Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Макарівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди. В обгрунтування позову позивач посилавсь на те, що він є власником автомобіля марки Hyundai, модель І10, номерний знак [NUMBER] . 13.09.2021 року о 17:00 на а/д с. Колонщина- с. Марянівка, [PERSON] , керуючи належним позивачу автомобілем порушила п. 12.1 Правил дорожнього руху, у результаті чого спричинила ДТП та пошкодила його автомобіль. Вина [PERSON] у вказаній ДТП встановлена постановою Макарівського районного суду Київської області від 07.10.2021 року. Вартість матеріального збитку завданого відповідачем позивачу становить 133 417,65 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати в загальному розмірі 4234,18 грн., з яких: 2900,00 грн. - витрати пов`язаних із залученням експертів та 1334,18 грн. - судовий збір. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 12.01.2022 р. позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Копія ухвали суду від 12.01.2022 року та копія позовної заяви з додатками відповідачу направлялися за адресою реєстрації: [ADDRESS] , рекомендоване повідомлення № 0800100003755 повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що з урахуванням п. 99.1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ №270 від 05.03.2009 року, та п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником автомобіля марки Hyundai, модель І10, номерний знак [NUMBER] (а.с. 9-10) Постановою Макарівського районного суду Київської області від 07.10.2021 р. встановлено наступне: 13.09.2021 року о 17 год. 00 хв., на а/д с.Колонщина-с.Мар`янівка, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Хюндай і10, днз [NUMBER] , що належить [PERSON] , не врахувала дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості руху, не відреагувала на зміну дорожньої обстановки, не впоралася з керуванням, та допустила з`їзд в кювет з перекиданням автомобіля, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином [PERSON] , порушила вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Вказаною постановою [PERSON] визнано винною у вказаній дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 11). Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 16.11.2021 року, з метою встановлення розміру шкоди спричиненої відповідачем у результаті ДТП, позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клевер Експерт», що наділений правом здійснення оціночної діяльності на підставі сертифікату оціночної діяльності № 601/20 від 14.07.2020 року, з проханням провести оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки Hyundai реєстраційний номер [NUMBER] . З Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 642/11-21 та звіту про оцінку від 16.11.2021 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Hyundai І10, реєстраційний номер [NUMBER] , становить - 326 581, 80 грн.; ринкова вартість автомобіля марки Hyundai І10, реєстраційний номер [NUMBER] , становить - 133 417,65 грн.; вартість матеріального збитку завданого позивачу, який є власником автомобіля марки Hyundai, реєстраційний номер [NUMBER] , становить - 133 417, 65 грн. (а.с. 14-51). Позивачем понесено витрати на оплату послуг експерта у розмірі 2900,00 грн. (а.с. 52) У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вирішуючи позовні вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Правовідносини, що виникли між сторонами є деліктними, та регулюються ст.ст. 1166, 1167, 1192 ЦК України. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961 - IV від 01.07.2004 року (надалі - Закон № 1961 - IV), транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, встановлено, що внаслідок ДТП, що було спричинено винними діями відповідача, вартість відновлювального ремонту автомобіля належного позивачу є більшою, ніж його ринкова вартість, а отже, даний автомобіль можна вважати фізично знищеним. Крім того, позивач не може скористатися гарантованим йому правом на відшкодування страховиком завданої йому шкоди, адже відповідно до частини 2 статті 32 Закон № 1961 - IV, страховик або МТСБУ не відшкодовують шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. З вищезазначеного випливає, що майну позивача було нанесено шкоди з вини іншої особи, а розраховувати на виплати від страховика він не має права, тому, єдиним способом захисту своїх прав позивач вбачає у відшкодуванні йому матеріальної шкоди відповідачем. Відповідно до частин першої і другої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно із частинами першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Отже, враховуючи положення статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України та роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, доходимо висновку, що унаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, що встановлено постановою суду, належний позивачу транспортний засіб є фізично знищеним, а відтак цивільно-правову відповідальність за заподіяну шкоду повинна нести саме відповідач, яка на законній підставі використовувала транспортний засіб, належний на праві власності позивачу, оскільки під час керування транспортного засобу мала при собі водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке добровільно передав їй позивач для правомірного користування автомобілем. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи також, що викладені у позові обставини відповідач не заперечила, суд визнає докази достовірними, належними та допустимими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, слід вказати наступне. Судові витрати складаються із судового збору сплаченого позивачем при подачі позову у сумі 1334,18 грн. (а.с. 1), який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, позивачем понесено витрати пов`язані із залученням експертів, які у відповідності ст. 139 ЦПК України документально підтверджені (а.с. 49, 50, 52), тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2900,00 грн. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved