Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

В лютому 2022 року [PERSON] (далі - позивач) в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради (далі - відповідач), про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер дядько позивача, [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . 22.06.2013 [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В., відповідно до якого заповів [PERSON] , [INFO] квартиру [ADDRESS] . Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, позивач дізнався, що вказана квартира була відчужена на підставі договору купівлі-продажу через 28 днів після смерті спадкодавця на користь [PERSON] . 18.11.2020 рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/20162/19 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романченко В.В. та витребувано квартиру [ADDRESS] у [PERSON] . Постановою № 29/02-31 від 21.01.2022 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Середою В.Г. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру. Оскільки в інший спосіб, позивач не може отримати спадкове майно, вимушений звертатись за захистом своїх прав та інтересів до суду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.02.2022 вказаний позов було залишено без руху, позивачу було надано строк для усунення недоліків позову. В установлений строк позивач надав суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою від 25.05.2022 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 28.06.2022 о 10 год. 30 хв. Сторонам роз`яснено порядок подання заяв по суті справи та доказів. Ухвалою від 28.06.2022 суд витребував у приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Середи Вікторії Георгіївни належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] ; закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті. 29.06.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства. 31.08.2022 від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Середи В.Г. на адресу суду надійшла копія спадкової справи, заведена щодо майна [PERSON] . В судове засідання учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Представником позивача до суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідачем подано заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] . 22.06.2013 [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В., відповідно до якого заповів [PERSON] , [INFO] квартиру [ADDRESS] . Як вбачається зі змісту позову, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, позивач дізнався, що квартира [ADDRESS] була відчужена на підставі договору купівлі-продажу через 28 днів після смерті спадкодавця на користь [PERSON] . Вказаний договір посвідчений 28.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романченко В.В. 18.11.2020 рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/20162/19 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романченко В.В. та витребувано у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.01.2022 вказана квартира зареєстрована на праві власності за [PERSON] 30.10.2021 на підставі рішення суду, провадження № 2/753/365/20, серія та номер: справа № 753/20162/19, виданий 18.11.2020, видавник: Дарницький районний суд м. Києва. 21.01.2022 позивач подав на ім`я приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Середи В.Г. заяву про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] . Постановою № 29/02-31 від 21.01.2022 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Середою В.Г. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру. Вказані правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України гарантовано власнику здійснення його прав власності: володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ч. 2 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно ч.ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається із матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] в установлений законом строк [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). На підставі об`єктивно досліджених доказів, наявних у матеріалах справи суд дійшов висновку, що матеріалами справи та копією спадкової справи доведений факт успадкування позивачем - [PERSON] після смерті [PERSON] квартири [ADDRESS] , а відсутність оригіналу документа, який засвідчує право власності спадкодавця не позбавляє позивача як спадкоємця спадкового права на вказане нерухоме майно, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи вимогу про внесення відповідних відомостей в державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , суд приходить до наступного. Законодавство визначає певний перелік можливих способів захисту порушеного права, у тому числі у спосіб, визначений договором (стаття 16 Цивільного кодексу). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування. За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Таким чином, вимога позивача щодо внесення відомостей щодо власника майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не підлягає задоволенню, оскільки є неефективним способом захисту порушеного права позивача.

Outcome: partial