Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

у вересні 2019 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , згідно з яким, враховуючи заяву про зміну підстав позову від 15.12.2019 року, остаточно просив суд: стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 976 352,58 грн.; стягнути з відповідача на його користь судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 605,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 21 жовтня та 22 жовтня 2014 року між [PERSON] та ПАТ "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є АТ "Банк "Фінанси та Кредит", а головним акціонером - [PERSON] , було укладено Договір № 300131/121633/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний" на 370 днів в іноземній валюті та Договір № 300131/122204/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний" на 370 днів в іноземній валюті. Згідно з умовами Договору № 300131/121633/370-14 від 21.10.2014 року відповідачем було взято зобов`язання прийняти від позивача грошову суму (вклад) у розмірі 23 496,21 доларів США на період з 21.10.2014 року по 26.10.2015 року та, відповідно, виплатити позивачу суму вкладу та проценти зі ставкою 14 % річних, у відповідності до умов Договору № 300131/122204/370-14 від 22.10.2014 року - грошову суму (вклад) у розмірі 15 278,93 доларів США на період з 22.10.2014 року по 27.10.2015 року та, відповідно, виплатити позивачу суму вкладу та проценти зі ставкою 14 % річних. Також, відповідно до умов додаткової угоди до Договору № 300131/122204/370-14 від 22.10.2014 року позивач здійснив поповнення суми вкладу у сумі 5 314,00 доларів США, тобто збільшив суму вкладу на депозитному рахунку № 2635.5.152392.004 до 20592,93 доларів США. Разом з тим, 17.09.2015 року Національним банком України було прийнято рішення № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в банку "Фінанси та Кредит". При цьому, позивачу було виплачено гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000,00 грн., однак невиплаченою залишилася сума вкладу з нарахованими процентами у розмірі 976 352,58 грн. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідач як власник істотної частки банку, не вжив своєчасних та дієвих заходів щодо відновлення платоспроможності ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", а також порушив вимоги ст. 58 Закону України "Про банки та банківську діяльність", позивач вважає, що невиплачена сума вкладу з відсотками підлягає стягненню саме з відповідача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 10.12.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якій він просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись, серед іншого, на відсутність будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння відповідачем шкоди позивачу внаслідок порушенням ним, як власником істотної участі банку, Закону України "Про банки і банківську діяльність". При цьому, зазначав, що він не є особою, на яку може бути покладено відповідальність за майнову шкоду позивача, оскільки правом на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди з посиланням на положення ст. 58 Закону України "Про банки та банківську діяльність" наділений Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2019 року за клопотанням представника відповідача до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". 20.01.2020 року до суду надійшли пояснення ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на позовну заяву, в яких третя особа зазначила про недоведеність факту заподіяння шкоди позивачу до припинення процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит". 18.12.2019 року до суду надійшла заява представника [PERSON] про зміну підстав позову. 03.03.2020 року до суду надійшли пояснення представника відповідача на заяву про зміну підстав позову. 03.03.2020 року до суду надійшла заява представника відповідача про зобов`язання позивача надати відповіді на питання, постановлені у відзиві на позовну заяву, а також клопотання про стягнення з представника позивача штрафу за зловживання процесуальними правами. 05.06.2020 року позивачем було надано суду письмові відповіді на питання, постановлені у відзиві на позовну заяву. Ухвалою від 05.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 19.08.2020 року до суду надійшла заява представника позивача про зупинення провадження у справі. 01.09.2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача про повернення до стадії підготовчого засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2020 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі № 761/45721/16, яка передана на розгляд до Великої Палати Верховного Суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2021 року поновлено провадження у справі. 04.10.2022 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Позивач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином. У матеріалах справи міститься заява представника позивача, в якій просить розгляд справи проводити за відсутністю сторони позивача. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши зібрані в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 21 жовтня та 22 жовтня 2014 року між [PERSON] та ПАТ "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є АТ "Банк "Фінанси та Кредит", а головним акціонером - [PERSON] , було укладено Договір № 300131/121633/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний" на 370 днів в іноземній валюті та Договір № 300131/122204/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний" на 370 днів в іноземній валюті. Згідно з умовами Договору № 300131/121633/370-14 від 21.10.2014 року відповідачем було взято зобов`язання прийняти від позивача грошову суму (вклад) у розмірі 23 496,21 доларів США на період з 21.10.2014 року по 26.10.2015 року та, відповідно, виплатити позивачу суму вкладу та проценти зі ставкою 14 % річних, у відповідності до умов Договору № 300131/122204/370-14 від 22.10.2014 року - грошову суму (вклад) у розмірі 15 278,93 доларів США на період з 22.10.2014 року по 27.10.2015 року та, відповідно, виплатити позивачу суму вкладу та проценти зі ставкою 14 % річних. Також, відповідно до умов додаткової угоди до Договору № 300131/122204/370-14 від 22.10.2014 року позивач здійснив поповнення суми вкладу у сумі 5 314,00 доларів США, тобто збільшив суму вкладу на депозитному рахунку № 2635.5.152392.004 до 20592,93 доларів США. Разом з тим, на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року за № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" запроваджено тимчасову адміністрацію. При цьому, з пояснень сторін встановлено, що 09.11.2015 року позивачу було виплачено гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000,00 грн. Постановою Правління Національного банку України від 17.12.2015 року за № 898 відповідно до ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківську ліцензію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку. Відповідно до постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку" від 18.12.2015 року за № 230 розпочато процедуру ліквідацію банку строком з 18.12.2015 року по 17.12.2017 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2017 року за № 5175 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на два роки по 17.12.2019 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.09.2019 року за № 2417 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на два роки по 17.12.2020 року включно. Вказані відомості є загальновідомими та містяться на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Також, згідно з інформацією, розміщеною на сайті НБУ, структура власності АТ "Банк "Фінанси та Кредит" виглядає таким чином, що єдиним опосередкованим власником істотної участі банку є [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, посилався на те, що саме відповідач, як власник істотної частки банку, не вжив своєчасних та дієвих заходів щодо відновлення платоспроможності ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", а також порушив вимоги ст. 58 Закону України "Про банки та банківську діяльність". Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи. Частиною четвертою статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку, а частиною п`ятою цієї статті - що пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Як встановлено ч. 6 ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Отже, власники істотної участі, контролери, інші пов`язані особи можуть своїми діями чи бездіяльністю завдати шкоди банку, у тому числі шляхом здійснення неналежної кадрової політики, шляхом неналежного впливу на керівників банку, шляхом порушення вимог законодавства, зокрема нормативно-правових актів Національного банку України, тощо. Водночас неправомірні дії та бездіяльність з боку посадових осіб банку, його контролерів, інших пов`язаних осіб можуть завдати шкоди саме банку. Саме банк зазнає збитків у вигляді неотриманих доходів або зменшення ринкової вартості його майна (у тому числі внаслідок втрати ділової репутації, внаслідок чого страждає ділова практика, втрачаються нормальні ділові зв`язки з вкладниками, позичальниками та іншими кредиторами і боржниками, та внаслідок неможливості використання майна як єдиного майнового комплексу). Натомість, кредитори боржника можуть мати похідний інтерес у стягненні коштів з третіх осіб, винних боржнику, у тому числі у стягненні неповернутих боржнику позик, кредитів, збитків, завданих боржнику третіми особами, тощо, якщо несплата цих коштів спричиняє несплату коштів боржником кредитору. Такий інтерес можуть мати й особи, які не є кредиторами, зокрема учасники (акціонери) юридичної особи, якій заподіяні збитки. Цей інтерес полягає у переведенні майна боржника у вигляді його прав вимоги у більш ліквідну форму - грошову. При цьому, однак, кредитори боржника, а також учасники (акціонери) юридичної особи не набувають власних прав вимоги до третіх осіб, винних боржнику, а похідний інтерес кредиторів, учасників (акціонерів) юридичної особи боржника полягає у стягненні коштів на користь боржника, юридичної особи, а не на користь кредиторів, учасників (акціонерів) юридичної особи. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 року у справі № 761/45721/16-ц. Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові, на Фонд та уповноважену особу Фонду законом покладені повноваження органів та посадових осіб неплатоспроможного банку, включаючи повноваження заявляти від імені банку будь-які позови до суду, зокрема і позови про відшкодування шкоди. Вчинення Фондом та уповноваженою особою Фонду дій, спрямованих на одержання задоволення вимог банку до боржників банку, зокрема щодо повернення кредитів, стягнення процентів, відшкодування збитків тощо, реалізує і похідний інтерес вкладників та інших кредиторів банку у трансформації майна банку у вигляді прав вимоги у більш ліквідну (грошову) форму з метою подальшого задоволення вимог кредиторів у черговості, встановленій статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У свою чергу, вкладники та інші кредитори банку не мають права вимоги до боржників банку і не можуть розглядатися як особи, яким заподіяно збитки боржниками банку, які не сплатили заборгованість банку, у тому числі за вимогами із заподіяння банку шкоди (зокрема, збитків). Право вимоги до боржників банку, в тому числі про повернення кредитів, стягнення процентів, про відшкодування шкоди, завданої банку (зокрема, збитків), належить банку, а не кредиторам банку, а несплата банку коштів боржниками банку не може розцінюватися як завдання шкоди кредиторам банку. Крім того, законом не передбачене повноваження вкладників та інших кредиторів банку звертатися від імені банку з позовними вимогами, зокрема із заподіяння банку шкоди (збитків) до заподіювачів такої шкоди (похідний позов). Як вже, зазначалося вище, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення на його користь збитків, завданих, на його думку, неправомірними діями відповідача по відношенню до банку. Однак, враховуючи встановлені обставини справи, а також те, що такими діями відповідача збитки можуть бути завдані саме банку, а не позивачу, суд приходить до висновку, що останній є неналежним позивачем у даній справі, адже ним не доведено порушення його права чи безпосереднього інтересу. При цьому, суд у даній справі не вирішує питання про виконання чи порушення відповідачем обов`язків, покладених на нього законом, зокрема ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», оскільки таке вирішення було би виходом за межі розгляду цієї справи з огляду на її предмет і підстави. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не доведено порушення її права чи безпосереднього інтересу відповідачем, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed