х-1201 від 02.02.2021 р.) від 05 лютого 2021 року Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України щодо відомостей про осіб, які перетнули державний кордон України вбачається, що на момент відчуження, належного позивачці за первісним позовом транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER PRADO», сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , 06 червня 2019 року позивачка за первісним позовом, [PERSON] перебувала за межами України. Судом встановлено, що за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення Святошинським Управлінням поліції ГУНП в м. Києві зареєстровано кримінальне провадження № 12021100080000113 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України відносно [PERSON] (батька відповідача за первісним позовом, третьої особи за первісним позовом). Зі змісту наявної в матеріалах справи інформації вбачається, що до Святошинського районного суду міста Києва був направлений обвинувальний акт стосовно [PERSON] з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України. Згідно обвинувального акту вказано, що досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] за попередньою змовою групою осіб спільно із невстановленою особою жіночої статі, 06.06.2019 року перебуваючи на території Територіальної сервісного центру МВС № 8041 РСЦ МВС в м. Києві по вул. Туполєва, 19, підробив договір купівлі - продажу транспортного засобу 8041/2019/1502448 від 06.06.2019 року з метою подальшої перереєстрації автомобіля сірого кольору марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER PRADO», 2005 року випуску, номер випуску (шасі, рами) [NUMBER] , який належав [PERSON] (позивачці за первісним позовом), на свого сина - [PERSON] (відповідача за первісним позовом), оформивши на останнього право власності на автомобіль шляхом підробки договору купівлі-продажу автомобіля, чим вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 27, ч. ч. 3,4 ст. 358 КК України. З дослідженого в судовому засіданні висновку експерта від 16.03.2021 р., № СЕ-19/111-21/10185-ПЧ (експертиза призначалась та проводилась в межах кримінального провадження №12021100080000113), вбачається, що [PERSON] не вчиняла та не підписувала оспорюваний нею правочин - договір купівлі-продажу від 06 червня 2019 року № 8041/2019/1502448, «підпис від імені [PERSON] у графі «продавець» договору купівлі - продажу транспортного засобу 8041/2019/1502448 від 06.06.2019 р., виконаний не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням її підпису; рукописний запис « [PERSON] » та підпис від імені [PERSON] на всіх копіях сторінок її паспорту серії [NUMBER] виконані не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням її підпису». Вказаний висновок є доказом у розумінні п.2 ч.1 ст.76 ЦПК України, що повністю узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 759/15556/18, провадження № 61-15236св20 (ЄДРСРУ № 96406834), викладеній у постанові від 15 квітня 2021 року (Висновок експерта підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, відповідає положенням цивільного -, господарського -, адміністративного - процесуального закону, якщо експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному / господарському/адміністративному провадженні, навіть незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі ще не ухвалений, використовувати можна). На підставі встановлених фактів суд приходить до переконання, що наслідком укладення недійсного правочину (договору купівлі-продажу транспортного засобу 8041/2019/1502448 від 06 червня 2019 року) є вибуття, належного [PERSON] (позивачу за первісним позовом) транспортного засобу, проти її волі у власність [PERSON] (відповідача за первісним позовом), який здійснив перереєстрацію автомобіля та набув незаконного на нього права власності. В ході судового слідства встановлено, що позивачка фізично не могла бути присутньою при укладенні оспорюваного договору, оскільки перебувала за межами України та не підписувала вказаний договір, оскільки в графі «Продавець» в договорі купівлі-продажу 8041/2019/1502448 транспортного засобу від 06 червня 2019 року - підпис виконаний не [PERSON] , а іншою особою, що підтверджується достатніми та достовірними доказами, наявними у матеріалах справи. Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи інформації, що у Святошинському районному суді міста Києва розглядається обвинувальний акт стосовно обвинуваченого [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України. [PERSON] визнано потерпілою від злочинних дій [PERSON] (третя особа у первісному позові справи). Також судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу 8041/2019/1502448 транспортного засобу від 06 червня 2019 року, заяви № 237065404 від 06 червня 2019 року, [PERSON] про проведення перереєстрації транспортного засобу на нового власника, по вказаному договору купівлі-продажу транспортний засіб марки «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER PRADO», сірого кольору, номер кузову [NUMBER] , 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , зареєстровано за [PERSON] (відповідачем за первісним позовом) та видано йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , а також змінено д.н.з. з « [NUMBER] » на « [NUMBER] ». Відповідно до ч.2 ст.202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатосторонніми правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 ст.202 ЦК України). Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Пунктом 3 частини 1 ст.208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Суд вважає, що в даному спорі є підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, оскільки договір купівлі-продажу від 06 червня 2019 року є оспорюваним, відтак його недійсність прямо не встановлена законом, проте належними та достатніми доказами позивачка за первісним позовом довела його недійсність, тобто його дійсність заперечується стороною на підставах встановлених законом. Оскільки судом встановлено, що позивачка не підписувала договір купівлі-продажу транспортного засобу, то за приписами норми ч.2 ст.207 ЦК України відсутній вчинений нею у письмовій формі договір купівлі-продажу, належного [PERSON] транспортного засобу марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO»,і як наслідок, враховуючи, що такий договір нею не вчинявся, перереєстрація вказаного транспортного засобу за новим власником - [PERSON] була здійснена неправомірно. Суд приходить до висновку, що договору купівлі-продажу транспортного засобу, який би був вчинений позивачкою за первісним позовом, не існує, а договір котрий [PERSON] не підписувала, а отже не вчиняла, є недійсним (оспорюваним). Зважаючи на встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що договір відчуження належного позивачці рухомого майна не відповідав зазначеним вище нормам права, суперечив порядку укладення договору купівлі-продажу транспортних засобів, позивачкою не був підписаний, а підписаний особою, яка не мала на це повноважень, а отже даний договір був спрямований на незаконне заволодіння її майном. У даному випадку відсутня воля [PERSON] на відчуження, належного їй майна. З наведеного вище слідує, що автомобіль вибув із власності позивачки не з її волі, а іншим шляхом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 19 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами,що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Пунктом 8 постанови Кабінету міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року «Про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою внесення змін до реєстраційних документів. За відсутності підпису власника [PERSON] на документах, які підтверджують укладення нею договору відчуження автомобіля в користь [PERSON] , такий договір є недійсним в силу положень ч.3 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З наведеного випливає, що договір купівлі-продажу 8041/2019/1502448 транспортного засобу від 06 червня 2019 року є недійсним. Статтею 216 ЦК України визначені правові наслідки недійсності правочину, зокрема зазначається, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки нікчемного правочину з власної ініціативи. Вирішення вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину необхідне для вирішення похідних позовних вимог (первісного позову) [PERSON] , які містяться в її позовній заяві, та які напряму залежать (є похідними) від неї. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 №9, якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до п.7 вищезазначеної постанови, у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Судом встановлено, що на момент звернення до суду, спірний транспортний засіб марки «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER PRADO», сірого кольору, кузов № [NUMBER] , перебуває у володінні [PERSON] , переданий їй в рамках кримінального провадження на відповідальне зберігання. Суд вважає, що з метою відновлення порушених недійсним (нікчемним) договором купівлі-продажу транспортного засобу прав позивачки за первісним позовом на належний їй транспортний засіб марки транспортний засіб марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», сірого кольору, кузов № [NUMBER] , необхідно скасувати державну реєстрацію транспортного засобу, яка була здійснена на підставі договору купівлі-продажу №8041/2019/1502448 транспортного засобу від 06 червня 2019 року Територіальним сервісним центром МВС 8041 Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивачем за первісним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2724,00 грн., рішення прийнято на користь позивача, за первісним позовом, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідачів на користь позивача. Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, позивач за первісним позовом пред`явив зустрічний позов до [PERSON] (позивача за первісним позовом) з вимогою визнання за ним права власності на спірний автомобіль. Судом було достовірно встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] набув право власності на автомобіль за договором купівлі - продажу 8041/2019/1502448 транспортного засобу від 06 червня 2019 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який [PERSON] оспорює, та який Судом визнається таким, який не було укладено (нікчемний), а оскільки такого договору укладено не було, у позивача за зустрічним позовом не виникло право власності на спірний автомобіль, то і порушення права власності не відбулося, що повністю узгоджується із позицією КГС Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 лютого 2020 року у справі № 5006/5/39б/2012. Суд, при вирішенні зустрічного позову, керується висновками судової палати у вище вказаній справі, та зазначає про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення зустрічного позову через відсутність порушеного права власності позивача за зустрічним позовом, оскільки заявлений позов спрямований не на захист права власності шляхом його визнання, як це передбачено ст. 392 ЦК України, а фактично на набуття права власності, що не відповідає наведеній правовій нормі. Суд касаційної інстанції зазначив: вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом зазначеної норми судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача таке право, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за ст. 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до зазначеної норми є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду. Відсутність укладеного між сторонами ( [PERSON] та [PERSON] ) договору купівлі-продажу спірного автомобіля свідчить про те, що у позивача не виникло право власності на таке майно і порушення його прав як власника майна не відбулося, що є підставою для відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом, заявлених на підставі ст. 392 ЦК України. Аналогічна позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 902/147/15 (902/685/16). А тому, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі з огляду на вище викладене. Щодо поданих доказів до зустрічного позову суд зазначає наступне. Усі вказані позивачем за первісним позовом дії [PERSON] в більшій чи меншій мірі є обставинами, які підлягають доказуванню у рамках кримінального провадження, та не мають відношення до дійсності правочину, а саме договору купівлі - продажу спірного транспортного засобу, який [PERSON] не вчиняла, а тому він вважається таким, що не укладений, у зв`язку з чим слід застосувати наслідки такого правочину, який не було укладено з огляду на вище викладене. Всі інші доводи можуть бути предметом доказування в рамках кримінального провадження, за розглядом обвинувального акту скерованого до Святошинського районного суду м. Києва (справа № 759/22878/21, пр.. № 1-кп.1538.21) щодо обвинуваченого у [PERSON] , який є третьою особою за первісним позовом в даній справі, батьком позивача за зустрічним позовом, який вказує також, що він знайшов іншу жінку, яка замість [PERSON] в ТСЦ 8041 06.06.2019 р. ставила підпис у договорі купівлі - продажу спірного автомобіля. В тому числі суд відхиляє доводи позивача за зустрічним позовом про впливовість її подруги судді «Валі», переписки (скрін - шоти), зв`язки [PERSON] із слідчими, прокурорами і т.д., як такі, що не стосуються суті даного спору. На підставі викладеного,

Outcome: approved