Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

10.02.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Стародубцева В.М., зацікавлена особа - [PERSON] , в якій він просить скасувати рішення державного реєстратора, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовується тим, що 25.01.2021 року позивачу стало відомо, що відповідачем було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме, щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , яку він набув у приватну власність на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 06.11.2020 року приватним нотаріусом КМНО Бузиновською Р.К, за реєстровим номером 3707, зареєстрованого у КМ БТІ 18.01.2001 року у реєстрову книгу № д.293-29 за реєстровим № 3893. 23.01.2021 року було внесено зміни щодо власника вищевказаної квартири, а саме, власником вказано квартири [PERSON] , підстава виникнення права власності - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56277837 від 23.01.2021 року. Позивач посилається на те, що вчасно виконував взяті обов`язки по сплаті кредитного зобов`язання, завжди був на зв`язку з кредитором, на його поштову адресу жодного разу не надходили вимоги по оплаті зобов`язання в повному обсязі, є задоволена заява про забезпечення позову шляхом заборони реалізації іпотечної квартири, у зв`язку з чим він вважає проведені дії щодо державної реєстрації права власності протиправними та незаконними, такими, що підлягають скасуванню. Так, 30.09.2019 року Верховний Суд виніс ухвалу, якою зупинив виконання постанови Київського апеляційного суду від 07.03.2019 року до закінчення касаційного розгляду справи. Відповідно Протоколу № 436630 про проведення електронних торгів від 10.10.2019 року, встановлено, що 10.10.2019 року о 18:05:53 год. з особливою ставкою в розмірі 481 000 грн. переміг учасник № 31 - [PERSON] . Отже, прилюдні торги не можна вважати дійсними та такими, що відбулися, оскільки торги відбулися після винесеної ухвали суду про зупинення реалізації майна. Крім того, всупереч ч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» окремо його згода на іпотечне застереження, тобто на можливість переходу права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, не надавалась, що є додатковою підставою для визнання договору іпотеки недійсним, в тому числі в частині іпотечного застереження. Звертає увагу, що відповідно Інформаційної довідки з реєстру № 241531606 від 23.01.2021 року номер запису про право власності внесено 23.01.2021 року о 10:33 год., а підстава внесення запису є Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 56277837 від 23.01.2021 року о 10:38 год., тобто внесення даних в реєстр було раніше, ніж підстава внесення що є протиправним та незаконним. Також посилається на прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким карантин включено до переліку форс-мажорних обставин. В прикінцевих положеннях (п. 5, п.п. 3) зазначається про призупинення обов`язку виконання основного зобов`язання, виконання якого забезпечене іпотекою, та недопущення звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID -19). До того ж вказує, що даному випадку зазначене застереження не відповідає умовам Закону України «Про іпотеку», і є фактично лише повідомленням про можливість укладення окремого договору, який сторонами договору не було укладено. Таким чином, таке застереження не може бути підставою для позасудового звернення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Окрім того, договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку». Однак, вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не надходило, тобто, не було дотримано 30- денного строку з дати отримання іпотекодавцем повідомлення, що не відповідає вимогам п. 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.02.2021 року позовну заяву залишено без руху. 07.04.2021 року на виконання вимог ухвали від 19.02.2021 року позивачем подано заяву про усунення недоліків та додано уточнену позовною заявою, в якій [PERSON] визначено другим відповідачем, при цьому зміст вимог якої не змінився. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2021 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 23.07.2021 року до суду надійшов відзив відповідача-2, в якому він не погоджується з заявленими вимогами та просить відмовити в їх задоволенні. Пояснює, що, на підставі Свідоцтва від 23.01.2021 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Стародубцевбю В.М. йому належить квартира [ADDRESS] , яку придбав на прилюдних торгах. Результат проведення електронних торгів оформлено Протоколом проведення електронних оргів № 436630 від 10.10.2019 року. Зазначає, що ні з його боку, ні з боку відповідача-1 вимоги законодавства, в тому числі Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮУ від 29.09.2016 року № 2831/15, не порушено. Ухвала Верховного Суду від 30.09.2019 року, на яку посилається позивач, не стосується відповідачів. До того ж, позивач не надає доказів того, що цю ухвалу було своєчасно надіслано, сторонам (які не є учасниками цієї справи), та на момент проведення електронних торгів було отримано організатором торгів. Також вказує, що діючим цивільним законодавством України передбачені механізми забезпечення виконання зобов`язань, одним з яких є іпотека. Позивач не виконав взяті на себе зобов`язання, тим самим виникла наявність у іпотекодержателя законного права на звернення стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру. Позивачем не наведено та не доведено підстав для визнання недійсним іпотечного договору. Враховуючи передбачену ст. 204 ЦК України презумпцію правочину, вважає, що стягувач правомірно отримано право вимоги за іпотечним договором, правомірно скористався своїм правом задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки. Посилається на те, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжено - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінети Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127. Підстави для відмови в державній реєстрації викладені в ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на Нерухоме майно та їх обтяжень». Викладений в цій статті перелік є вичерпним. Відповідач-1 у поданому до суду відзиві, який надійшов 29.07.2021 року, зазначає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Вважає, що залучення державного реєстратора (зокрема, нотаріуса) до судового спору у якості відповідача є помилковим, з огляду, зокрема, на позицію Верховного Суду. Пояснює, що 23.01.2021 року звернувся відповідач-2 з заявою про видачу на його ім`я Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів щодо квартири, що розташованої за адресою: [ADDRESS] . До цієї заяви було додано Акт про реалізацію предмета іпотеки, складний приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кравцем В.В. 11.12.2020 року. Зазначений акт було складено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Незважаючи на те, що рішення про державну реєстрацію прав приймається державним реєстратором фактично пізніше за часом, ніж реєстрація відповідної заяви, та раніше, ніж реєстрація самого права, але ж, на підставі зазначеного п. 13 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дата та час реєстрації відповідного права буде збігатися з і датою та часом реєстрації відповідної заяви, отже, дата та час реєстрації відповідного права завжди буде раніше, ніж час прийняття відповідного рішення. Також зазначає, що норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)», на який посилається позивач, не можна застосовувати до проведення електронних торгів від 10.10.2019 року, так як Конституцією України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а зазначені торги відбулися до прийняття зазначеного вище Закону. Щодо посилання позивача на норми ст.ст. 37 та 38 Закону Україну «Про іпотеку», які регулюють відносини сторін, що випливають із застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що зазначене в Договорі іпотеки, яке прирівнюється до Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, вказує що реалізація квартири відбувалася відповідно до ст. 41 цього Закону, а, отже, вимоги позивача з питань порушення норм ст.ст. 37 та 38 Закону не мають жодних відносин до предмету, до відповідачів та не можуть бути застосовані при вирішенні питань, що порушені у позові. Інших заяв по суті від сторін не надходило. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасники справи не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 06.11.2020 року приватним нотаріусом КМНО Бузиновською Р.К, зареєстрованого в реєстрі за № 3707, набув у власність квартиру [ADDRESS] . В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала справа № 760/8401/17 за позовом АТ «Уксоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру. З відкритих джерел, а саме з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.03.2019 року та постановою Верховного Суду від 28.10.2020 року, позов задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру у рахунок погашення заборгованості перед АТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/1726 від 07.04.2006 року в сумі 164 016,24 грн. За доводами, викладеними сторонами в поданих ними документах, були проведені прилюдні електронній торги, результат яких оформлено відповідним Протоколом № 436630 від 10.10.2019 року, за яким переміг [PERSON] 23.01.2021 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності було внесено запис про право власності 40235238 щодо вказаної квартири, власником якої вказано [PERSON] . Підставою внесення запису є Рішення приватного нотаріуса КМНО Сародубцевої В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56277837 від 23.01.2021 року. Підставою для державної реєстрації стало Свідоцтво, серія та номер: 35 від 23.01.2021 року. Позивач просить скасувати вказане рішення, вважаючи проведені дії протиправними та незаконними. Однак такі твердження позивача не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне. З наданих пояснень приватного нотаріуса КМНО Сародубцевої В.М. вбачається, що 23.01.2021 року [PERSON] звернувся з заявою про видачу на його ім`я Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів щодо вказаної квартири, додавши Акт про реалізацію предмета іпотеки, складений 11.12.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кравцем В.В., який було складено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що жодним чином не оспорено та не спростовано позивачем. Відповідно до ст. 72 Закону України «Про іпотеку» придбання нерухомого майна, що було предметом застави (іпотеки), оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням такого нерухомого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва на підставі документів, визначених Законом України «Про іпотеку». Глава 12 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5, визначає підстави для видачі свідоцтва про придбання арештованого або заставленого майна з прилюдних торгів (аукціонів). Так, свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, видається нотаріусом на підставі копії акта про реалізацію предмета іпотеки, складеного державним виконавцем та затвердженого начальником (заступником начальника) відповідного органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем (п.п. 3.3. п. 3). Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до ч. 6 ст. 31-2 Закону нотаріус у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно зі вчиненням такої нотаріальної дії, самостійно формує та реєструє заяву про державну реєстрацію прав та проводить державну реєстрацію прав у порядку, передбаченому цим Законом. Порядок проведення державної реєстрації прав встановлений ч. 1 ст. 18 цього Закону, Частиною 2 цієї статті передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Статтею 24 Закону визначений вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав, однак, жодна з наведених позивачем у позовній заяві, в цьому переліку не міститься. Крім того, твердження позивача відносно того, що внесення даних в реєстр було раніше, ніж підстава внесення, є протиправним та незаконним, спростовуються положеннями ч. 13 ст. 18 вищевказаного Закону, якоми встановлено, що датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав. Суд також погоджується з доводами сторони відповідача, що в даному випадку відсутні правові підстави для застосування положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)», прийнятого 17.03.2020 року, тобто до виникнення спірних правовідносин, а саме проведення електронних торгів, на основі яких були вчинені всі подальші дії, які позивач оспорює. Позивач також стверджує, що прилюдні торги не можна вважати дійсними та такими, що відбулися, оскільки торги відбулися після винесеної 30.09.2019 року Верховним Судом ухвали суду, якою зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 07.03.2019 року до закінчення касаційного розгляду справи, а також на порушення вимог ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», що є підставою для визнання договору іпотеки недійсним, в тому числі в частині іпотечного застереження. Однак, слід зазначити, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (ст.ст. 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09 2016 року № 2831/5. Для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Аналогічний висновок міститься по постанові Верховного Суду в від 24.09.2020 року (справа № 372/3161/18). Отже, фактично за доводами позивача електронні торги проведені з порушенням вимог законодавства та з цих підстав їх результати можуть бути визнані недійсними, а вже як наслідок - дії щодо державної реєстрації права власності є такими, що підлягають скасуванню. Разом з тим, позивачем не заявлені вимоги, що стосуються безпосередньо як договору іпотеки, так і протоколу електронних торгів, з чого слідує, що судом обставини правомірності їх вчинення та відповідності законодавству не можуть перевірятися, оскільки не предметом розгляду. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України ожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень з вказаних позивачем в позовній підстав з огляду на те, що вони не ґрунтуються на законі. З огляду на наведене у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed