Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № CVF0AUA00040087, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 246226,00 грн. на термін до 13.06.2014 року. Позивач зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак [PERSON] взяте на себе зобов`язання не виконала. 06.07.2012 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про звернення стягнення на предмет застави з [PERSON] 06.08.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Позивач, посилаючись на ст.599 ЦК України, вказує, що винесення рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 06.08.2012 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язання та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Таким чином винесення рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровськ від 06.08.2012 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Сума заборгованості за тілом кредиту, станом на 20.07.2012 року, становить - 198547,61 грн., та яка у подальшому змінювалась, за періодами, які зазначені нижче у розрахунку заборгованості та станом на 18.05.2022 року становить - 200387,61 грн. Оскільки з відповідачки в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 06.08.2012 року, тобто за період з 14.06.2007 року по 05.07.2012 року, то за період після подання позовної заяви від 06.07.2012 року, з 20.07.2012 року по 18.05.2022 року відповідачка має сплатити заборгованість у розмірі 530652,09 грн., яка складається з: 41875,02 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 58 777,07 грн. - 3% річних від простроченої суми. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у позовній заяві зазначив, що в разі неявки відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] , належним чином та завчасно повідомлялась про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась та не повідомила про причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не подала, а також не подала відзив на позов. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» не підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 14 червня 2007 року відповідачка [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим уклала кредитний договір CVIFOAU00040087, згідно якого отримала кредит у розмірі 246226,00 грн. терміном до 13.06.2014 року та зобов`язалась повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому кредитним договором. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частини 5-7 статті 81 ЦПК України передбачають, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Рішенням Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 06.08.2012 року у справі 2/0417/5635/2012 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CVIFOAU00040087 від 14.06.2007 року в сумі 794401 грн. 18 коп., звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль I-VAN А07А1-30, рік випуску: 2007, тип ТЗ Автобус пасажирський, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ([ADDRESS], ІПН: [NUMBER] ) шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» суму 10000,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3219,00 гри. При цьому, доказів того, що АТ «КБ «Приватбанк», отримавши рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, здійснило чи не здійснило продажу автомобіля і погашення заборгованості, в рахунок якої банк просив звернути стягнення на авто суду не надано. Суд вважає, що невжиття банком заходів для реалізації заставного майна протягом десяти років порушує права боржника на законне очікування зарахування отриманих від реалізації майна коштів в рахунок погашення заборгованості та штучно збільшує заборгованість боржника за кредитним договором. Оскільки за положеннями статті 11 Цивільного кодексу України сторони в договорі мають діяти добросовісно, і банк відповідно до договору обрав спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, то боржник має право очікувати погашення заборгованості за рахунок предмета застави, який забезпечує отриманий боржником кредит та який вибув з володіння, користування та розпорядження боржника внаслідок дій Банку. Позивачем до позову не надано жодних доказів того, що вони добросовісно користувалися своїм правом від імені боржника продати автомобіль, що такий автомобіль був оцінений за ринковою ціною та взагалі був виставлений на продаж. Згідно з частиною четвертою статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. За таких обставин, заявлена до стягнення сума заборгованості є недоведеною позивачем, оскільки ним не були враховані суттєві обставини, що впливають на розрахунок заборгованості - звернення стягнення на майно відповідача (заставний автомобіль), наявність у банку всіх прав та можливостей реалізувати заставний автомобіль та отримані від його реалізації кошти направити на погашення кредиту. Згідно рішення суду про звернення стягнення на авто в рахунок погашення заборгованості за кредитом відповідач позбавлений свого майна, вартість якого повинна бути направлена на погашення заборгованості. Таким чином наступні вимоги позивача про погашення заборгованості (ті, що заявлені після винесення судом рішення про звернення стягнення на предмет застави, згідно якого право продажу предмету застави належить виключно банку, а сам предмет застави перебуває у володінні та розпорядженні банку) можуть бути заявлені банком виключно у разі, якщо виявиться, що на погашення заборгованості виявилась недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, позивачем не надано доказів, що підтверджують позовні вимоги, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі. На пiдставi викладеного,

Outcome: dismissed