Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , третя особа -Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 24.07.2010 позивач перебуває у шлюбі з відповідачем. [INFO] народився син - [PERSON] . З березня 2018 року шлюбні стосунки почали погіршуватись. В сім`ї почали виникати постійні скандали, конфлікти та непорозуміння. Відповідач не дає кошти на утримання сім`ї. Між сторонами припинені шлюбні відносини, сторони проживають за різними адресами та не ведуть спільного господарства. Син постійно перебуває в стані стресу. Дитина відвідує логопеда. Лікар, яка стверджує, що проблеми у сина з розвитком мовлення можуть бути пов`язанні саме через сімейні проблеми. У дитини розсіяна увага, у зв`язку з чим логопед рекомендує владнати сімейні відносини. [PERSON] відвідував психолога, яка зазначила, що поки не відновляться нормальні шлюбні стосунки, або їх не припинити дитина не зможе позбутися стресу та повернутись до нормального психологічного розвитку. Через ситуацію у родині між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини, що стало причиною звернення позивача до суду із вказаним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 18.06.2021 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 25.11.2021, яку занесено до протоколу судового засідання замінено неналежну третю особу зі Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області на Службу у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.01.2022 за клопотанням позивача [PERSON] роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа-Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, та виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 15.02.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 06.10.2022 у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про заслуховування думки дитини по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа-Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини відмовлено. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. У поясненнях позивач пояснила, що вони з чоловіком не можуть дійти згоди щодо місця проживання сина. Відповідач під час розгляду справи забрав дитину, та вона на протязі двох місяців не бачить дитину та не дає спілкуватись з сином. Представник відповідача у судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на відсутність спору між сторонами. Відзиву на позов від представника до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явились, подав до суду клопотання, відповідно до якого просила суд слухати справу за відсутності представника служби. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі наявні документи в матеріалах цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , народився у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] . Справа про розірвання шлюбу наразі перебуває на розгляді Дарницького районного суду м. Києва, рогляд якої триває. Дитина [PERSON] є учнем 1-Г класу Софіївсько-Борщагівського навчально-виховного комплексу «Спеціалізована школа I - ІІІ ступенів - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області. У ході судового розгляду судом встановлено, що позивач має самостійний стабільний дохід, належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризується у побуті та на роботі, компрометуючих даних відносно неї матеріали справи не містять. Зокрема, позивач забезпечена житлом, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Позивач має постійну роботу асистентом вчителя в Софіївсько-Борщагівському навчально-виховному комплексі «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів» Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області та заробіток, що підтверджується довідкою від 10.03.2021 № 64 про отримані доходи. Крім заробітної плати позивач отримує дохід від оренди земельної ділянки, що належить їй на праві приватної власності. Дитина до недавнього часу постійно проживав з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини відповідач [PERSON] проживає окремо. З пояснень позивача судом встановлено що між сторонами погішились міжособистісні стосунки. У зв`язку з постійними конфліктними ситуаціями та непорозуміння у сім`ї, у дитини виникли проблеми зі здоров`ям. Наразі відповідач проживає окремо. Крім того, відповідач не дає бачитись з сином на протязі останніх двох місяців. Оскільки сторони не дійшли згоди між собою, з ким буде проживати їх дитина, відповідно до положень ст. 161 СК України спір підлягає вирішенню в судовому порядку. При вирішенні спору суд керується положеннями сімейного законодавства України, які визначають умови реалізації особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей, та нормами міжнародного законодавства, які закріплюють основні права і свободи дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Як вбачається з Висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] № 6/16 від 27.01.2020, наданого Службою у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, на підставі рішення виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області проаналізувавши всі надані матеріали щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , враховуючи обставини, які мають істотне значення, з метою захисту прав і законних інтересів дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . При цьому, суд враховує, що батько відповідач [PERSON] до органу опіки з приводу вирішення питання надання до суду висновку про визначення місця проживання дітини не звертався, Службу у справах дітей не відвідував, жодних документів не надавав. Поміж того, зустрічний позов про визначення місця проживання дітини з батьком не подавав. Згідно положень, закріплених у статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Згідно з визначеними Декларацією принципами дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом… Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Проте принцип, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 № 9-1580/0/4-17, а також із змісту інформації, викладеної на офіційному веб-сайті Європейського суду з прав людини вбачається, що 01.07.2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11.10.2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, судом враховано статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав відзив на позовну заяву. Заперечень на позов не надано. Жодних доказів на спростування вимог позивача про визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідач не надав. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька та матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення національного та міжнародного сімейного законодавства, суд вбачає підстави для визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з його матір`ю - позивачем по справі. При цьому суд звертає увагу, що проживання дитини з матір`ю не призведе до істотного порушення прав батька, оскільки відповідно до закону той з батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на безперешкодне спілкування з дитиною і зобов`язаний брати участь у його вихованні. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з матір`ю, буде відповідати саме інтересам дитини, який потребує постійного догляду, піклування та турботи, у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме розвитку хлопчика як психологічному так і фізичному, а відтак заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд на підставі положень ст. 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved