Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2009 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, який згідно рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 25.01.2016 року було розірвано. Під час шлюбу народилися доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із позивачем, яка самостійно утримує, забезпечує, доглядає, виховує та виконує батьківські обов`язки по відношенню до дітей. Відповідач, будучі батьком дітей, не виконує покладені на нього обов`язки, не піклується про доньок, не цікавиться життям та здоров`ям дітей. Сторони не дійшли згоди щодо утримання дітей, а тому вважає, що спір підлягає вирішенню в судовому порядку. На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не з`явилася, повідомлялася належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити з викладених підстав, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача в заочному порядку, проти чого не заперечувала позивач у своїй заяві. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі 22.08.2009 року зареєстрували шлюб. Під час шлюбу народилися доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 25.01.2016 року шлюб між сторонами розірвано. На даний час діти проживають разом із позивачем, яка самостійно утримує, забезпечує, доглядає, виховує та виконує батьківські обов`язки по відношенню до дітей. Відповідач, будучі батьком дітей не виконує покладені на нього обов`язки, не піклується про них, не цікавиться життям та здоров`ям дітей. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Щодо розміру аліментів, то суд виходить з наступного. Суд враховує, що обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Суд враховує, що відповідач є працездатною особою. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачених ст.188 СК України не встановлено. Відповідач та позивач повинні у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Таким чином, з урахуванням принципів розумності та справедливості суд визначає, що з відповідача на ім`я позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітніх доньок в розмірі по 2500 грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, що не є заздалегідь непомірними для їх сплати відповідачем. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до вимог ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що згідно вимог Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. за вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved