Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

07.12.2021 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, в якому позивач просить суд: - винести рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на утримання сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2016 року з твердої грошової суми в розмірі 1000,00 грн на 1/4 частку з усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини; - стягувати щомісяця з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини (однієї чверті) від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання рішення законної сили до суду та до досягнення сином повноліття; - стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) фактично понесені додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у сумі 32097,87 грн. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вони з відповідачем перебували в офіційному шлюбі, який згодом рішенням суду було розірвано. Від спільного подружнього життя вони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні та вихованні позивача, проживає та зареєстрований разом з нею за однією адресою. При цьому за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2016 року, справа №202/5202/16-ц, яке було залишено без змін Апеляційним судом Дніпропетровської області, з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 грн, які підлягають індексації відповідно до закону щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12 серпня 2016 року. Як зазначила позивач, їх з відповідачем син - [PERSON] , [INFO] , є інвалідом з дитинства, про що свідчить медичний висновок та посвідчення дитини-інваліда. Проте, незважаючи на рішення суду, відповідач [PERSON] з серпня 2016 року по березень 2017 року включно не сплачував взагалі, а з квітня 2017 року сплачує нерегулярно та не в повному обсязі аліменти на утримання сина. Тому позивач самостійно несе усі витрати на оздоровлення, лікування дитини, її розвиток, а відповідач жодним чином не допомагає у вихованні сина. Так, як пояснила позивач, після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів пройшло майже більше ніж п`ять років та за цей час змінився не тільки вік сина і потреби у його утриманні, а й законодавчі норми щодо посилення захисту права дитини на належне утримання. Отже, визначений раніше судом розмір аліментів в сумі 1000,00 грн є недостатнім для утримання дитини, оскільки в силу свого віку він потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, освіту, що має наслідком зміну матеріального становища дитини. Також позивач зазначила, що фактично понесені нею додаткові витрати, які пов`язані з лікуванням та обстеженням сина [PERSON] , розвитком здібностей сина [PERSON] на навчання в школі програмування, на навчання в школах, складають у загальному розмірі 32097,87 грн, з урахуванням принципу рівності батьків щодо утримання їх дітей. З огляду на викладене, позивач звернулась до суду з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину. Відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позовну заяву. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 30.03.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судове засідання, призначене на 07.10.2022 року, з`явилась представник позивача. Відповідач та (або) його представник - адвокат Капітанов Д.Г. у судові засідання, призначені на 01.06.2022 року, 04.08.2022 року, 07.10.2022 року, не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце проведення судових засідань, що підтверджується матеріалами справи. Так, 20.04.2022 року відповідач особисто залишив розписку про те, що він був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, призначеного на 01.06.2022 року, з розгляду справи та отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви разом з доданими до неї документами. Представник відповідача 01.06.2022 року та 04.08.2022 року подав до суду клопотання про відкладення судових засідань на інші дати, у зв`язку з неможливістю явки у судові засідання через участь у невідкладних слідчих діях, проте не долучив належних доказів на підтвердження зазначених тверджень. У судове засідання, призначене на 07.10.2022 року, відповідач та (або) його представник причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надсилали. Суд, з огляду на положення ст. ст. 128, 223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності відповідача та (або) його представника. Також, у зв`язку з наявністю підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з огляду на позицію представника позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі письмових доказів. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, підстави звернення до суду пояснила суду таким чином, як про це зазначено вище, та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також представник позивача додала, що дитина сторін є дитиною-інвалідом, ліки дуже дорогі, що підтверджується квитанціями, та позивач несе великі витрати на утримання сина. Як пояснила представник позивача, позивач ще просить суд стягнути з відповідача половину додаткових витрат на утримання сина, як то передбачено вимогами чинного законодавства України. Під час судового засідання судом були заслухані усні пояснення представника позивача по суті спору, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, заслухано заключне слово представника позивача. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом з дитинства. Це підтверджується наступними письмовими доказами, наданими суду позивачем, а саме належним чином засвідченими копіями: свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.10.2008 року; рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2015 року, справа №202/8493/15-ц, яким було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, та яке набрало законної сили станом на 28.12.2015 року; посвідчення серії [NUMBER] від 20.08.2021 року, номер особової справи 605209; довідки від 06.08.2021 року №566 про перебування [PERSON] на обліку в Центральному УСЗН (Центральний район) та отримання державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю за період з лютого 2021 року по липень 2021 року; медичної документації щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] : довідок, медичних висновків, виписки з амбулаторної картки, виписок з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, рецептів лікарів з призначенням медикаментів. На підтвердження факту проживання позивача разом з дитиною за зареєстрованою адресою місця проживання: [ADDRESS] , позивач надала суду копії: паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 07.09.2006 року; довідки №384 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 16.01.2021 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2016 року, справа №202/5202/16-ц, провадження №2/202/2540/2016, було частково задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 грн, які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12.08.2016 року. Вказане рішення суду набрало законної сили станом на 05.12.2016 року. 11.01.2017 року для примусового виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2016 року, справа №202/5202/16-ц, судом було видано виконавчий лист зі строком пред`явлення до виконання - 23.09.2026 року. На підтвердження понесених позивачем додаткових витрат на лікування та медичне обстеження дитини, придбання ліків, на навчання в школах, з огляду на розвиток здібностей дитини, позивач надала суду копії: фіскальних чеків за період з 2016 року по 2020 роки, рахунків, сертифікатів аналізів та якості, консультативних висновків, рекомендацій, довідок, договору про надання послуг №231 від 10.11.2020 року, квитанцій. При цьому суд на підставі ст. 77 ЦПК України відхиляє як неналежні докази надані позивачем копії товарних чеків на придбання одягу, взуття, приладдя для навчання, оскільки такі не стосуються предмета спору та такі витрати не були включені позивачем до додаткових витрат, про що в судовому засіданні зазначила представник. На підтвердження майнового стану відповідача позивач надала суду витяг з сайту з відомостями про реєстрацію юридичних осіб, реєстрацію відомостей про керівника юридичних осіб - [PERSON] . Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу зміни розміру та способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд, з урахуванням положень статті 9 Конституції України, зазначає, що відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей. Відповідно до принципу 2 та принципу 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 1 статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року № 759/10277/1 (61-22317св19), будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз викладених вище норм вказує, що розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Водночас правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17. Так, у ході судового розгляду справи позивач довела належними та допустимими доказами той факт, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, наразі не відповідає матеріальному стану матері, з якою проживає дитина. Оскільки дитина є інвалідом з дитинства та потребує постійного догляду, медичного обслуговування, що вимагає значних матеріальних витрат, та наявність таких була доведена позивачем. При цьому суд враховує те, що прожитковий мінімум для дитини відповідного віку змінився з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів до моменту звернення позивача до суду, та відповідно змінилась і мінімальна сума на щомісячне утримання дитини, що визначено Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Також суд бере до уваги те, що відповідач зареєстрований керівником певної кількості юридичних осіб, що здійснюють підприємницьку діяльність, а тому за своїм матеріальним становищем має змогу утримувати сина на рівні з матір`ю. Водночас відповідач не довів суду зворотного. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів, а саме з твердої грошової суми у розмірі 1000,00 грн на 1/4 частку від заробітку (доходу) відповідача є обґрунтованою, відповідає найкращим інтересам дитини та підлягає задоволенню. З приводу позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат суд зазначає таке. Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила позов (постанова Верховного Суду від 22 травня 2019 року, справа № 201/15248/16-ц, провадження № 61-4862св18). За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року № 759/10277/1 (61-22317св19), будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на інструменти, призначені для розвитку здібностей дитини, або документи, що підтверджують необхідність здійснення додаткових витрат на лікування дитини. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у пункті 18 якої зазначено, що передбачені статтею 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналіз відповідних норм закону та судової практики вказує, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються і додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Так, у ході судового розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що вона понесла додаткові витрати на дитину, бо такі витрати пов`язані з особливими обставинами, а саме: витрати та лікування дитини, навчання дитини. Позивач, своєю чергою, довела належними та допустимими доказами наявність у неї додаткових витрат на дитину у загальному розмірі, з урахуванням принципу рівності батьків, 32097,87 грн. При цьому суд, вирішуючи спір в межах позовних вимог, враховує те, що під час розрахунку витрат позивача на лікування дитини судом було встановлено, що за розрахунком суду за наявними в матеріалах справи квитанціями загальна сума витрат позивача на лікування сина становить загалом 31821,43 грн (4682,33 грн + 745,25 грн + 10357,00 грн + 4918,10 грн + 4917,75 грн + 730,00 грн + 495,00 грн + 501,00 грн + 390,00 грн + 430,00 грн + 430,00 грн + 350,00 грн + 350,00 грн + 230,00 грн + 835,00 грн + 210,00 грн + 1250,00 грн = 31821,43 грн), що на 10 копійок вище, ніж заявила позивач. Оскільки позивач визначає їх на рівні 31821,33 грн (4682,33 грн + 745,25 грн + 10357,00 грн + 4918,00 грн + 4917,75 грн + 730,00 грн + 495,00 грн + 501,00 грн + 390,00 грн + 430,00 грн + 430,00 грн + 350,00 грн + 350,00 грн + 230,00 грн + 835,00 грн + 210,00 грн + 1250,00 грн = 31821,33 грн). Суд, вирішуючи спір в межах позовних вимог, вважає за необхідне визначити загальний розмір додаткових витрат позивача на утримання сина, виходячи з розрахунку позивача, та з огляду на те, що батьки мають спільно виконувати свої батьківські обов`язки щодо утримання дитини, розмір додаткових витрат позивача на утримання сина визначити у розмірі 32097,87 грн, замість 32097,91 грн за наявними квитанціями. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частин 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved