Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

21 вересня 2022 року позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 05.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», яке в подальшому змінило своє найменування на Акціонерне товариство «Універсал Банк» та позивачем було укладено Кредитний договір № 006-2008-494. За умовами Кредитного договору Відповідач надає Позивачу грошові кошти в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) дол. США, а Позивач зобов`язується повернути кредит, а також сплатити проценти у розмірі 13,45 процентів річних. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору кредит надано на споживчі потреби. На забезпечення виконання умов вищевказаного Кредитного договору згідно із Договором іпотеки (нерухомого майна-квартири) від 05.03.2008 року за реєстровим № 1682 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в іпотеку Банку передано нерухоме майно, саме квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67,01 кв.м. 18.08.2021 року позивач направив до Відповідача Заяву про реструктуризацію кредитної заборгованості у порядку п. 5 Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Однак позивачу було відмовлено Відповідачем у реструктуризації згідно із Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач послався у своїй відповіді на заяву позивача, що нібито ним пропущено строк для подання такої Заяви. Позивач вважає, що відмова Відповідачем у реструктуризації згідно із Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування» є протиправною та такою, що порушує його право, як споживача, на реструктуризацію згідно із вказаним Законом. Ухвалою судді від 22.09.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 25.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні вимоги заяви підтримав у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та доданих до неї доказів. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив до суду відзив, проти задоволення заявлених вимог заперечив. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч.1,5,6ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що 05.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством Універсал Банк, яке в подальшому змінило своє найменування на Акціонерне товариство Універсал Банк та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 006-2008-494. За умовами Кредитного договору (п. 1.1.) Відповідач надає Позивачу грошові кошти в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) дол. США, а Позивач зобов`язується повернути кредит, а також сплатити проценти у розмірі 13,45 процентів річних. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору кредит надано на споживчі потреби. На забезпечення виконання умов вищевказаного Кредитного договору згідно із Договором іпотеки (нерухомого майна-квартири) від 05.03.2008 року за реєстровим № 1682 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в іпотеку Банку передано нерухоме майно, саме квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67,01 кв.м.. 05.10.2020 року позивачем було подано позовну заяву до Відповідача про захист прав споживача шляхом визнання Кредитного договору недійсним. 09 серпня 2021 року ухвалою Оболонського районного суду міста Києва позовну заяву [PERSON] до АТ «Універсал Банк» про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним залишено без розгляду. Відповідно до ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 18.08.2021 року позивач направив до Відповідача Заяву про реструктуризацію кредитної заборгованості у порядку п. 5 Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» Відповідачем відмовлено у реструктуризації згідно із Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування» у зв`язку з пропуском позивача терміну для подачі заяви. Так 23.04.2021 року набув чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті, яким було передбачено (п. 7), що зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом. \~ \~ \~ \~Також вказаним\~Законом (підпункт\~3\~пункту 7\~Перехідних Положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування»)\~чітко передбачено,\~що реструктуризація\~зобов`язань,\~передбачених договором,\~здійснюється за\~заявою,\~що подається\~кредитору позичальником\~(особою,\~до якої\~перейшли права\~та обов`язки\~позичальника)\~або його\~представником (за\~законом або\~за наявності\~довіреності на\~вчинення таких\~дій)\~особисто або\~надсилається рекомендованим\~листом з\~повідомленням про\~вручення протягом\~трьох місяців\~з дня\~набрання чинності\~цим пунктом,\~крім таких\~випадків: у\~разі смерті\~позичальника (або\~особи,\~до якої\~перейшли права\~та обов`язки\~позичальника)\~протягом строку,\~передбаченого абзацом\~першим цього\~підпункту,\~спадкоємець,\~до якого\~перейшли права\~та обов`язки\~позичальника,\~може подати\~заяву про\~проведення реструктуризації\~протягом двох\~місяців з\~дня одержання\~відповідного свідоцтва\~про право\~на спадщину; у\~разі наявності\~на день\~набрання чинності\~цим пунктом\~у суді\~відкритого провадження\~у справі,\~предметом спору\~в якій\~є права\~та обов`язки\~сторін за\~договором,\~щодо реструктуризації\~зобов`язань за\~яким подається\~заява,\~та/або\~права та\~обов`язки сторін\~за іпотечним\~договором,\~укладеним для\~забезпечення виконання\~передбачених цим\~договором зобов`язань,\~та/або\~договором між\~іпотекодавцем та\~іпотекодержателем про\~задоволення вимог\~іпотекодержателя,\~та відсутності\~рішення суду,\~що набрало\~законної сили,\~заява про\~проведення реструктуризації\~може бути\~подана після\~спливу тримісячного\~строку з\~дня набрання\~чинності цим\~пунктом,\~але не\~пізніше двох\~місяців з\~дня набрання\~законної сили\~рішенням суду\~в такій\~справі; у разі залучення позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) у встановленому законодавством порядку до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період, що припадає на тримісячний строк з дня набрання чинності цим пунктом, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня завершення такого залучення. Підпункт 3 пункту 7 Перехідних Положень Закону України «Про споживче кредитування» жодним чином не ставить строк подання Заяви про реструктуризацію від порядку розгляду судової справи щодо спору між кредитодавцем та позичальником відносно договору щодо якого подається така Заява (застосування даної правової норми не залежить від того чи подавались у судовій справі щодо спору між кредитодавцем та Позичальником відносно кредитного договору будь які процесуальні документи, чи ходили сторони по такій справі у судові засідання, в який строк розглядалась ця справ тощо). Сам по собі факт (обставина) наявності судового спору між кредитодавцем та позичальником відносно договору щодо якого подається Заява про реструктуризацію і є підставою в силу підпункту 3 пункту 7 Перехідних Положень Закону України «Про споживче кредитування» для відрахування строку для подання цієї Заяви більше ніж три місяця з дня набрання чинності даного Закону, але не пізніше двох місяців з дня набрання чинності рішенням суду. Враховуючи вимоги вказаної норми, та ту обставину, що на дату набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті, між Позивачем та Відповідачем перебував у Оболонському районному суді м. Києва судовий спір про визнання Кредитного договору недійсним (справа № 756/11753/20), то строк для подання Заяви про реструктуризацію в силу підпункту 3 пункту 7 Перехідних Положень Закону України «Про споживче кредитування» збільшується на час розгляду цієї справи та граничним строком подання Позивачем такої Заяви є жовтень 2021 року, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано представником відповідача. \~ \~ \~ \~Абзац 2 пункту 7 Перехідних положень Закону України Про споживче кредитування чітко передбачає, що для обов`язкової реструктуризації вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);ь предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі). \~ \~ \~ \~Для реструктуризації достатньо дотримання хоча б однієї з вищевказаних умов. Першою умовою для реструктуризації прямо передбачено, що предмет іпотеки повинен бути єдиним житлом Позичальника або майнового поручителя та у Позичальника або майнового поручителя відсутнє у власності інше житлове нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Таким чином, дана норма передбачає, що для реструктуризації заборгованості Позивача умова наявності єдиного місця проживання та відсутності на праві власності іншого житлового нерухомого майна повинна бути дотримана: або безпосередньо Позичальником, або безпосередньо майновим поручителем. \~ \~ \~ \~Окрім того також встановлено та не спростовано в судовому засіданні, що у Позивача відсутнє будь яке інше нежитлове нерухоме майно у власності, окрім предмета іпотеки, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , загальною площею 67,01 кв.м., що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру речових прав, яка додається до відповіді на відзив (дана обставина також і не спростовується і Відповідачем), також до позовної заяви Позивачем додано паспорт з якого вбачається, що предмет іпотеки є єдиним його місцем проживання. \~ \~ \~ \~Більше того, у відповідності до Договору іпотеки (нерухомого майна-квартири) від 05.03.2008 року за реєстровим № 1682 (копія додається) Позивач є Іпотекодавцем свого єдиного місця проживання (майнові поручителі за цим договором-інші члени сім`ї Позивача). \~ \~ \~ \~Як наслідок, оскільки у Позивача відсутнє будь яке інше житлове нерухоме майно у власності, предмет іпотеки є єдиним його місцем проживання, Позивач є іпотекодавцем свого єдиного місця проживання, то на спірні відносини між Позивачем та Відповідачем застосовуються вимоги абзацу 2 пункту 7 Перехідних положень Закону України Про споживче кредитування, а саме для реструктуризації заборгованості Позивача за Кредитним договором № 006-2008-494 від 05.03.2008 року дотримана умова, що предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника та у позичальника відсутнє інше житлове нерухоме майно у власності. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81\~ЦПК\~України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись\~\~іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст.\~76\~-\~81\~ЦПК\~України доказами\~є\~будь-які\~фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.\~\~ Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст.141 ЦПК України, звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ухвалення рішення на користь позивача, у зв`язку з чим витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок відповідача на користь Державної судової адміністрації України в сумі 2270 грн.. Враховуючи викладене та

Outcome: approved