Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

В листопаді 2021р. позивач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані останнім грошові кошти у розмірі 13666,75 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що у нього на пенсійному обліку перебував батько відповідача [PERSON] та отримував пенсію, у відділенні АТ «Укрпошта». [INFO] [PERSON] , проте як було вставнолено позивачем, після смерті [PERSON] , його сином - відповідачем було отримано нараховану і невиплачену пенсію батька за липень 2018р. На думку позивача, відповідачем було отримано належну його батькові пенсію без відповідних правових підстав, про що було повідомлено відповідача, проте в позасудовому порядку, відповідач відмовляється здійснити відшкодування пенсії, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2022р. відкрито провадження по справі і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 21 вересня 2022р. на адресу суду надійшов відзив на позов в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що ним дійсно після смерті його батька [PERSON] було отримано нараховану за життя батька пенсію, проте останній за станом здоров`я не мав можливості отримувати її особисто, а тому відповідач, як єдиний спадкоємиць пішов у відповідне відділення АТ «Укрпошта» і отримав пенсію батька, вважаючи, що не порушує відповідний порядок, оскільки є спадкоємцем і не отримана батьком пенсія відноситься до спадкової маси, а тому вважає, що позивач безпідставно просить його повернути отриману пенсію батька. Крім того, відповідачем також було подано заяву, в порядку ст. 267 ЦК України. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, просила суд позов задовольнити. Поважності причин пропуску позивачем, визначеного законом строку позовної давності, суду не повідомила. Відповідач проти позову заперечив, з підстав, наведених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що на обліку у відповідача перебував [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, і цього не заперечувала сторона відповідача, що ним було виявлено, що після смерті [PERSON] у [INFO]. його сином - відповідачем по справі було отримана пенсія за батька на підставі довіреності останнього, тобто мала місце надмірна виплата коштів відповідачу у розмірі 15704,04 грн., про що було повідомлено відповідача. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). За змістом ч. 1, 2 ст. 52 цього Закону, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Пунктом 1) ч. 1 ст. 1215 цього Кодексу передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав. Так, у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум (постанова ВП Верховного Суду від 16 січня 2019р. по справі № 753/15556/15-ц). Судом встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт на користь свого сина - відповідача [PERSON] . Також судом, встановлено, що відповідач, у порядку визначеному ст. 1269 ЦК України. Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (ст. 1227 ЦК України). В судовому засіданні відповідач зазначав, що ним було отримано належну батькові пенсію, після його смерті на підставі довіреності, яка була видана померлим за життя. Представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності (п. 6) ч. 1 ст. 248 ЦК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказ окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено, визначений законом порядок отримання пенсії від імені його батька, після смерті останнього. Разом з тим, як вставнолено судом, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, з пропуском строків позовної давності (ст. 257 ЦК України), про що було зазначено відповідачем у відзиві на позов, в порядку ст. 267 ЦК України. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було подано до суду заяву про поновлення строків позовної давності, як і не могла пояснити в судовому засіданні представник позивача поважність причин пропуску позивачем строків позовної давності при звернення до суду з вказаним позовом. З урахуванням, викладеного суду приходить до висновку, про відсутність правових підстав, для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed