Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 20 липня 2022 року, в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 30 липня 2016 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №642; після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] » залишити без змін. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 30 липня 2016 року сторони уклали шлюб, від якого мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні стосунки тривали близько 4-х років, однак не склались у зв`язку з виникненням суперечок, неможливістю знаходити компроміси з питань сім`ї та при вирішенні малозначних поточних проблем. Кінцево це призвело до остаточного припинення стосунків. Спроби примиритись бажаного результату не дали. З вересня 2020 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Майновий спір та спір про визначення місця проживання їх спільної дитини між сторонами відсутній. За досягнутою між ними згодою, дитина залишилась проживати з матір`ю [PERSON] , а відповідач добровільно сплачує кошти на її утримання. Можливості примирення та подальшого збереження сім`ї позивач не вбачає, оскільки, на її переконання, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме їх інтересам та їх дитини. Ухвалою суду від 23 серпня 2022 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.18). Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались, подали заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу; після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] просила залишити без змін. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №642 (свідоцтво про шлюб від 30 липня 2016 року, а.с.8-зворот). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 13 квітня 2018 року, а.с.12). Як вказувала позивач, що не оспорював відповідач, спір про визначення місця проживання дитини та щодо її утримання між сторонами відсутній станом на момент вирішення спору про розірвання шлюбу. Судовим розглядом\~встановлено,\~що шлюбні стосунки між подружжям припинено у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, виникненням сварок та непорозумінь. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають та не підтримують жодних відносин, притаманних подружжю. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу та зумовлює його добровільний характер. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно зі ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти його розірвання, визнавши позовні вимоги. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб (а.с.8-зворот) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити без змін з урахуванням заяви позивача стосовно цього. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову (квитанція АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №0.0.2614043155.1 від 19 липня 2022 року, а.с.1) за рахунок коштів з Державного бюджету України, що становить 496,20 грн., а інші 50% судового збору (496,20 грн. відповідно) стягнути з відповідача на її користь. Вимог про відшкодування інших процесуальних витрат із їх підтвердженням відповідними доказами, позивач не заявляла.

Outcome: approved