Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 30.11.2018 у відповідача нею було відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом 8000 гривень. Вона користувалася карткою та частково погашала заборгованість. Загальна сума, яку їй вдалося роздрукувати з онлайнбанкінгу щодо оплати за споживчий кредит становить 3824 гривні. Їй стало відомо, що відносно неї відкрито виконавче провадження ВП №67200782 від 21.10.2022 та звернено стягнення на її заробітну плату відповідно до виконавчого провадження №67200782 від 06.01.2022. Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №25739 від 31.08.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. про стягнення з неї на користь стягувача заборгованість у розмірі 10068 гривень 51 копійка. Вказаний виконавчий напис позивач вважає незаконним, оскільки такої безспірної заборгованості у неї ніколи не було, не зрозуміло, звідки виникла вказана сума заборгованості, оскільки сума кредиту становила лише 8000 гривень. Позивач вказала, що її ніхто не повідомляв про інші додаткові стягнення, як це зазначено у виконавчому написі нотаріуса. На її звернення до відповідача з вимогою надати кредитний договір, їй було повідомлено, що кредитний договір, по якому з неї стягуються кошти, це не є договір, а лише - технічний рахунок для обслуговування прострочки по закритому картковому рахунку, а тому кредитний договір їй ніхто не надасть. Вона не отримувала від відповідача жодної вимоги (повідомлення) щодо усунення порушень зобов`язання зі сплати на суму 10068 гривень 51 копійку. Вона не визнавала та не узгоджувала із відповідачем розмір заборгованості, тому вказані обставини не можуть свідчити про безспірність вказаних вимог між нею та відповідачем. З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, зареєстрований в реєстрі за №25739 від 30.08.2021 про стягнення з неї на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №631060642 від 30.11.2018 у розмірі 10068 гривень 51 копійка. Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, вх.№5633 від 14.10.2022, в якій просить справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвокат Михніцький Г.Ю., в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, вх.№4861 від 13.09.2022. в якій просив справу слухати у його відсутність. Заперечує проти позову. Також зазначив, що [PERSON] звернулася до банку з ОФЕРТОЮ на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631060642 від 30.11.2018. Банк надав АКЦЕПТ пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття не відновлювальної кредитної лінії №631060642 від 30.11.2018, що прийнята банком від [PERSON] . Акцепт із підписом працівника банку був наданий [PERSON] про що остання здійснила підпис на Оферті, відповідно акцепт із підписом працівника банку має бути наявний у позичальника, а не у банку. Позивач не довела, в чому полягає спірність суми боргу, а лише вдалася до припущень. Однак, сума боргу нарахована правомірно і є безспірною. Приватному нотаріусу було надано повний та необхідний пакет документів для вчинення виконавчого напису. В порядку ст.178 ЦПК України від відповідача відзив на позов до суду не надходив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, вх.№4598 від 30.08.2022, в якій просив справу слухати у його відсутність та винести рішення згідно чинного законодавства України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу Тимощук В.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 22.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження та призначено перше судове засідання у справі з повідомленням сторін. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 21.09.2022 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів та відкладено судове засідання. В судове засідання 18.10.2022 витребувані докази третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. не надано. Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. На підставі викладеного, та враховуючи положення ст.ст. 84, 211, 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №25739, щодо звернення стягнення заборгованості за Кредитним договором №631060642 від 30.11.2018, укладеного між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с.24). З копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №67200782 від 20 жовтня 2022 року встановлено, що на підставі виконавчого напису №25739 від 30 серпня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АТ «Альфа-Банк» заборгованості у сумі 10718 гривень 51 копійка (а.с.22-23). Із постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, ВП №67200782 від 06.01.2022, було встановлено, що звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у ФОП [PERSON] . (а.с.20-21). Із копії заяви (акцепт) про прийняття пропозиції укласти договір страхування, копії паспорта споживчого кредиту, копії тарифів на видачу та обслуговування картки «Максимум-готівка» для фізичних осіб - нових клієнтів та копії акцепту пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії встановлено, що між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір №631060642 від 30.11.2018 (а.с.11-14). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з приписами ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат», пунктом 2 Переліку документів за, якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. На зазначений пункт посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчиненні виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме 17.06.2021, був визнаний судом незаконним та не чинними, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, з моменту її прийняття. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів вчинених в простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна позиція викладена у постанові ВП ВС від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. Оспорюваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Бригіда В.О. 30.08.2021 - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений. Суду не було надано ані відповідачем, ані приватним нотаріусом, добровільно або на виконання ухвали суду про витребування доказів того, що кредитний договір №631060642 від 30.11.2018, укладений між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був нотаріально посвідчений і оригінал якого було надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Тобто, відповідачем не доведено суду ту обставину, що серед документів, наданих приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був наданий оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку. Спірний виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, що є порушенням вимог ст.87 Закону України «Про нотаріат», постанови КМУ №1172 від 29.06.1999 та є безумовною підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Приймаючи до уваги вищевикладене та беручи до уваги заперечення позивача щодо розміру боргових зобов`язань перед відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання виконавчого напису, вчиненого 30.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа Банк» заборгованості у розмірі 10718 гривень 51 копійку таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому у порядку ч.6 ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 992 гривень 40 копійок.

Outcome: approved