Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

30.05.2016 року представник позивача звернувся в суд з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитни договором № 135 від 20.03.2007 року, яка станом на 14.04.2016 року становила 4008,87 доларів США та складається з заборгованості: за кредитом 3838,85 доларів США; по відсотках 170,02 доларів США, по пені 0,00 доларів США. В обґрунтування позову позивач покликався на те, що відповідно до Договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» набуло права вимоги у Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. Згідно вищезазначеного Договору відбулося відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит № 135 від 20.03.2007 року, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою - [PERSON] , на користь ПАТ Альфа-Банк. Як вказує позивач, 20.03.2007 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інветиційний банк» та фізична особа - громадянка України [PERSON] уклали Договір про іпотечний кредит № 135, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Боржнику 29000,00 доларів США, а відповідачка зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором про іпотечний кредит. Банк (кредитор) свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у сумі 29000,00 доларів США. В свою чергу відповідачка неналежно не виконує взяті на себе зобов`язання, чим порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 14.04.2016 року має прострочену заборгованість: за кредитом у розмірі 3838,85 доларів США, по відсотках у розмірі 170,02 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості. 04.06.2019 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 135 від 20.03.2007 року, яка станом на 23.05.2019 року становить 6354,54 дол. США та складається з: 3838,85 дол. США - заборгованість за кредитом; 230,44 дол. США - заборгованість за відсотками згідно п. 2.2 Кредитного договору (12% річних); 2285,25 дол. США - заборгованість за відсотками згідно п. 3.5 Кредитного договору (20% річних) за неправомірне користування кредитними коштами. В обґрунтування вказаної заяви позивач покликається на те, що після направлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості АТ «Альфа-Банк» вправі нараховувати збільшені відсотки за межами кредитування, оскільки такий строк змінено вимогою про дострокове погашення заборгованості, так як в даному випадку таке право кредитора передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 3.5 Кредитного договору. Зважаючи на те, що до пред`явлення позову боржнику було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості, то вся заборгованість за кредитом стала простроченою після такого направлення, а тому на неї слід нараховувати відсотки передбачені 625 ЦК України та п. 3.5 Кредитного договору (а.с. 229-232, т. 1). 08.07.2016 року відповідачка [PERSON] подала заперечення на позовну заяву, у якому вказала про те, що 20 березня 2007 року отримала у філії «Відділення Промінвестбанку» кредит в сумі 29000 доларів США, що за курсом НБУ на дату укладення Договору становило 145430.00 гривень, на придбання однокімнатної квартири по [ADDRESS] . За п`ять наступних років нею погашено заборгованість у розмірі 21642 доларів США, що становить 75%. (тобто платоспроможний неризиковий кредит), а в січні 2013 року вона отримала повідомлення про відступлення своїх прав вимоги на користь ПАТ «Альфа-Банк». Вона продовжувала погашати кредит за вказаним № р/р та коли залишилось сплатити ще 13 відсотків - 3851 доларів США, різко виріс курс долара. У зв`язку зі становищем в країні та економічною кризою майже всі банки України йшли на зустріч клієнтам та переводили доларові кредити у гривневі по пільговому курсу. ПАТ «Альфа-Банк» підписав меморандум з Нацбанком про пільгові умови погашення іпотечних валютних кредитів. Та коли вона звернулась у центральне відділення ПАТ «Альфа-Банк» в м. Івано-Франківську, то будь-яка інформація про кредит була відсутня. У банку їй порадили звертатись на їхню гарячу лінію, де їй повідомили, так як її кредит є покупний, то вона не може розраховувати на погашення кредиту по пільговому курсу. На її неодноразові звернення ПАТ «Альфа-Банк» повідомляло, що воно не є її кредитором, а звернення пере направлене до ТОВ «Кредитні ініціативи». У січні 2013 року вона отримала лист від ПАТ «Альфа-Банк», у якому йшлося про те, що 17.12.2012 року саме Альфа-Банк стає новим кредитором. Тобто зазначений кредит одночасно був проданий двом юридичним особам: ПАТ «Альфа-Банк» і ТОВ «Кредитні ініціативи». Зважаючи на махінації щодо офіційних документів стосовно її договору, а також непрозорості спілкування з кредиторами, нею було прийняте рішення про припинення сплати до вияснення всіх обставин (а.с. 54-55, т. 1). У доповненні до заперечення відповідачка вказує, що вважає справедливим курсом, за яким вона має погасити залишок кредиту, повинен становити 16 грн., оскільки саме із цим курсом погоджувався кредитор, а сума еквівалентна 3838,85 доларів США має становити 61421,60 грн. (а.с. 199-200, т. 1). Також як слідує із долученої [PERSON] заяви від 10.02.2022 року, відповідачка просить задовольнити позовні вимоги, ціна позову 4008, 87 доларів США, що по курсу НБУ (25,3 грн за 1 дол. на 27.04.2016) становить 101410, гривень 00 копійок. У письмових поясненнях від 26.09.2022 року відповідачка [PERSON] визнала позовні вимоги частково у розмірі 4008,87 доларів США, станом на 14.04.2016 року, вказуючи на безпідставність нарахованих відсотків за період з 01.06.2016 року по 23.05.2019 року, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 3.5 Кредитного договору у розмірі 2285,25 доларів США, Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 червня 2016 року (с. Мелещенко Л.В.) відкрито провадження у справі (а.с. 51, т. 1). Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року (головуючий-суддя Мелещенко Л.В.) до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою\~ відповідальністю «Кредитні ініціативи», розташоване за адресою: 07400, місто Бровари, вулиця Незалежності, 14 та Публічне акціонерне товариство «Промінвестбанк», розташований за адресою: 01001, місто Київ, провулок Шевченка, 12 (а.с. 76, т. 1). У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Мелещенко Л.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 57 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 145, т. 1). Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 146, т. 1). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 травня 2017 року (с. Антоняк Т.М.) справу прийнято до провадження (а.с. 147, т. 1). В судовому засіданні представник позивача позов, з урахуванням вимог заяви про збільшення позовних вимог, підтримав у повному обсязі. Просив задовольнити позовні вимоги. У подальшому представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні покликалася на позицію, яка висловлена у її письмових запереченнях на позов. В подальшому не прибула у судове засідання, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи не заперечував щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 20.03.2007 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інветиційний банк» та [PERSON] уклали Договір про іпотечний кредит № 135 (надалі Договір) (а.с. 15-21, т. 1), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати [PERSON] , як позичальнику, 29000,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату укладення Договору у національній валюті становить 146 450,00 грн.,\~ а відповідачка зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором про іпотечний кредит. Пунктом 1.4. Договору проценти за користування кредитом - плата, яка встановлюється Банком за користування кредитом та сплачується Позичальником у розмірі та у строки, передбачені цим Договором. Згідно п. 1.5. проценти за неправомірне користування кредитом - плата, яка встановлюється Банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується Позичальником у розмірах та у строки, передбачені цим Договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. Пунктом 2.2. Договору передбачено, що за користування кредитом встановлюється процентна ставка у\~ розмірі 12% річних. Пункт 2.3. визначає, що кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним - не пізніше 19.03.2027 року. У пункті 3.5. Договору зазначено, що у випадку порушення позичальником строку кредиту, він сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 20 % річних, порядок нарахування та сплати яких визначається відповідно до п.п. 3.2 та 3.3 цього Договору. Пунктом 5.2.8 Позичальник зобов`язується достроково погасити заборгованість за цим Договором у випадках, передбачених п. 5.3.2. Договору. Як зазначено пунктом 5.2.9. Договору, Позичальник зобов`язується у випадку прострочення виконання зобов`язання по поверненню Банку суми боргу за цим Договором, відповідно до ст. 625 ЦК України, сплатити суму заборгованості, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу. Відповідно до Договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» набуло права вимоги у Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій (а.с. 8-13, т. 1). Згідно вищезазначеного Договору відбулося відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит № 135 від 20.03.2007 року, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою - [PERSON] , на користь ПАТ Альфа-Банк (а.с. 14, т. 1). 26.04.2016 року року ПАТ «Альфа-Банк» надсилав на адресу [PERSON] вимогу про дострокове виконання зобов`язання, у якій просив відповідачку протягом тридцяти днів достроково погасити\~ заборгованість (а.с. 31, т. 1). Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, зокрема, і з факту завдання шкоди особі, що також зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, яка вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Верховний Суд у постанові від 16.05.2018 року по справі № 459/3560/15-ц дійшов наступного правового висновку: «Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.». Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У цій же постанові зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення\~ -прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що\~ відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи №5017/1987/2012 прийняла ухвалу від 24.01.2019 року, у якій дійшла висновку, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Зважаючи на те, що до пред`явлення позову відповідачці було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості, то вся заборгованість за кредитом стала простроченою після такого направлення, а тому на неї слід нараховувати відсотки передбачені 625 ЦК України та п. 3.5 Кредитного договору. Таким чином, за розрахунком позивача, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, заборгованість за Кредитним договором № 135 від 20.03.2007 року\~ станом на 23.05.2019 року становить 6354,54 доларів США та складається з: 3838,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 230,44 доларів США - заборгованість за відсотками згідно п. 2.2 Кредитного договору (12% річних); 2285,25 доларів США - заборгованість за відсотками згідно п. 3.5 Кредитного договору (20% річних) за неправомірне користування кредитними коштами. У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 723/304/16-ц від 23.10.2019 року зазначено, що «у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх видках та безумовно в національній валюті України». Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд вбачає підстави для задоволення позову. Доводи заперечення відповідача суд вважає необґрунтованими та спростованими поданими позивачем доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527, 530, 546, 611, 612, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 89, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved