Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав останнього відносно його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач заявлені вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав підтримала та прохала їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому з підставою та вимогою про позбавлення його батьківських прав на дочку [PERSON] визнав та погодився. Прохав суд позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав задовольнити, а справу розглядати у його відсутність. Представник третьої особи - служби у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області в судовому засіданні вимоги [PERSON] підтримала та прохала їх задовольнити. Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши та дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 22.05.2010 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 розірваний. У шлюбі, у сторін, [INFO] народилася дитина - [PERSON] . Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] піклуванням про свою дитину не займається, життям та здоров`ям не цікавиться, що підтверджується: довідкою Краснокутського ліцею імені Героя Радянського Союзу І.Н. Нестерова Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 06.10.2022 №01-47/136, з якої вбачається, що [PERSON] навчається в 6-Г класі Краснокутського ліцею. ЇЇ батько, [PERSON] , у вихованні доньки участь не бере: з родиною не проживає, батьківські збори не відвідує, не спілкується з учителями, за період навчання доньки жодного разу не цікавився її шкільним життям. Також з довідки виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області №1131 від 11.10.2022 вбачається, що [PERSON] , 2010 року народження проживає без реєстрації місця проживання разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього й сам відповідач у своєму відзиві погодився з обставинами, які зазначені позивачем в позові, що слугують підставами для позбавлення його батьківських прав, а саме, що відповідач не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться її навчанням, підготовкою до самостійного життя. Окрім цього відповідач надав згоду на усиновлення його доньки - [PERSON] [PERSON] , який є чоловіком матері його дочки - [PERSON] , що підтверджується його заявою №688 від 27 липня 2022 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гонтаренко С.Л., копія якої мається в матеріалах справи. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідачем по справі від виховання дитини та свідоме нехтування ним своїми обов`язками. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав являється ухилення від виконання батьками своїх обов`язків по догляду за дитиною. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Факт, що позивач являється матір`ю [PERSON] , [INFO] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] серії [NUMBER] , копії яких маються в матеріалах справи. Таким чином, судом встановлено наявність передбаченої ст. 164 СК України підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини, а саме ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків , а також інших документів , які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 13.10.2022, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачем надані суду безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які свідчать про ухилення від виховання дитини, оскільки батько долею дитини не цікавиться, бажання бачитися та спілкуватися з нею не виявляє, не займається їх фізичним та духовним розвитком, не цікавиться навчанням. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] законний, обгрунтований, підтверджений достатніми належними та допустимим доказами і підлягає задоволенню, а відповідач позбавленню батьківських прав. Крім того , під час звернення до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 992,40 грн., який на підставі ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved