Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.12.2021 звернулася до суду з указаним позовом та просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог указувала, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем [PERSON] , у них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням суду шлюб між ними розірвано. На підставі судового наказу Криворізького районного суду від 01.04.2019 з [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина, однак відповідач аліменти сплачує частково, наявна заборгованість, яка зростає. Указує, що 06.12.2019 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає з нею та її чоловіком за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що відповідач не спілкується з сином в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, стан здоров`я, не проявляє інтересу до внутрішнього світу сина. Окрім того, відповідач взагалі не проводить з дитиною вільний час, навпаки, переховується та не повідомляє адреси фактичного місця проживання, має значну заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини. Стверджує, що неодноразово на адресу місця реєстрації відповідача направляла вимогу про необхідність виконання батьком обов`язку щодо виховання та розвитку дитини, однак [PERSON] вимоги не отримував. Окрім того, вона зверталася до Глеюватської сільської ради з метою здійснення контролю за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] , однак останній контакту з сільською радою уникає. Вважає, що наявні докази винної поведінки відповідача щодо свідомого нехтування своїми батьківським обов`язками по вихованню дитини та ухилення від виконання, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Представник позивача, адвокат Севостьянова І.Г. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснювала, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не сплачує аліменти, не цікавиться життям дитини. [PERSON] батьком називає нового чоловіка позивача, - [PERSON] , який виконує обов`язки батька та бажає усиновити дитину. Про те, указані обставини не перешкоджають спілкуватися з дитиною як [PERSON] , так і матері відповідача, бабусі хлопчика, на відміну від батька, який жодного разу не виявив бажання поспілкуватися з дитиною за час її перебування за кордоном. Мати з дитиною з початком війни виїхали за кордон, до Республіки Польща, про що відповідача було повідомлено. Мати [PERSON] не перешкоджає спілкуванню рідного батька з дитиною. Відповідач не звертався ні до суду, ні до органу опіки з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, жодних доказів з цього приводу не надав. Звертала увагу, що під час спільного проживання сторін відповідач дозволяв собі насильство відносно [PERSON] , остання змушена була тікати, винаймати квартиру. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Митрошин С.В. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову як необґрунтованого та безпідставного. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Будучи безпосередньо присутнім у судовому засіданні 18.05.2022 відповідач [PERSON] пояснював, що він заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Указував, що сина він забезпечував належним чином, у тому числі й матеріально. Не заперечував, що існує заборгованість зі слати аліментів, але пояснював, що вона з часом буде сплачена. Наявність заборгованості обґрунтовував відсутністю офіційного працевлаштування та стабільного заробітку. Також посилався на те, що матір`ю дитини чиняться йому перешкоди у спілкуванні з сином як безпосередньо, так і в телефонному режимі. З даного приводу до відповідних органів з метою визначення його участі у спілкуванні та вихованні дитини, не звертався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації Стрельцова А.В., у судовому засіданні вказувала, що виходячи з найкращих інтересів дитини, є підстави для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, у нього відсутнє розуміння того, що він батько. Пояснювала, що сім`я на обліку у службі не перебувала. Після надходження до служби у справах дітей позовної заяви, представник служби зв`язався з відповідачем [PERSON] , який повідомив, що він перебуває у м. Києві, а до служби може з`явитися його мати. 24.01.2022 до служби у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації з`явилась мати відповідача та повідомила, що [PERSON] перебуває у м. Києві, та саме вона бере участь у вихованні дитини та матеріально її забезпечує. Більше відповідач на зв`язок не виходив, обіцянок щодо спілкування та матеріального забезпечення дитини не виконував. Жодних скарг про те, що мати дитини чинить перешкоди участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, від [PERSON] до служби не надходило. Представники третіх осіб - служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, виконкому Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, як органів опіки та піклування, правом на участь у судовому засіданні не скористалися. Надали заяви про розгляд справи за відсутності представників, при ухваленні рішення покладалися на розсуд суду (т.1 а.с.55,59,65,97,108,125,141,157,178, т.2 а.с.2,26,47). Служба у справах дітей Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області надали заяву про розгляд справи за відсутності представника, у задоволенні позовних вимог просили відмовити, надавши про це відповідний висновок, відповідно до ст. 19 СК України (т.1 а.с.127,143,206,225). Надавши заяви 05.07.2022, 20.07.2022, 05.08.2022 при ухваленні рішення покладалися на розсуд суду (т.2 а.с.3,29, 48). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання про те, що позивач [PERSON] доводиться їй рідною сестрою. Остання перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого є син [PERSON] . Фактично, від дня народження дитини, батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, синові уваги не приділяв. З часом стосунки між подружжям погіршувалися, виникали сварки, суперечки. Відповідач застосовував до [PERSON] психологічне та фізичне насильство, що, у кінцевому рахунку, призвело до розірвання шлюбу. Після розлучення, дитина залишилася проживати з матір`ю. Від того часу батько до дитини з`являвся всього декілька разів, вихованням дитини не займається, не спілкується, матеріально не забезпечує. З 2019 року забезпеченням дитини, так само, як і її вихованням займається [PERSON] ,чоловік позивача, з яким вона зареєструвала шлюб та створила нову сім`ю. [PERSON] , будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, повідомила, що відповідач [PERSON] є її сином. У неї є онук [PERSON] , який народився у зареєстрованому шлюбі між [PERSON] та [PERSON] . За період шлюбу та відразу після народження дитини між подружжям були добрі відносини, однак через певний час, у сім`ї почали виникати сварки у зв`язку з відвідуванням позивачем релігійної громади. У кінцевому рахунку шлюб між подружжям було розірвано. Після розлучення [PERSON] підтримував матеріально колишню дружину з дитиною, яка залишилася проживати з матір`ю, купував речі, одяг, іграшки, продукти харчування, від виконання своїх батьківських обов`язків не уникав, по мір можливості сплачував аліменти, оскільки проблеми зі здоров`ям ускладнювали вирішення питання працевлаштування. Також, щодо участі батька у вихованні сина, повідомила, що позивач чинить [PERSON] у цьому перешкоди, певний період часу остання взагалі переховувала дитину. Мають місце випадки звернення до органів поліції, однак перевірка зазначених фактів не проводилася. До відповідних органів та служби, а також до суду з позовом про визначення участі батька, бабусі у вихованні та спілкуванні з дитиною, ні вона, ні [PERSON] не зверталися. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання про те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , матір`ю відповідача [PERSON] , відповідно, доводиться останньому вітчимом. [PERSON] з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано, з відповідача на утримання дитини стягуються аліменти. [PERSON] дитину не виховує, не утримує. Його самого, фактично забезпечує матір, яка і сплачує за нього аліменти. Щодо перешкод [PERSON] у вихованні та спілкуванні батька з дитиною повідомив, що про такі випадки йому особисто не відомо, лише чув зі слів дружини. У той же час повідомив, що бабуся, [PERSON] регулярно відвідувала дитину та спілкувалася з нею у той час, як дитина перебувала на території України. З початком війни матір з дитиною виїхали до Республіки Польща, тому спілкування з дитиною обмежено телефонними розмовами. [PERSON] з сином не спілкується, має заборгованість з виплати аліментів, які, як він підозрює, сплачуються фактично за його рахунок, оскільки грошові кошти, що отримувала від нього дружина за сплату комунальних послуг, використовувалися останньою не за призначенням, у зв`язку з чим, виникала заборгованість та було відключено його домоволодіння від газопостачання. [PERSON] не працює, стабільного джерела доходів не має, останні десять років перебуває у пошуках роботи. Може охарактеризувати [PERSON] як особу непостійну, безвідповідальну та як таку, що не має особливого бажання працювати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав показання про те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Йому відомо, що раніше остання перебувала у шлюбі з [PERSON] , який розірвано та від якого є дитина, хлопчик [PERSON] . З грудня 2019 року він з позивачем та її малолітнім сином [PERSON] почали проживати разом. За весь проміжок часу, що він знайомий з [PERSON] , його рідний батько [PERSON] ним не цікавиться, участі у вихованні та спілкуванні не бере, аліменти на утримання не сплачує. На даний момент вихованням та утриманням дитини займається він, дитина називає його татом, а він, відповідно, називає [PERSON] сином. Стверджував, що дитину до цього ніхто не примушував та, на його думку, це сталося лише через те, що на відміну від рідного батька, саме він приділяє дитині постійну увагу, турботу. Пояснив, що позивач ніяким чином не чинила та не чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною як батькові, так і бабусі [PERSON] . Бабуся [PERSON] регулярно спілкується з дитиною. На даний час, оскільки через війну позивач з дитиною виїхали до Республіки Польщі, спілкування відбувається по телефону. Відповідач востаннє бачився з дитиною в 2019 році, на її день народження, а саме, 13 квітня, коли прийшов у дитячий садок. Ця зустріч тривала не більше п`яти хвилин. Зазначав, що кожного разу, коли відповідач виходив на зв`язок з [PERSON] , все спілкування зводилося до образ у її та його бік, з дитиною спілкуватися не бажав, нею не цікавився. Пояснив, що приблизно 25-26.02.2022 відповідач вперше зателефонував та розмовляв з сином, після чого на зв`язок не виходив та почав переховуватися. У свою чергу, позивач неодноразово намагалася зв`язатися з [PERSON] , зверталася до нього з вимогами щодо виконання обов`язку по вихованню та утриманню дитини, які останній не отримував. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав показання про те, що ним, як депутатом Глеюватської ОТГ, за зверненням [PERSON] складена та підписана характеристика на сина останньої, [PERSON] . Сам текст характеристики написано за зразком його дружиною, оскільки він не мав окулярів, за адресою їх проживання. Особисто з [PERSON] не спілкувався, однак напередодні складення характеристики запитував про нього у односельців, які нічого поганого про останнього не повідомили. Чому на характеристиці відсутня дата її складання пояснити не може, не придав цьому значення. [PERSON] будучи допитаним у якості свідка у судовому засіданні надав показання про те, що до нього, як до старости села звернулася [PERSON] з проханням надати характеристику на її сина [PERSON] . Оскільки сам [PERSON] не звернувся безпосередньо, він відмовив матері у наданні характеристики та порекомендував їй звернутися до сусідів та депутата сільської ради. У послідуючому характеристика була складена, підписана свідками, депутатом, після чого посвідчена ним, як старостою. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні надали показання проте, що до них звернулася [PERSON] , мати [PERSON] з проханням підписати характеристику на сина. Оскільки вони знають [PERSON] особисто, ознайомившись зі змістом характеристики, який відповідав дійсним обставинам, підписали її. При цьому вказали, що на момент підписання ними характеристики, підписів депутата та старости остання не містила. Свідок [PERSON] також зазначила, що характеристика, окрім інших, була також підписана її матір`ю, [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] після ознайомлення зі змістом характеристики (а.с.184) надала показання про те, що дану характеристику не підписувала. Вислухавши сторони та їх представників, представників третіх осіб, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами та норми права, які підлягають до застосування, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] , під час перебування сторін у шлюбі, народився [PERSON] , батьком якого записаний відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14.04.2017 Солом`янським районним у місті Києві відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у місті Києві (т.1 а.с.9,10). Підставою внесення відомостей про батька в актовий запис про народження слугував актовий запис про шлюб № 473 від 27.06.2015, складений Центрально-міським районним у місті Кривий Ріг відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (т.1 а.с.9,99). Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17.09.2018, яке набрало законної сили 18.10.2018, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (т.1 а.с.11-12). На підставі судового наказу Криворізького районного суду від 01.04.2019 з [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.13). Однак, судом встановлено, що відповідач аліменти сплачує частково, наявна заборгованість, яка, згідно розрахунку Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) станом на 27.10.2021 складає 48944,26 грн, станом на липень 2022 року заборгованість склала 76128,56 (т.1 а.с.31). Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27.09.2022, яка набрала законної сили 08.10.2022, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП за несплату аліментів на утримання дитини. Дитина, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.16), але актом від 29.09.2021 встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] проживає сім`я [PERSON] , а саме тато [PERSON] , мама [PERSON] , син [PERSON] (т.1 а.с.17). [PERSON] за вказаною адресою жодного разу не бачили. Квартира належить на праві власності [PERSON] , чоловіку позивача (т.1 а.с.15,18,19-20). З метою стимулювання відповідача до виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , позивач неодноразово на адресу місця реєстрації відповідача направляла вимогу про необхідність виконання останнім обов`язку щодо виховання та розвитку дитини, однак [PERSON] вимоги не отримував (т.1 а.с.21,22,23,24,25). Окрім того, 17.05.2021 [PERSON] зверталася до Глеюватської сільської ради для здійснення контролю за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. Водночас, листом від 16.06.2022 їй повідомлено, що контроль здійснити неможливо, оскільки останній на території сільської ради не проживає, на телефонні дзвінки не відповідає (т.1 а.с.26-27,28). Згідно з психолого-педагогічної характеристики від 08.11.2021 Криворізької початкової школи № 218 КМР на [PERSON] , [INFO] , вихованням дитини займається мати [PERSON] та вітчим [PERSON] . Протягом навчального року один раз в садочку дитину відвідував батько [PERSON] , близько п`яти раз - баба [PERSON] (т.1 а.с.32). Як слідує зі змісту листа від 26.05.2022, КЗ Дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 238 КМР повідомляв, що [PERSON] відвідував ясла-садок з 19.09.2019 по 25.08.2020. За цей час дитиною опікувались мати [PERSON] та вітчим [PERSON] . [PERSON] садочок відвідував 1 раз. Під час бесіди йому доведено про усні вимоги матері щодо можливих контактів з дитиною, заборони щодо спілкування [PERSON] з батьком зі сторони матері не було. [PERSON] не забороняла відвідувати сина, кількість днів не обмежувала. Однак, [PERSON] ознак спілкування не виявив, у садочок не приходив, дитину не відвідував. Давида відвідувала бабуся (т.1 а.с.229). Наданими до суду на ухвалу про витребування доказів від 27.04.2022 Головним управлінням пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відомостями про застраховану особу (ОК-5) [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] щодо суми заробітку для нарахування пенсії, страхового стажу, сплати страхових внесків, встановлено, що останній в 2007, 2008, 2013, 2014, 2015, 2016, 2021, 2022 роках отримував дохід (т.1 а.с.193, 222). Заперечуючи проти позовних вимог, у якості доказів представником відповідача, адвокатом Митрошиним С.В. надано суду товарні чеки за період часу з 30.12.2020 по 11.04.2021 ФОП [PERSON] , з яких видно, що були придбані іграшки для хлопчика та шапка (т.1 а.с.183); характеристику з місця реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка підписана сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підпис яких посвідчений депутатом Глеюватської ОТГ Бєлогуб О.І. (т.1 а.с.184). Виконкомом Тернівської районної у місті Кривому Розі ради повідомлено суду про неможливість надати об`єктивний висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскілки останній не проживає та не зареєстрований на території Тернівського району м. Кривого Рогу (т. 1 а.с.59, 90-93). З наданого суду акта обстеження умов проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено, що за вказаною адресою проживає [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У квартирі створено належні умови для життя та розвитку дитини, яка забезпечена усім необхідним (т.1 а.с.60). Рішенням виконкому Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 03.02.2022, № 3 затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини, сина [PERSON] . Зазначено, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає на території сільської ради. Зі слів матері [PERSON] - [PERSON] , останній проживає та працює в м. Київі. [PERSON] сина любить і коли приїжджає у відпустку відвідує його у дитячому садочку та балує солодощами. [PERSON] періодично сплачує аліменти на утримання [PERSON] грошима, які їй пересилає [PERSON] . У телефонній розмові [PERSON] повідомив начальника служби у справах дітей Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, що дійсно він пересилає грошові кошти матері [PERSON] , яка сплачує аліменти на утримання сина та купує йому солодощі, іграшки, відвідує його в дитячому садочку. Натомість мати дитини перешкоджає у спілкуванні з дитиною (т.1 а.с.110). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як визначено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 150, 151 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. За приписами ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 зазначено: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у постанові від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Суд може, у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків. Тож позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до усталеної судової практики позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007, № 3). Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник, адвокат Митрошин С.В. зазначали, що мати дитини [PERSON] чинить батькові перешкоди у спілкуванні з сином, а також що [PERSON] бажає виконувати свої обов`язки як батька, спілкуватись з сином, забезпечувати його. Водночас, відповідач не надав суду доказів вжиття ним активних дій з метою захисту своїх прав та дотримання ним обов`язків щодо участі у житті, вихованні дитини, зокрема, не надано доказів звернення до органу опіки та піклування з метою врегулювання спору щодо визначення способу та порядку участі батька у вихованні дитини, яка проживає окремо від нього разом з матір`ю. [PERSON] також не звертався до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. У висновку органу опіки Глеюватської сільської ради зазначено про наявність рішення суду про визначення участі [PERSON] у вихованні дитині, однак вказане рішення в якості доказу суду не надано, не зазначено номер справи, провадження (т.1 а.с.110 зворот). Отже, відповідач [PERSON] не довів наявність об`єктивних, незалежних від нього перешкод для спілкування з дитиною, а також факт вжиття ним активних дій з метою захисту його батьківських прав, з урахуванням особистих пояснень відповідача про те, що він з дитиною бажає спілкуватися, утримувати його, однак наявні перешкоди зі сторони матері дитини. Підставою для позбавлення судом батьківських прав [PERSON] є наявність обставин, які свідчать про відсутність будь-якої участі батька у житті дитини, як-то матеріальне утримання чи духовне виховання дитини, спілкування з нею, обрання пасивної участі у житті дитини (тривала бездіяльність батька), перекладання власного обов`язку з виховання дитини на свою матір - бабу [PERSON] , [PERSON] , тощо. Суд погоджується з тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який тягне за собою правові наслідки, як для батька, так і для дитини, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Однак, суд наголошує, що обов`язками батьків є постійна участь у вихованні дитини на всіх етапах її розвитку, незалежно від часу та відстані, життєвих обставин. Суд бере до уваги найкращі інтереси дитини, враховує фактичні обставини справи такі, як інтеграцію дитини у сім`ю матері [PERSON] та вітчима [PERSON] , прив`язаність дитини до нової сім`ї, сприйняття нового чоловіка матері в якості батька, а також обмежена кількість зв`язків у дитини з батьком [PERSON] . При цьому, інтереси дитини превалюють над інтересами батьків, а тому завданням суду є встановлення справедливого балансу між ними. Інтереси дитини вимагають, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувались, розрив таких відносин свідчить про припинення зв`язку між дитиною та батьком, а рішення про позбавлення батьківських прав лише юридично підтверджує припинення таких відносин. Суд наголошує, що зайняття відповідачем, який проживає окремо від дитини, пасивної позиції в участі у вихованні дитини, призводить до втрати зв`язку між ними, віддалення дитини від батька. Перекладення на бабу батьківських обов`язків також не буде найкращим чином впливати на відносини батька та сина, який може спілкуватися як з батьком. так і з бабою, а тому вказані дії відповідача свідчать про нехтування батьком своїми правами та обов`язками, що призводить до настання для нього негативних наслідків у виді позбавлення батьківських прав. [PERSON] не скористався способами захисту своїх прав як батька, не надав до суду доказів намагання брати участь у вихованні дитини, він не ініціював питання про встановлення способу та порядку участі у вихованні сина, а отже, погодився з відсутністю необхідності в спілкуванні та вихованні дитини саме ним як батьком. Окрім того, за час перебування на розгляді в суді даної справи, судом не встановлено наявності будь-яких дій з боку [PERSON] , спрямованих на хоча б якесь піклування відносно сина. Тобто, упродовж майже десяти місяців слухання справи судом, відповідач не змінив свого ставлення до дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, про що свідчить, зокрема, але не виключено, зростання розміру заборгованості зі сплати аліментів. Відповідач не брав активної участі у процесі розгляду справи, не заявляв клопотання, не долучав відповідних доказів до матеріалів справи на підтвердження своїх заперечень стосовно позовної заяви, що свідчить про незаінтересованість останнього у вихованні сина. Саме поведінка відповідача, яка полягала у тривалій бездіяльності, призвела до настання для нього негативних наслідків - позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 10.11.2021 справа № 390/1418/17 провадження № 61-18755св20). Суд не погоджується з наданим Глеюватською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області висновком про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Натомість, при складанні вказаного висновку орган опіки та піклування обмежився спілкуванням з бабусею дитини, матір`ю відповідача та телефонною розмовою з самим відповідачем. Висновок також містить посилання на обставини, які не перевірені належними доказами. [PERSON] безпосередньої участі в засіданні комісії не брав, доказів належного виховання дитини не надав, а органом опіки та піклування зазначений факт не перевірено. Отже, суд критично ставиться до висновку, вважає його таким, що є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Окрім того, суд не бере до уваги в якості доказу надану представником відповідача характеристику на [PERSON] , як таку, що одержана з порушенням порядку. Зазначена характеристика не містить дати її складання, а її підписання « [PERSON] », остання у судовому засіданні категорично заперечувала. Водночас, допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили факти, що викладені у характеристиці, зокрема, охарактеризували [PERSON] , як односельця, з позитивної сторони, спокійного, ввічливого, без шкідливих звичок, показання яких суд приймає. Разом з тим, суд зауважує, що наявність позитивної характеристики на особу відповідача, само по собі не є беззаперечним доказом належного виконання останнім батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Таким чином, аналізуючи докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , будучи повнолітньою, дієздатною особою, належних та допустимих доказів протилежного суду не надано, усвідомлюючи свій обов`язок щодо належного виховання дитини, прийняття участі у їх житті, піклуванні про фізичний та духовний розвиток дитини, стан здоров`я, самоусунулися від реалізації своїх батьківських прав та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, самоусунувся від будь - якого спілкування з дитиною, участі у вихованні не бере, матеріально не забезпечує, долею, життям та здоров`ям не цікавиться,не проявляє інтересу до внутрішнього світу сина. Вказане свідчить про ухилення [PERSON] від реалізації наданих йому прав та виконання покладених на нього обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] . Тому, виходячи з найкращих інтересів дитини, враховуючи, що така поведінка відповідача є системною, проведені з ним бесіди щодо необхідності зміни відношення до виховання сина та участі у його житті позитивних результатів не дали, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON] . Разом з тим, відповідач, відповідно до ст. 169 СК України, не позбавлений права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських правах за наявності відповідних підстав. Оскільки позов задоволено судом у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою та документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви до суду, у розмірі 908,00 грн. (т.1 а.с.35).

Outcome: approved