Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив стягнути з АТ «ПУМБ» на його користь безпідставно стягненні кошти в розмірі 558,45 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 39329 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 16 601,52 грн. AT «ПУМБ» пред`явило виконавчий напис № 39329 від 01.12.2020 для виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. Приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63998301 від 24.12.2020, і з заробітної плати позивача утримано 558,45 грн.. 12.05.2021 заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва по справі № 758/3975/21, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 39329 від 01.12.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення суми заборгованості у розмірі 16 351,52 грн. з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ». На даний час, AT «ПУМБ» добровільно не повернуло позивачу коштів, які були набуті без достатньої правової підстави. Ухвалою суду від 27.09.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач та не з`явивсялися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, позивачем подана заява, в якій останній просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов задовольнити та ухвалити відповідне рішення. Представник відповідача АТ «ПУМБ» в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходило. Третя особа судове засідання не з`явилась повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилала, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що AT «ПУМБ» пред`явило виконавчий напис № 39329 від 01.12.2020 для виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л.. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63998301 від 24.12.2020 року. Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12.05.2021 року у справі № 758/3975/21, позов [PERSON] задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 39329 від 01.12.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. щодо стягнення з [PERSON] суми заборгованості у розмірі 16 351,52 грн. на користь АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 2001030795101 від 08.05.2018, укладеного між АТ «ПУМБ» та [PERSON] .. Як вбачається з виписки, з заробітної плати [PERSON] проводилися відрахування заборгованості на користь АТ «ПУМБ», яка з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в загальній сумі склала 558,45 грн.. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу стягнення з позивача на користь відповідача безпідставно набутого майна. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлено (частина 5 статті 82 ЦПК України). Таким чином, рішенням суду виконавчий напис, на підставі якого з [PERSON] стягнуто 16 351,52 грн визнано таким, що не підлягає виконанню і ці обставини, відповідно до ч. 5 ст. 82ЦПК України не підлягають доказуванню. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ст. 1212 ЦКУкраїни особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.08.2018 року по справі № 334/2517/16-ц, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи те, що кошти набуті банком за виконавчим написом нотаріуса, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, набуті без достатньої правової підстави, і чинним законодавством не передбачено іншого способу повернення цих коштів, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з АТ «ПУМБ» на користь позивача утриманих з його заробітної плати коштів у сумі 558,45 грн. Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.15 ЦПК України). Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Як вбачається із матеріалів справи, 13 вересня 2021 року між Адвокатським об`єднанням «Захист», в особі Воскобойник Р.М. та [PERSON] було підписано Договір №23/1 про надання адвокатських послуг. За умовами п.1 Додатку № 1 до Договору №23/1 від 13.09.2021 року про надання адвокатських послуг, клієнт 13.09.2021 року, на момент заключення договору оплачує (Адвокатському об`єднанню) гонорар у сумі 500,00 грн. за надання правової допомоги згідно п. 1.1 Договору. За умовами п.2 Додатку № 1 до Договору №23/1 від 13.09.2021 року про надання адвокатських послуг, клієнт до 30.09.2021 року оплачує (Адвокатському об`єднанню) гонорар у сумі 400,00 грн. за надання правової допомоги згідно п. 1.1 Договору. А тому, суд приходить до висновку, про задоволення вимог позивача в частині стягнення понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 900, 00 грн.

Outcome: approved