Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» у серпні 2019 року звернувся до суду з позовом до Благодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття», [PERSON] , згідно з яким просить визнати недійсним укладений між відповідачами Іпотечний договір від 06.11.2017 року, посвідчений 06 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є., номер в реєстрі 217. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на момент укладення оспорюваного договору Благодійна організація «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» не була законним власником нерухомого майна, переданого в іпотеку, крім того, правочин укладено без згоди позивача як іпотекодержателя такого майна. У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтея Компані» звернулося до суду з позовом до відповідачів як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання іпотечного договору недійсним. Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтея Компані» свої вимоги до Благодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття», [PERSON] мотивує тим, що станом на момент розгляду спору набуло право власності на частину нерухомого майна, переданого в іпотеку за спірним правочином. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.08.2019 року в справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. У матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ТОВ «Алтея компані». Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши позовні заяви по суті спору та письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно та всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. 12.06.2008 року між Вищим навчальним закладом «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» як позичальником і іпотекодавцем та ПАТ КБ «Хрещатик», як іпотекодержателем, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що випливають з кредитних договорів №40-47/4-07 від 26.06.2007, №54-47/4-07 від 10.08.2007, №24-47/1-08/1 від 04.06.2008, №58-47/1-13 від 24.12.2013, був укладений договір іпотеки №24-47/1-08/04, який посвідчений 12 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. номер в реєстрі 1664 (з наступним змінами та доповненнями) (т. 1 а.с. 19-24). Згідно з п.п. 1.1, 1.2 вищевказаного договору №9 від 25.03.2015 року про внесення змін до Договору іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008 року, який посвідчений 25 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. номер в реєстрі 185, іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку нерухоме майно - будівлю загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 362161380000; предмет іпотеки складається з: будівля літ. «Н», блок «А», загальною площею 3495 кв.м. Позивачем та відповідачем Благодійна організація «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» у матеріали справи надані інформаційні довідки, з яких вбачається наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку №5682225 від 12.06.2008 року, яка виникла на підставі додаткового договору №8 до договору іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008 року, серія та номер 1333 виданий 30.08.2012, видавник приватний нотаріус Київського нотаріального округу Мельник Р.П.; Додаткового договору №9 до договору іпотеки №24-47/1-08/04 від 12.06.2008 року, серія та номер 185 виданий 25.03.2015, видавник приватний нотаріус Київського нотаріального округу Мельник Р.П. Згідно запису про іпотеку №5682225 від 12.06.2008 року боржником є Вищий навчальний заклад «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна»; іпотекодержателем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» (т.1 а.с. 25, а.с. 104-111). Як вбачається з копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 100235890, вбачається, що 12.10.2017 року приватним нотаріусом Нотари О.І. за Товариством з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю, літ. «Н» блок «А», загальною площею 3495 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №37552659 від 12.10.2017, приватний нотаріус Нотари Олег Іванович, Київський міський нотаріальний округ. Номер запису про право власності 22807479 (т.1, а.с.17-18). Рішенням загальних зборів членів Благодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття», оформленим протоколом №18 від 20.10.2017 року, прийнято на баланс Благодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» об`єкт нерухомого майна - будівлю, літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м., яка належить на праві власності Вищому навчальному закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна». Доповідач на вказаних Зборах - [PERSON] , голова Зборів - Таланчук Петро Михайлович (т. 1 а.с. 44-45). 21.10.2017 року між Вищим навчальним закладом «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» (пожертвувач), в особі голови наглядової ради Таланчука П.М., та Благодійною організацією «Благодійний фонд «Добробут XXI століття» (обдарований), від імені якої на підставі довіреності посвідченої 21.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., за реєстровим №62 діяв [PERSON] був укладений договір про пожертву (дарування), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №63 (т. 1 а.с. 49-51). Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. договору про пожеоту (дарування), пожертвувач передає у пожертву (дарує), а обдарований приймає у пожертву будівлю літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м., загальною площею 3495 кв.м. 06.11.2017 року між відповідачами [PERSON] як позикодавцем і Благодійною організацією «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» як позичальником в особі директора Таланчука П.М., був укладений договір позики, відповідно до якого в позику передається 1 500 000,00 грн. Забезпеченням зобов`язання за цим договором передається нерухоме майно - будівля літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м., загальною площею 3495 кв.м. та будівля літ. "К" блок "Б" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 4725 кв.м. (т. 1 а.с. 40). 06.11.2017 року між відповідачами [PERSON] як іпотекодержателем і Благодійною організацією «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» як іпотекодавцем, був укладений іпотечний договір, посвідчений 06 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.С. та зареєстрований в реєстрі за №217 (т.1 а.с. 35-39). В п. 1.1. іпотечного договору зазначено, ним забезпечується зобов`язання, яке виникло у іпотекодавця на підставі договору від 06 листопада 2017 року у простій письмовій формі, при цьому розмір основного зобов`язання визначений у розмірі 1 000 000,00 грн. Відповідно до п. 1.2. іпотечного договору в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця за договором позики іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно: будівлю літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м. та будівлю літ. "К" блок "Б" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 4725 кв.м. З інформаційної довідки №102796748 від 06.11.2017 вбачається, що 06.11.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо будівлі літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 37971706 від 06.11.2017 було винесено запис про іпотеку №23213528, згідно з яким основне зобов`язання вказано в розмірі 1 500 000,00 грн., іпотекодавцем зазначено Благодійну організацію «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття», а іпотекодержателем [PERSON] (т.1 а.с. 232). Наказами Міністерства юстиції України №3525/5 від 09.11.2017 року та №1354/5 від 03.05.2018 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» були скасовані, зокрема: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.01.2017 №37689364, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем Благодійною організацією «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття»; та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.11.2017 №№37971908, 37972055, №№37971706, 37971997, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. щодо реєстрації права іпотеки на нерухоме майно за [PERSON] , та щодо реєстрації заборони на нерухоме майно внаслідок укладання між відповідачами оспорюваного договору. Щодо скасованих рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відповідні записи про скасування записів, які були внесені на підставі цих рішень. Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 62, 63). 18.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» як продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алтея Компані» як покупцем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який 18 лютого 2020 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., номер в реєстрі 329. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №200677910 запис 35534222 про право власності на нерухоме майно: будівлю літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м. за ТОВ «Алтея Компані» внесено на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. як державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51185748 від 18.02.2020 (т.2, а.с. 86). Вирішуючи спір про визнання недійсним Іпотечного договору від 06.11.2017 року, укладеного між Благодійною організацією «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» та [PERSON] , який посвідчений 06 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є., номер в реєстрі 217, суд дійшов наступних висновків. Згідно з статтею 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: - по-перше, пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; - по-друге, наявність підстав для оспорення правочину; - по-третє, встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Позовні вимоги ТОВ «Офіс Сервіс Груп» обґрунтовані тим, що на підставі оспорюваного правочину, відповідачі незаконно, в порушення статей 316, 317, 319, 321 ЦК України обтяжили належне йому на праві власності нерухоме майно - будівлю літ. "Н", блок "А", загальною площею 3495 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Тому оспорюваний правочин порушує його права, як власника, зазначеного нерухомого майна. Крім того, на підставі оспорюваного правочину, відповідачі незаконно, в порушення ч. 2 ст. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 593 ЦК України обтяжили нерухоме майно іпотекою на користь [PERSON] без згоди Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» як іпотекодержателя зазначеного нерухомого майна. Обґрунтовуючи позов третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтея Компані» послалося на те, що наявність чинного іпотечного договору від 06.11.2017 року може мати наслідком припинення права власності на належне йому нерухоме майно. При цьому іпотечний договір від 06.11.2017 року є недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки його зміст суперечить ч. 1 ст. 576 ЦК України, ч. 1 ст. 658 ЦК України, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу», ч. 3 ст. 238 ЦК України. Оцінюючи заявлені правові підстави для визнання недійсним іпотечного договору від 06.11.2017 року, суд виходить з того, що згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Порушення укладанням спірного договору прав власника нерухомого майна - будівлі літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м. - доведено наявною в матеріалах справи копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 100235890, з якого вбачається набуття 12.10.2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» права власності на зазначене майно, номер запису про право власності 22807479. Обставини стосовно набуття позивачем за основним позовом права власності на спірну будівлю не спростовані відповідачами в справі, зокрема не надано доказів, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нотари О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №37552659 від 12.10.2017 у встановленому порядку визнане нечинним чи недійсним. Відтак за даних обставин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якою речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 576 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене заставодавцем, і на яке може бути звернено стягнення. При цьому за ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека є видом застави. Право відчуження майна належить його власнику, оскільки ст. 319 ЦК України передбачено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1,2 ст. 321 ЦК України). Оспорюваний правочин укладений щодо майна, яке не могло бути відчужене відповідачем Благодійною організацією «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття», оскільки останній, не будучи власником даного нерухомого майна, не наділений повноваженнями ні відчужувати його, ні обтяжувати іпотекою, що відповідає загальновизнаному принципу приватного права ''nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", - "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам", на який неодноразово посилався Верховний Суд, зокрема, у постановах від 04.06.2020 у справі №910/1755/19 та 04.12.2018 у справі №31/160(29/170(6/77-5/100). З урахуванням змісту Наказів Міністерства юстиції України №3525/5 від 09.11.2017 року та №1354/5 від 03.05.2018, що містяться в матеріалах справи, та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.10.2017 року індексний номер витягу 100235890, вбачається, що на момент укладання іпотечного договору від 06.11.2017 власником щодо частини предмета іпотеки- - будівлі літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м. було ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» (з 12.10.2017 року). Згідно з інформацією, що міститься в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень власником щодо предмета іпотеки - будівлі літ. "К" блок "Б" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 4725 кв.м. є з 24.04.2014 року Вищий навчальний заклад «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна». З наведеного випливає, що зміст спірного правочину суперечить ст. 319 ЦК України, ч. 1 ст. 576 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про заставу», і це є підставою для визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Порушення укладанням спірного договору прав іпотекодержателя нерухомого майна - будівлі літ. "Н" блок "А" за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 3495 кв.м. - доведено наявними в матеріалах справи копіями інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається наявність запису про іпотеку №5682225 від 12.06.2008 року на користь ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» (іпотекодержатель). За даних обставин підлягає застосуванню ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку. Обставини стосовно відсутності згоди ТОВ «Офіс Сервіс Люкс» як іпотекодержателя за договором іпотеки №24-47/1-08/04, який посвідчений 12 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Р.П. номер в реєстрі 1664, на передачу за спірним договором предмета іпотеки в наступну іпотеку [PERSON] - не спростовані відповідачами в справі, зокрема в матеріали справи не надано копії документа, що засвідчує відповідну згоду іпотекодержателя. Зі свого боку Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс Сервіс Люкс» заперечило надання ним як іпотекодержателем згоди у будь-якій формі на передачу нерухомого майна в наступну іпотеку. З наведеного випливає, що зміст спірного правочину суперечить ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», і це є підставою для визнання правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Перевіряючи доводи позивача та третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору щодо порушення ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» під час укладання спірного правочину, суд бере до уваги наступне. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положення ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Правовідносини щодо забезпечення виконання зобов`язання не можуть існувати самостійно від основного зобов`язання за договором позики. За ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека є видом застави. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір повинен містити, зокрема таку істотну умову як зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання. Як вже було зазначено, в укладених 06.11.2017 року між відповідачами договорі позики та іпотечному договорі указані різні розміри основного зобов`язання: предметом договору позики вказані грошові кошти в розмірі 1 500 000,00 грн., тоді як в іпотечному договорі основне зобов`язання визначене в розмірі 1 000 000,00 грн. За змістом ч. 2 ст.1046 ЦК України договір позики є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передачі речей чи грошових коштів. Факт передачі коштів посвідчується розпискою, квитанцією або іншим документом, який засвідчує не тільки отримання позикодавцем відповідно певної речі (коштів) від позикодавця, а й підтверджує як укладення цих договорів, так і їх умови. На підтвердження факту передачі коштів у позику, тобто на підтвердження наявності грошового зобов`язання, відповідачі не надали в матеріали справи жодного доказу (розписку, платіжні документи, тощо). В тому числі, відповідачем Благодійною організацією «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» не виконано ухвалу суду від 10.02.2020, якою суд вжив заходів забезпечення доказів, й серед іншого витребував у даного відповідача засвідчену банківською установою виписку по банківському рахунку Благодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» про зарахування на поточний банківський рахунок позики, наданої [PERSON] за договором позики від 06.11.2017. При цьому, на виконання ухвали суду від 10.02.2020, якою суд вжив заходів забезпечення доказів, від Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» надійшла відповідь від 06.03.2020 року про наступне. В період з 06.11.2017 по 10.11.2017 р.р. внесення [PERSON] позики у сумі 1 000 000,00 грн на рахунок Благодійної організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» не знайдено; відповідне повідомлення до Державної служби фінансового моніторингу не направлялося (т.2 а.с. 191). Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вищенаведені обставини щодо непідтвердження жодним доказом обставини передачі [PERSON] грошових коштів Благодійній організації «Благодійний фонд «Добробут ХХІ століття» у якості позики, дають суду підстави для висновку про те, що договір позики від 06.11.2017 року є неукладеним, а тому відсутнє дійсне зобов`язання, на забезпечення якого укладено спірний іпотечний договір. З наведеного випливає, що зміст спірного правочину суперечить ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу», і це є підставою для визнання правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Отже, матеріалами справи підтверджено наявність підстав для визнання спірного правочину недійсним. Оцінюючи позовні вимоги позивача та третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору, з огляду на заявлені ними порушені суб`єктивні цивільні права, які підлягають судовому захисту, та з огляду на обраний спосіб захисту, суд вважає за необхідне задовольнити основний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, оскільки їхні права були порушенні та підлягають захисту. Судовий збір відповідно до ст.141 ЦПК України за основним позовом та за позовом третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору покладається на відповідачів в рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: approved