Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

11.01.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» грошову суму у розмірі 3 713 доларів США 13 центів, яка складається з: 3 713 доларів США 13 центів- три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 15.12.2018 року до 01.12.2021 року, а також судові витрати. В обґрунтування заявленого позову ТОВ «Консалт Солюшенс» посилається на те, що 07.09.2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитний договір №ОД14/09/2006/840-К/148, відповідно до умов якого, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 34 850,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених цим кредитним договором. За змістом пункту 3.4.4. кредитного договору банк надає позичальнику кредит з кінцевим терміном погашення до 06.09.2012 року. Представник позивача вказує, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04.02.2013 року у справі №1512/984/2012 позов ПАТ «КБ «НАДРА» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованість за кредитом у розмірі 49 768,72 доларів США, що в еквіваленті дорівнює сумі 397 637,14грн. та судові витрати в розмірі 1 411,60грн. Як зазначає представник позивача, правовідносини, що були предметом судового розгляду, витікали з кредитного договору №ОД14/09/2006/840-К/148 від 07.09.2006 року, договору поруки №ОД14/09/2006/840-П/148 від 07.09.2006 року та договору застави б/н від 07.09.2006 року. Представник позивача стверджує, що 04.08.2014 року було реалізовано транспортний засіб Mitsubishi Pajero, р/н [NUMBER] , 2006 року випуску, об`єм двигуна 2972 см3, що був предметом застави у договорі застави б/н від 07.09.2006 року, що підтверджується витягом з веб-сайту torgi-minjust.gov.ua. Відповідно до розпорядження №ЄДРВП 38271574 від 19.08.2014 року у виконавчому провадженні №В-5/100 грошові кошти, а саме 103 727,59 грн., що надійшли 18.08.2014 року на рахунок Першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа №1512/984/2012, який видано 12.04.2013 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення грошової суми з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «НАДРА» в розмірі 397 637,14 грн. перераховано на користь стягувача. Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 03.10.2014 року, а саме 1294,04 грн. за 100 дол. США, розмір реалізованого заставного майна становить 8 016,04 доларів США. Відповідно до розпорядження №ЄДРВП 38271526 від 19.08.2014 року у виконавчому провадженні №В-5/99 грошові кошти, а саме 1 411,60 грн., що надійшли 18.08.2014 року на рахунок Першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа №1512/984/2012, який видано 12.04.2013 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення грошової суми з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «НАДРА» в розмірі 1 411,60 грн. перераховано на користь стягувача. З відповіді Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області №06-13944-4568 від 03.10.2014 року вбачається, що станом на 03.10.2014 року платіжне доручення Першого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції щодо перерахування коштів на користь ПАТ «КБ «НАДРА» стягнутих з реалізації майна [PERSON] на загальну суму 105 139,19 грн., сплачені управлінням Казначейства у повному обсязі, що станом на вказану дату за офіційним курсом НБУ становить 8 125,13 доларів США. Таким чином, представник позивача стверджує, що внаслідок реалізації заставного майна, заборгованість [PERSON] перед ПАТ «КБ «НАДРА» в розмірі 49 768,72 доларів США, що була встановлена рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04 лютого 2013 року, зменшилась до 41 752,68 доларів США. Представник позивача також зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у правовідносинах, що були предметом розгляду у справі №1512/984/2012 за позовом ПАТ «КБ «НАДРА» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На думку представника позивача, заборгованість [PERSON] перед позивачем, що була встановлена рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04 лютого 2013 року у справі № 1512/984/2012 є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права. Однак, представник позивача вказує, що в період з 03.10.2014 року (дата перерахування коштів, отриманих в результаті реалізації заставного майна) по 01.12.2021 року (дата розрахунку заборгованості) відповідач безпідставно користується коштами у розмірі 41 752,68 доларів США (залишок заборгованості після реалізації заставного майна), що належали до сплати ПАТ «КБ «НАДРА», а після укладення договору про відступлення права вимоги позивачу. В силу наведеного, на думку представника позивача, у товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», як у правонаступника ПАТ «КБ «НАДРА», виникло право вимагати від відповідачів сплати 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості. При цьому, як вказує представник позивача, звертаючись до суду з даною позовною заявою, позивач враховує строки позовної давності для звернення до суду з такою вимогою. Враховуючи зазначене, звертаючись до суду з цим позовом, позивач здійснює розрахунок заборгованості за період з 15.12.2018 року до 01.12.2021 року. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги невиконання відповідачем рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулося до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 31.01.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних за користування грошовими коштами. Призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно розпорядження керівника апарату Київського районного суду м. Одеси від 10.06.2022 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 947/777/22, провадження №2/947/1470/22. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 14.06.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних за користування грошовими коштами. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 28.09.2022 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних за користування грошовими коштами у повному обсязі. В обґрунтування наданого відзиву представник відповідача посилається на те, що в якості підстави для стягнення відповідних грошових коштів з відповідача позивачем зазначена ст. 625 Цивільного кодексу України. Однак, як вказує представник відповідача, Законом України від 15.03.2022 р. № 2120-ІХ були внесені зміни, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно, до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Отже, представник відповідача вважає, що на станом на час розгляду справи, як вбачається із вказаної вище норми законодавства, підстави для стягнення з відповідача відповідних грошових коштів згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, відсутні. 03.10.2022 року до канцелярії суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просив задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у повному обсязі. У судове засідання 12.10.2022 року представник позивача не з`явився, однак надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової повістки на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалась, про що свідчить довідка з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у судове засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив. При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Приймаючи до уваги, що судове відправлення було повернуто поштою із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд зазначає, що відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Крім того, відповідачу - [PERSON] відомо про розгляд зазначеної справи, про що свідчить клопотання його представника про відкладення розгляду справи від 20.05.2022 року та від 12.09.2022 року, клопотання його представника про ознайомлення з матеріалами справи та надіслання на електронну адресу суду 28.09.2022 року відзиву на позов. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 07 вересня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитний договір №ОД14/09/2006/840-К/148, відповідно до умов якого, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 34 850,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених цим кредитним договором. За змістом пункту 3.4.4. кредитного договору банк надає позичальнику кредит з кінцевим терміном погашення до 06.09.2012 року. Крім того, з метою забезпечення повернення кредиту, 07 вересня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки № ОД14/09/2006/840-П/148, відповідно до якого [PERSON] прийняв на себе зобов`язання відповідати в повному об`ємі за своєчасне і повне виконання зобов`язань [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. Також, 07 вересня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та відповідачем - [PERSON] було укладено договоір застави транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», д/н [NUMBER] , 2006 року випуску, об`єм двигуна 2972 см3. Однак, у зв`язку з тим, що [PERSON] свої зобов`язання перед банком по кредитному договору від 07 вересня 2006 року за № ОД14/09/2006/840-К/148 належним чином не виконував, через невиконання своїх зобов`язань по вказаному кредитному договору виникла заборгованість, у зв`язку з чим, ПАТ «Комерційний банк «Надра» звернулося до суду із відповідним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2013 року по справі №1512/984/2012, яке набрало законної сили 15.02.2013 року, було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра». Стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитом у розмірі 49 768 доларів США 72 цента, що в еквіваленті дорівнює суму 397 637,14 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» 1 411 гривень 60 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» 1 411 гривень 60 копійок в рахунок відшкодування судових витрат. 04.08.2014 року було реалізовано транспортний засіб «Mitsubishi Pajero», д/н [NUMBER] , 2006 року випуску, об`єм двигуна 2972 см3, що був предметом застави у договорі застави б/н від 07.09.2006 року, що підтверджується витягом з веб-сайту torgi-minjust.gov.ua. Відповідно до розпорядження №ЄДРВП 38271574 від 19.08.2014 року у виконавчому провадженні №В-5/100 грошові кошти, а саме: 103 727,59 грн., що надійшли 18.08.2014 року на рахунок Першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа №1512/984/2012, який видано 12.04.2013 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення грошової суми з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «НАДРА» в розмірі 397 637,14 грн. перераховано на користь стягувача. Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 03.10.2014 року, а саме 1294,04 грн. за 100 доларів США, розмір реалізованого заставного майна становить 8 016,04 доларів США. Відповідно до розпорядження №ЄДРВП 38271526 від 19.08.2014 року у виконавчому провадженні №В-5/99 грошові кошти, а саме: 1 411,60 грн., що надійшли 18.08.2014 року на рахунок Першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа №1512/984/2012, який видано 12.04.2013 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення грошової суми з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «НАДРА» в розмірі 1 411,60 грн. перераховано на користь стягувача. З відповіді Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області №06-13944-4568 від 03.10.2014 року вбачається, що станом на 03.10.2014 року платіжне доручення Першого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції щодо перерахування коштів на користь ПАТ «КБ «НАДРА» стягнутих з реалізації майна [PERSON] на загальну суму 105 139,19 грн., сплачені управлінням Казначейства у повному обсязі, що станом на вказану дату за офіційним курсом НБУ становить 8 125,13 доларів США. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що внаслідок реалізації заставного майна, заборгованість [PERSON] перед ПАТ «КБ «НАДРА» в розмірі 49 768,72 доларів США, що була встановлена рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04 лютого 2013 року, зменшилась до 41 752,68 доларів США. Також судовим розглядом встановлено, що 26.02.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL2N79746 про відступлення прав вимоги, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 99, за змістом пункту 1 яког,о банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором. За змістом пункту 2 договору за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до цього договору, право вимагати сплати неустойок, пені, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень, право отримання коштів від реалізації заставного майна за основними договорами. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів. За змістом Додатку № 1 до договору № GL2N79746 про відступлення прав вимоги від 26.02.2020 року, до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором №ОД14/09/2006/840-К/148 від 07.09.2006 року та договором поруки №ОД14/09/2006/840-П/148від 07.09.2006 року. ТОВ «Консталт Солюшенс» сплатило ПАТ «КБ «НАДРА» кошти в порядку пункту 4 договору до моменту набуття чинності договором у розмірі 1 568 700,27 гривень без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 35 від 13.02.2020 року. ТОВ «Консалт Солюшенс» є фінансовою установою згідно свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № 1239, реєстраційний номер 13103989, виданого 29.08.2019 року та здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг № 1739 від 10.09.2019 року. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28.05.2020 року у справі №947/11995/20 було замінено стягувача його правонаступником на виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 04.02.2013 року, ухваленому по цивільній справі №1512/984/2012 за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, а саме: замінено стягувача з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс». Таким чином, суд зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у правовідносинах що були предметом розгляду у справі № 1512/984/2012 за позовом ПАТ «КБ «НАДРА» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України. За змістом частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. За змістом частини першої статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ПАТ «КБ «НАДРА» вибуло з правовідносин, що виникли за кредитним договором та договором поруки, що зазначені вище, а ТОВ «Консталт Солюшенс» набуло всіх прав кредитора за основними договорами. У зв`язку з тим, що до теперішнього часу рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2013 року по справі №1512/984/2012, яке набрало законної сили 15.02.2013 року, виконано не було, ТОВ «Консталт Солюшенс» звернулося до суду із відповідним позовом. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. В порушення зазначених правових норм, [PERSON] та [PERSON] рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 лютого 2013 року у справі № 1512/984/2012 в частині 49 768,72 дол. США не виконали, заборгованість ПАТ «КБ «НАДРА» своєчасно не погасили, своє грошове зобов`язання, встановлене та підтверджене рішенням суду, перед ПАТ «КБ «НАДРА» прострочили. Відповідно до частини першої статі 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання),-а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 кодексу. Так, відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 49 768,72 дол. США, що була встановлена рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04 лютого 2013 року у справі № 1512/984/2012, є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права. Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 , ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, згідно правового висновку, сформованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12, - право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України. Тобто, після закінчення строку дії кредитного договору або в разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України. Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Такого правового висновку дійшла також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.01.2019р. у справі №761/4878/16-ц (провадження № 61-1625св18). Отже, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Така позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) та від 04.06.2019р. у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку з невиконанням [PERSON] рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 лютого 2013 року у справі № 1512/984/2012 в частині стягнення 49 768 доларів США 72 центи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», відповідно до ст. 625 ЦК України, були нараховані три відсотки річних за період з 15.12.2018 року по 01.12.2021 року, розмір яких, згіднонаданого розрахунку, складає: 3 713 доларів США 13 центів. Доказів сплати зазначеної суми, як і доказів виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 лютого 2013 року у справі № 1512/984/2012, відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано. При цьому, звертаючись до суду з даною позовною заявою, Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» враховані строки позовної давності для звернення до суду з такою вимогою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»нараховує три відсотки річних за період з 15.12.2018 року по 01.12.2021 року. Відносно посилань представника відповідача на те, що Законом України від 15.03.2022 р. № 2120-ІХ були внесені зміни, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно, до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, суд зазначає наступне. 11.01.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення з [PERSON] трьої відсотків річних за користування коштами. Провадження у справі було відкрито 31.01.2022 року. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Консалт Солюшенс» просить стягнути три відсотки річних за користування коштами за період з 15.12.2018 року по 01.12.2021 року. Тобто, ТОВ «Консалт Солюшенс» звернувся до суду з даним позовом до моменту введення воєнного стану на території України та набрання чинності Закону України № 2120- IX від 15.03.2022 р. Закон України від 15.03.2022 р. № 2320-ІХ, на який посилається відповідач, набрав чинності 17.03.2022 року. Воєнний стан в Україні введено Указом Президента України від 24.02.2022 року, тому право нараховувати штрафні санкції відповідно до ст. 625 ЦК України у позивача існувало в строк до 23.02.2022 року включно. Згідно з статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. При цьому, суд зазначає, що Законом України від 15.03.2022 р. № 2120-ІХ, яким були внесені зміни, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно, чітко встановлений проміжок часу, за яким позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України. Таким чином, суд не може звільнити відповідача від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, за період, який передував періоду прийняття Закону України від 15.03.2022 р. № 2120-ІХ, яким були внесені зміни, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно. Тобто, на момент звернення до суду та здійснення розрахунку заборгованості, в Україні ще не було введено воєнного, надзвичайного стану, а отже норма, на яку посилається відповідач, до даних правовідносин не застосовується. З урахуванням викладеного, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про стягнення з [PERSON] грошової суми у розмірі 3 713 доларів США 13 центів, яка складається з: 3 713 доларів США 13 центів- три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 15.12.2018 року до 01.12.2021 року, заявлені на підставі розрахунку, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved