Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 02.03.2022 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів, в якій просить стягнути з відповідача на її користь 112000 грн. безпідставно набутих коштів, 4480 грн. комісії за перерахування коштів, інфляційні витрати в розмірі 6417,60 грн., 3% річних в розмірі 2697,21 грн., також витрати понесені нею судові витрати в розмірі 1255,95 грн., та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8000 грн. Вказує, що 09.04.2021 приблизно о 16-34 год. знаходилася на роботі за адресою: м. Київ, пр.-т Г.Гонгадзе, 5А, та проводила розрахунки з клієнтами зі своєї платіжної картки, та коли вона проводила оплату і ввела суму для розрахунку, система банку не здійснила переказ грошових коштів. Через декілька хвилин, їй на мобільний онлайн-додаток надійшло повідомлення про те, що з нею зв`яжеться спеціаліст для зняття обмежень з банківського рахунку. Після чого, їй зателефонував невідомий номер, який представився службою безпеки «Монобанк», та повідомив, що тільки що вона здійснила платіж з картки, але не зробила підтвердження оплати, тому на рахунок накладено обмеження, і для того, щоб його зняти на особистому рахунку повинні бути кошти. У подальшому невстановлена особа пояснила, куди саме заходити, щоб збільшити кредитний ліміт, у зв`язку з чим вона виконала вказану вказівку. При цьому, вона розуміла, що працівник банку бачить її карту та всі операції, які вона здійснювала. Після чого, він пояснив, що потрібно вивести грошові кошти з кредитного ліміту на карту, та сказав, що натискати в додатку. Також, вона запитувала, де кошти, на що співробітник банку її заспокоїв та повідомив, що о 00-00 год. цього ж дня, кошти у повному обсязі повернуться на карту. Перерахування грошових коштів здійснювалося на два рахунки, а саме: № [NUMBER] , та на № [NUMBER] . Після цього, вона звернулася на гарячу лінію «Монобанк» та пояснила ситуацію, де їй повідомили, що це шахрайська схема. Після чого, вона викликала поліцію та написала заяву про вчинення злочину. Наразі, у провадженні Подільського управління поліції ГУП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №120211000070000671 від 10.04.2021, за фактом вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 190 КК України, в якому вона визнання потерпілою. У рамках досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення, ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Київ від 24.09.2021 у справі №758/12723/21, слідчому надано доступ до речей та документів, які мають відношення до рахунків, на які було перераховано грошові кошти з її рахунку. На виконання ухвали, слідчому АТ «Таскомбанк» було розкрито банківську таємницю та повідомлено, що 09.04.2021 о 17-14 год., 17-29 год., 17-30 год. на рахунок [PERSON] № [NUMBER] з її рахунку було перераховано 112\~000 грн. трьома транзакціями по 40\~000 грн., 50\~000 грн., та 22\~000 грн. Таким чином, вважає, що грошові кошти отримані відповідачем без належної правової підстави, з огляду на що повинні бути повернуті їй, та з метою досудового врегулювання спору вона зверталася до відповідача з досудовою вимогою про повернення їй коштів, однак останній не повернув грошові кошти, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду. Стислий виклад заперечень відповідача. 20.05.2022 відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що 05.04.2021 він перебував у маршрутному таксі, та невідомими особами було викрадено гаманець, в якому знаходилась, в тому числі і кредитна картка АТ «Таскомбанк» № [NUMBER] . Невідомі особи, без його відома використовували його втрачену картку та рахунки. Про дані обставини було повідомлено правоохоронні органи, а саме подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження №12022046760000022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. З дати викрадення банківської картки до 14.01.2022 він не розпоряджався карткою та банківським рахунком прив`язаним до вказаної карти. Лише 14.01.2022 ним було відновлено управління банківським рахунком, однак жодних грошових коштів на рахунку не було. Відповідно до довідки про залишок, заборгованість та рух коштів від 15.01.2022, видно, що кошти були зняті з карти № [NUMBER] через банківський термінал. Однак, як зазначалося, зазначена карта було викрадена, тому хто знімав кошти та за яких обставин вони надійшли на його рахунок наразі слідством не встановлено. Також зазначає, що ні кримінальним провадженням №120211000070000671 від 10.04.2021, в якому позивач є потерпілою від кримінального правопорушення за ч.2 ст. 190 КК України, та за кримінальним провадженням №12022046760000022, в якому він є потерпілим, не встановлено осіб, які винні у вчиненні цих кримінальних правопорушеннях, тобто з урахуванням обставин справи, він за цим позовом є неналежним відповідачем, у зв`язку з чим просить відмовити у позові. Крім того, позивачем не доведено той факт, що саме він є набувачем та утримувачем коштів в розмірі 112\~000 грн. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Вказує, що позивач працює ФОП, проживає та працює у м. Київ, 09.04.2021 проводила розрахунки з клієнтами, а саме перераховувала кошти за товар пов`язаний з підприємницькою діяльністю, їй зателефонував представник банку, який пояснив як зняти обмеження з банківського рахунку, щоб здійснити всі належні платежі. Після чого, позивач виконала всі його вказівки та відбулося перерахування коштів в сумі 112000 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, на підставах викладених у відзиві на позовну заяву. Також, пояснив, що відповідач цих грошей не отримував, оскільки його карту було викрадено. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 11-30 год. 17.06.2022, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 09.04.2021 приблизно о 16-45 год. за адресою: [ADDRESS] , невстановлена особа зателефонувала [PERSON] та в подальшому шляхом обману заволоділа грошовими коштами в сумі 219096,49 грн., чим завдала значної шкоди [PERSON] . Вказані відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України за фактом заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), що підтверджується Витягом з ЄРДР та довідками від 16.04.2021, від 22.04.2021 (а.с. 8-10). \~ \~ \~ \~Згідно квитанцій № ЕА6Н-А565-9ЕСА-4ССН від 09.04.2021, №3715-2ВАС-МКСА-АА07 від 09.04.2021 та №В350-КВ54-ХТ9М-К9Т1 від 09.04.2021, [PERSON] відправила зі свого рахунку № [NUMBER] на рахунок № [NUMBER] АТ «Таскомбанк» всього 112\~000 грн. (а.с. 11-13). \~ \~ \~ \~Відповідно до ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 24.09.2021, задоволено клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві Батрак А.А. про тимчасовий доступ до речей і документів, надано тимчасовий доступ слідчим СВ Подільського районного суду м. Києва Батрак А.А., Чулановій В.В., Плюшку Я.І., до речей та документів, які знаходяться у володінні АТ «Таскомбанк» щодо банківських рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с. 14-16). \~ \~ \~ \~06.04.2021 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, відповідно до якого банк відкрив поточний рахунок № [NUMBER] та оформив платіжну карту на ім`я відповідача (а.с. 18-20). \~ \~ \~ \~Згідно виписки по рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 09.04.2021 по 24.09.2021, 09.04.2021 через термінал №МОNО011 у м. Київ, поповнено картковий рахунок [PERSON] на 40\~000 грн., 22\~000 грн. та 50\~000 грн., всього 112\~000 грн., що також підтверджується довідкою про залишок, заборгованість та рух коштів (а.с. 21-23, 55-56). \~ \~ \~ \~Також, що з метою досудового врегулювання спору позивачем 31.12.2021 було направлено відповідачу [PERSON] досудову вимогу, однак останній належним чином не відреагував і кошти не повернув (а.с. 24-30). \~ \~ \~ \~Відповідно до Витягу з ЄРДР від 11.01.2022, 10.01.2022 внесено відомості в ЄРДР за №12022046760000022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за заявою [PERSON] про те, що невстановлена особа, 05.04.2021, перебуваючи у маршрутному таксі, яке прямувало з міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, шляхом вільного доступу, таємно викрала банківську картку, яка належить [PERSON] , з якої в послідуючому зняла грошові кошти, чим спричинила останньому матеріального збитку, що також підтверджується талоном-повідомлення єдиного обліку №530 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с. 52, 53). \~ \~ \~ \~Згідно відповіді слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві Батрак А.А. від 25.07.2022 щодо руху кримінального провадження №120211000070000671 від 10.04.2021, наразі досудове розслідування вказаного кримінального провадження продовжується, в рамках кримінального провадження жодній особі про підозру не повідомлено, як і не вручено обвинувального акту, цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлявся, відповідно до відповіді АТ «Таскомбанк», грошові кошти у розмірі 219096,49 грн., які були перераховані на карткові рахунки [PERSON] та [PERSON] , законному володільцю [PERSON] , не повернуті (а.с. 90). \~ \~ \~ \~Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з статтею 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого. Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 24 березня 2021 року у справі № 369/8126/17 (провадження № 61-5137св19. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. За змістом ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що ст.1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Як зазначав Верховний Суд України, норми ст.ст.1212,1213 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 у справі №6-3090цс15 та ін.). Водночас у постанові Верховного Суду України від 02.02.2016 у справі №6-3090цс15, суд відзначив, що конструкція ст.1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм гл.83, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Так, судом встановлено, що позивачем [PERSON] , яка працює ФОП було здійснено оплату товару та згідно квитанцій № ЕА6Н-А565-9ЕСА-4ССН від 09.04.2021, №3715-2ВАС-МКСА-АА07 від 09.04.2021 та №В350-КВ54-ХТ9М-К9Т1 від 09.04.2021, [PERSON] відправила зі свого рахунку № [NUMBER] на рахунок № [NUMBER] АТ «Таскомбанк» всього 112\~000 грн. (а.с. 11-13). Як судом встановлено, вказані вище грошові кошти в сумі 112 000 грн. були перераховані позивачем на рахунок відповідача [PERSON] , з яким у позивача відсутні будь-які договірні відносини, відповідач не здійснював продажу ніякого товару позивачу, інших домовленостей між сторонами з приводу перерахування коштів не було, що свідчить про безпідставність отримання відповідачем вказаних коштів. Відповідачем в судовому засіданні не наведено жодної підстави та мети для отримання грошових коштів позивача, тобто відповідач набув ці грошові кошти без відповідної правової підстави. Судом також встановлено, що відповідач звернувся з заявою про внесення до ЄРДР за фактом викрадення в нього банківської картки лише 10.01.2022, тобто після отримання вимоги позивача про досудове врегулювання спору, що визнано представником відповідача в судовому засіданні. Тобто фактично, з обставин які зазначає відповідач, з часу викрадення в нього картки 05.04.2021 до звернення із заявою до поліції минуло понад 9 місяців. Відповідач після викрадення в нього картки не здійснив жодних дій з її блокування, до банку з приводу крадіжки також не звертався, звернення до поліції з приводу крадіжки банківської картки не доводить факту її викрадення та розпорядження іншою особою. Відповідачем в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами не отримання коштів від позивача, не наведено жодної підстави на отримання цих коштів, натомість згідно письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач здійснила перерахування грошових коштів саме на рахунок відповідача трьома транзакціями, в загальній сумі 112000 грн. без відповідної на те правової підстави, тобто безпідставно. Оскільки судом встановлено наявність трьох умов: а) набуття майна відповідачем, б) набуття за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть у відповідача правової підстави для набуття майна позивача, тому у відповідача виникло зобов`язання з повернененя безпідставного набуття майна, та до даних правовідносин може бути застосована норма ст.1212 ЦК України. Так, судом встановлено, що відповідачем були безпідставно отримані гроші кошти в сумі 112 000 грн. від позивача, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 112000 грн. та комісію за їх перерахування в розмірі 4480 грн. Стосовно стягнення інфляційних витрат в розмірі 6417,60 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 2697,21 грн., суд зазначає наступне. Частиною 2 ст. 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц, провадження № 61-22875св19. Таким чином, суд вважає, що відповідач прострочив виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення позивачу безпідставно збережених грошей, а тому у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу три проценти річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Так, згідно з наданого позивачем розрахунку 3% річних з 10.04.2021, тобто з моменту отримання безпідставно набутих грошових коштів, по 27.01.2022, сума 3% річних становить 2697,21 грн. (2697,21 грн. = 112 000 грн. сума заборгованості*293 днів*3%/365/100). Щодо стягнення інфляційних витрат, суд виходив з наступного розрахунку, а саме з моменту отримання письмової вимоги відповідачем 04.01.2022 до 02.03.2022, тобто до моменту звернення до суду, що становить 3271,30 грн. , які підлягають стягненню з відповідача та позов задоволенню частково в частині стягнення інфляційних витрат. Стосовно стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано копію Договору про надання правової допомоги №2-08/12/2021 від 08.12.2021, укладений між позивачем та адвокатом Горлачем Р.М., актом прийому-передачі виконаних робіт, копії прибуткового касового ордеру №1 від 10.12.2022, відповідно до якої адвокатом одержано від [PERSON] кошти у сумі 10000 грн. за надання правової допомоги по справі. Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як роз`яснено в п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн., та відповідно до вимог ч.4 ст.137, ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи,участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції з власних технічних засобів, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також відповідно до розміру задоволених вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1255 грн., який сплачений позивачем при подачі позову до суду. На підставі ст.ст. 1212, 1215 ЦК України,

Outcome: partial