Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з даним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що від спільного життя із відповідачем без реєстрації шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, практично з часу народження дитини відповідач не піклується про неї, практично не бачиться з нею, не бере ніякої участі у її вихованні. Позивач зазначає, що всі питання щодо виховання сина вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку матері дитини, дитина знаходиться на його повному утриманні, тобто відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 27.07.2022 року відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник позивача адвокат Кривошия О.А. у судове засідання з`явився, підтримав позов, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, також доповнив, що дитина проживає з батьком, мати дитини залучалася до підготовки розгляду справи у виконавчому комітеті Корсунь-Шевченківської міської ради, вона самоусунулася від виховання своєї дитини, не контактує з нею, не утримує, допускає аморальні поступки і побиття дитини. Представник позивача зазначив, що обговорив із позивачем питання стягнення аліментів із відповідача при позбавленні її батьківських прав і позивач вважає за необхідне вирішити питання щодо перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділені Державного ощадного банку України, де позивач відкриє особистий рахунок дитини. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради Проценко В.В. у судове засідання з`явилася, вважає, що позов необхідно задовольнити, так як позбавлення батьківських прав відповідача у даному випадку є доцільним. Відповідач подала до Служби у справах дітей виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради заяву про відмову від своєї дитини [PERSON] . Свідок [PERSON] надала суду показання, згідно яких позивач доводиться їй двоюрідним братом, а з відповідачем у неї стосунки рівні. Дитина [PERSON] проживає з батьком, а мати не приймає участі у вихованні та утриманні дитини з 19 грудня 2021 року. В цей день мати зникла, залишивши дитину. В утриманні дитини приймає участь мати позивача [PERSON] . Де знаходиться зараз мати дитини, їй невідомо, але знає, що у місті Корсуні-Шевченківському. Свідок [PERSON] надала суду показання, згідно яких вона займає посаду начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради. До вказаної служби щодо виконання відповідачкою батьківських обов`язків зверталася бабуся дитини. Працівники служби за місцем проживання дитини були тричі і жодного разу не було виявлено матір дитини. Було встановлено, що утриманням дитини займається мати позивача. Відповідачка при спілкуванні із працівниками служби у справах дітей заявила про відсутність у неї будь-якого інтересу до дитини. Свідоцтво про народження дитини було видано у 2022 році у зв`язку із визнанням позивачем свого батьківства. Свідок [PERSON] показала, що позивач доводиться їй сином, а відповідачка - співмешканка сина. Стосунки із відповідачкою у неї нормальні. На даний час дитина [PERSON] перебуває на утриманні її та сина. Мати дитини з грудня 2021 року самоусунулася від участі у вихованні дитини, не зважаючи на те, що проживає в м. Корсуні-Шевченківському. Ніякої участі в утриманні дитини мати не приймає. Мав місце випадок заподіяння відповідачкою своїй дитині тілесних ушкоджень, внаслідок чого дитина перебувала на стаціонарному лікуванні. Батьківство її сина щодо дитини було підтверджено ДНК-аналізом. Свідок [PERSON] надав суду показання, згідно яких він займає посаду старшого інспектора ювенальної превенції ЧРУ ГУНП України в Черкаській області. Відповідач [PERSON] потрапила в поле зору поліції через заподіяння тілесних ушкоджень дитині. Кримінального правопорушення при цьому виявлено не було. В подальшому під час моніторингу сім`ї було з`ясовано, що вихованням дитини займався позивач. За ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. В суді встановлено, що позивач і відповідач проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою. [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 31 березня 2022 року Корсунь-Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.10). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного 13.06.2022 року начальником служби у справах дітей [PERSON]., головним спеціалістом служби у справах дітей Задніпряною Т.В., позивач [PERSON] зареєстрований та проживає у двокімнатній квартирі за адресою - [ADDRESS] . Разом з ним проживають син [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] . У вказаній квартирі створені комфортні умови для проживання дитини (а.с.11). По місцю проживання позивач [PERSON] характеризується позитивно, здійснює догляд за неповнолітнім сином, що підтверджується характеристикою з місця проживання, виданою 18.06.2022 року головою квартального комітету №4 Прокопенко А.А. (а.с.12). Згідно висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області від 26.05.2022 року, доцільно позбавити громадянку [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Вказаний висновок мотивований тим, що малолітній [PERSON] з народження по даний час проживає разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою - [ADDRESS] . Мати дитини [PERSON] офіційно не працює, коштів на утримання малолітнього сина не надає. В ході обстеження квартири, в якій проживає дитина встановлено, що вона перебуває у спільній власності [PERSON] та [PERSON] , батьком [PERSON] створені належні умови для проживання та розвитку дитини - є окреме ліжко, місце для дозвілля та ігор, дитина забезпечена одягом, взуттям, засобами гігієни, іграшками та іншими речами необхідними для розвитку дитини. Всю відповідальність щодо забезпечення та утримання дитини взяв на себе батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . Встановлено, що мати дитини [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини; не допомагає матеріально, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не дбає про підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не дає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не забезпечує необхідним харчуванням. [PERSON] подала до служби у справах дітей 31.03.2022 року заяву про те, що вона не заперечує проти того щоб її позбавили батьківських прав відносно її сина [PERSON] (а.с.13-15). 31.03.2022 року відповідач [PERSON] звернулася із заявою до начальника служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської міської ради [PERSON]., в якій написала, що вона відмовляється від своєї дитини [PERSON] , [INFO] . Погоджується на позбавлення її материнських прав відносно її сина [PERSON] , не заперечує проти визначення місця проживання її сина [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою - [ADDRESS] (а.с.49). Постановою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 03.09.2020 року у справі №699/584/20, провадження №3/699/249/20 відповідач [PERSON] притягалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП, якою передбачено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей (а.с.43). Згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] , 02.06.2020 року отримав травму вуха, в зв`язку з чим було повідомлено службу у справах дітей про жорстоке поводження з дитиною (а.с.45), про вказану травму згідно повідомлення лікаря-педіатра [PERSON] до КНП «Корсунь-Шевченківський ЦПМСД» зверталася бабуся [PERSON] (а.с.46), також про вказану травму згідно повідомлення відділення поліції №1 Черкаського РУП ГУНП України в Черкаській області звертався позивач (а.с.44). Згідно пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 08.01.2019 року, довідки до акту огляду МСЕК серії ААА №356508 [PERSON] , [INFO] , є особою із інвалідністю 2 групи довічно (інвалідність з дитинства) (а.с.16-17). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенцією про права дитини 20.11.1989 року, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Положеннями ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 7-9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про ї здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В статті 150 СК України закріплені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, підставою позбавлення батьків батьківських прав може бути ухилення останніх від виконання обов`язків по вихованню дитини. В п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи підтверджується винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які свідчать про ухилення нею від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України. Враховуючи встановлені у справі обставини, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Згідно ч.2 ст.166 СК Україниособа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3ст. 166 СК України). Відповідно до ст. 51, 52 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народженні вони у шлюбі чи поза ним. Обов`язок батьків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття також закріплений у статті 180 Сімейного кодексу України. Отже, діючим законодавством України передбачений саме обов`язок, а не право батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття і цей обов`язок стосується обох батьків. Позивач при зверненні до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав не заявив позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України та з урахуванням положень частини четвертої статті 10 ЦПК України (яка на даний час кореспондується з ч.1 ст.13 ЦПК України), вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України). Враховуючи вищевикладене, суд, незважаючи на відсутність у позовній заяві вимоги позивача про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, виходячи із необхідності захисту інтересів малолітньої дитини, вважає за необхідне у даному випадку вийти за межі позовних вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини в порядку вимог ч.2 та ч. 3 ст. 166 СК України, оскільки підстав для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати дитину у розумінні ст.188 СК України судом не встановлено. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні питання про стягнення аліментів на дитину, суд враховує положення закону щодо обов`язку відповідача утримувати сина та вважає, що порушене право малолітньої дитини підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача аліментів на сина на особистий рахунок дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. При визначенні розміру аліментів, суд, зважаючи на приписи ст.182 СК України, враховує, стан здоров`я та матеріальний стан дитини, те, що відповідач є особою працездатного віку, в матеріалах справи відсутні відомості щодо незадовільного стану її здоров`я, остання є не працюючою, дані щодо матеріального становища платника аліментів та відомості щодо її майна, грошових коштів, розміру заробітної плати (доходу) в матеріалах справи відсутні. Вирішуючи спір в частині виконання відповідачем обов`язку утримувати дитину, суд застосовує норми права, що містяться в ст.ст. 166,180-182,184,191 СК України. Суд вважає, що визначення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, визначеним ч.9 ст.7 СК України. Суд вважає за необхідне вирішити питання щодо перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділені Державного ощадного банку України та зобов`язати позивача відкрити особистий рахунок дитини у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня, коли позивач звернувся із позовом до суду - з 15липня 2022 року. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач, як особа із інвалідністю другої групи, відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду. Тому суд, задовольняючи позов, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved