Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

05.10.2021 року позивач звернувся до Славутицького міського суду Київської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з нього на його користь грошові кошти в сумі 180 000 грн. коштів за договором підряду, 14750, 14 грн. - суму відсотків за користування грошовими коштами та 29358, 00 грн. - суму інфляційних збитків. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує на те, що 28.04.2018 року між ним та відповідачем шляхом усних домовленостей та переписок у мобільному додатку-месенджері Viber було укладено цивільну правову угоду у вигляді договору про виконання будівельних робіт, а саме утеплення будівель та перекриття даху на двох об`єктах дошкільних закладів та одному загальноосвітньому навчальному закладі. За виконані позивачем будівельні роботи відповідач зобов`язувався сплатити позивачеві грошові кошти в сумі 480 000 грн. Позивач приступив до виконання робіт і після поетапного виконання відповідачем сплачувалися кошти по домовленості виконаних робіт. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, а саме повністю виконав оговорені ремонтно-будівельні роботи на зазначених об`єктах. Але відповідач в порушення домовленостей за останній об`єкт сплатив відповідачу 20000 грн., а решту коштів 180 000 грн. від оговореної суми обіцяв сплатити до кінця 2018 року, але так і не сплатив. На телефонні дзвінки не відповідає, а в додатку-месенджері Viber постійно обіцяє сплатити після завершення якихось незрозумілих для позивача подій. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь кошти за договором підряду. Ухвалою Славутицього міського суду Київської області від 12 жовтня 2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором підряду передано на розгляд за підсудністю до Святошинського районного суду міста Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 08.11.2021 року визначено головуючого суддю Горбенко Н.О. Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, подавши до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з його перебуванням на військовій служби. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що дана справа призначення до розгляду у спрощеному позовному проваджені, як малозначна справа, тому суд вважає що дане клопотання представника позивача є не обґрунтованим та не перешкоджає розгляду цивільної справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). На підставі ч. 10 ст. 187 ЦПК України виклик відповідача в судове засідання було здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, не одноразова. Відповідач в судове засідання не з`явився, а також не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що позивачем до позовної заяви надано скріншоти переписки з особою на ім`я «[PERSON]», 2 фото даху будівлі та претензію адресовану відповідачу, написану позивачем. З роздруківки переписки між позивачем та особою на ім`я « [PERSON] », суд не вбачає підтверджень укладення усної угоди щодо виконання робіт, зазначених позивачем в позовній заяві, а саме, незрозуміло які саме будівлі та за якою адресою вони розташовані, яку роботу, за яку суму було оговорено та виконано її, переписка не відображає між ким була усна домовленість щодо виконання роботи та не підтверджує зазначення сум коштів, на які посилається позивач своїй позовній заяві. Згідно фото, наданих позивачем, в додатках, зображено дах будівлі, але якої саме будівлі з трьох зазначених в позовній заяві та які виконані роботи, на яку суму, та яким чином дане фото пов`язане з позовними вимогами позивачем не обґрунтовано. Як на підставу своїх позовних вимог, позивач у поданій ним заяві покладається на невиконання умов усного договору, який був укладений між ним та відповідачем на підрядні роботи. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. В силу вимог ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше стороні, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. В силу вимог ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій власний ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1, 2 ст.902 ЦК України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд дослідивши та оцінивши докази надані сторонами, а також у їх сукупності, вважає, що позов про стягнення коштів за договором підряду не підлягає задоволенню. При цьому, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення із відповідачем договору на виконання робіт за договором підряду, не надано доказів на яких умовах його було укладено, з поданих до суду письмових матеріалів не можливо встановити, які саме конкретні строки були обумовлені сторонами, суму договору та його зміст. Позивач в позовній заяві зазначає, що ним було отримано кошти в сумі 20 000 грн. від відповідача за частину виконаних робіт, але доказів в підтвердження сплати даної суми до суду не надає. При цьому, якщо виходити з твердження позивача про те, що отримання 20 000 грн. коштів, підтверджує укладення усного договору підряду між ним та відповідачем, то такий договір не відповідає вимогам частини четвертої статті 203 та пункту 3 частини першої статті 208 (письмова форма правочину) ЦК України, оскільки згідно з пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., а відтак, 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнюють сумі в 340 грн., що суттєво менше за суми грошових коштів, зазначених позивачем. Тому договір підряду, на який посилається позивач, має вчинятися у письмовій формі. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 03 червня 2019 року(справа № 369/3689/16-ц, провадження № № 61-14066св18). Крім цього, суд не бере до уваги, як докази укладення такого договору, переписку із відповідачем у мережі Інтернет, оскільки із неї не вбачається власника номеру телефону між якими відбувалась така переписка. Крім цього, суд вважає, що не може бути таким доказом як фото даху будівлі, оскільки із них не вбачається підстави виникнення зазначених обставин. Дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суди приходить до висновку, що позивачем не надано жодних доказів щодо укладення між сторонами у належній формі договору підряду, у зв`язку з чим неможливо встановити дійсні правовідносини між сторонами та наявність або відсутність між ними домовленості щодо істотних умов договору підряду. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Оскільки позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів укладення саме договору підряду, тому у задоволенні позову суд відмовляє. Оскільки позовні вимоги щодо стягнення відсотків за користування коштами та інфляційних втрат є похідними вимогами від основної, то в задоволенні даних позовних вимог також слід відмовити. Виходячи з положень ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed