Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, в обґрунтування в обґрунтування якої зазначила, що вона з відповідачем проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вела спільне господарство, мали спільні доходи від трудової діяльності і у них був один сімейний бюджет. За час спільного проживання у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Ще під час їхнього спільного проживання відповідач не надавав належної матеріальної допомоги на утримання дитини, тільки після її неодноразових вимог він виділяв певну, незначну, суму грошових коштів. Так продовжувалось на протязі 2014-2018 років. З осені 2018 року відповідач взагалі перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу, повністю перестав піклуватися про дитину, а в грудні 2018 року заявив, що в майбутньому ніякої матеріальної допомоги надавати не буде. Дитина, [PERSON] , проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. 27.02.2019 року було винесено судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму, щомісяця, з дня пред`явлення заяви, тобто з 12.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Їхня спільна дитина [PERSON] хворіє та визнана дитиною-інвалідом. Вона потребує систематичного медикаментозного лікування, а також санаторно-курортного лікування в санаторіях специфічного профілю, що супроводжується необхідними витратами на придбання ліків, путівок в санаторії відповідного профілю. Все це тягне за собою додаткові витрати на утримання дитини, що пов`язано із її хворобами та інвалідністю. На її неодноразові пропозиції спільними силами та коштами брати участь у додаткових витратах на дитину відповідач не реагує та ухиляється від обов`язку утримувати дитину та брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме її хворобою. Просить суд, стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] , після їх фактичного понесення, в розмірі 14078 грн.38 коп. Ухвалою судді від 22.04.2022 року, після надходження\~\~до суду інформації про\~\~зареєстроване місце проживання відповідача, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також суддею визначено строки для подання позивачем відповіді на відзив та подання відповідачем заперечень. У відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила розглядати справу у її відсутність. Крім цього позивач на адресу суду подала письмову заяву, в якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у його відсутність, на адресу суду не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, неявкою його в судове засідання без поважних причин та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Спільна донька сторін по справі проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. \~ \~ \~ \~ Відповідно до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 10 березня 2020 року №ІРЦ-85750/2020/101638, виданого комунальною установою «Інклюзивно-ресурсний центр» підтверджено наявність у [PERSON] медичного діагнозу Q 79.6. За загальним висновком має порушення зору і їй рекомендовано освітня програма програмно-методичний комплекс програма розвитку дітей сліпих та зі зниженим зором від народження до 6 років. Довідкою №3 від 03.05.2021 року КНП «Уманська Центральна районна лікарня» Паланської сільської ради визнано той факт, що [PERSON] 18.07.2015, як дитина-інвалід потребує домашнього догляду. Відповідно до Епікризу ДЗ «Український медичний Центр реабілітації матері та дитини МОЗ України» [PERSON] перебувала на лікуванні з діагнозом мінімальна мозкова дисфункція. Синдром Елерса-Данлоса.Хронічний тонзиліт з 28.09.2021 р. по 21.10.2021 р. Копія індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліді №17 від 07.02.2020 року видана КНП «Уманської ЦРЛ» УРР підтверджує факт проходження реабілітаційних заходів та їх реалізації [PERSON] , [INFO] . Положеннями ч. ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№ 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~СК України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№ 3\~від 15.05.2006\~року роз`яснено, що відповідно до ст.185\~СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. За результатом аналізу положень ст.185\~Сімейного Кодексу\~України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно залежно від причини, що зумовила додаткові витрати. Розмір додаткових витрат на дитину має обґрунтовуватись відповідними документами. При цьому Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Суд звертає увагу, що відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків, суд відносить частину витрат на іншого. В силу ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат. Позивачем [PERSON] на підтвердження витрат на лікування дитини [PERSON] , [INFO] , надано копії квитанцій та чеків (а.с. 12-20, 36-37) щодо її витрат за період з березня 2020 року по грудень 2021 року на медичні товари, ліки та послуги на загальну суму 28156,75грн. Таким чином, загальна сума витрат на лікування доньки становить 28156,75 грн., відповідно половина коштів від цієї суми, яку необхідно стягнути із відповідача на користь позивача, складає 14078,38 грн. Враховуючи встановлені судом обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами, на думку суду, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За вказаних обставин судове рішення відповідає критерію обґрунтованості. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом судовий збір не було сплачено, оскільки згідно з п. 3 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про зміну розміру аліментів, тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved