Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Представник позивача, адвокат Яводчак О.В., звернувся до суду з вищезазначеним позовом в інтересах позивача [PERSON] посилаючись на те, що перебуваючи в трудових відносинах з ВАТ «Металургтрансремонт» Інгулецький завод по ремонту тепловозних дизелів «Промдизель», працюючи слюсарем ремонтником, 29 червня 2005 року, внаслідок нещасного випадку на виробництві отримав тілесні ушкодження у виді: відкритого перелому кісток правої гомілки зі зміщенням кісток. За результатами розслідування вказаного нещасного випадку, складено Акт форми Н-1, в якому встановлено осіб, що допустили порушення законодавства про охорону праці. У зв`язку з трудовим каліцтвом позивач 26.10.2005 вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами, якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності - 70% та встановлено другу групу інвалідності. В подальшому позивач періодично проходив повторні огляди МСЕК. За результатами огляду 09.11.2016 позивачу визначено 25 % втрати працездатності безстроково. Внаслідок отриманого трудового каліцтва та встановлення ступеня втрати працездатності позивач зазнає моральних страждань та має право на відшкодування моральної шкоди. Станом на дату настання страхового випадку роботодавець не є особою, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування моральної шкоди та позивач має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування України. Позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 40 місячних розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2022 та просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я 260 000 грн. без урахування утримання податків, зборів та інших платежів. Ухвалою Інгулецького\~районного суду\~міста Кривого\~Рогу Дніпропетровської\~області від\~04\~серпня 2022\~року прийнято\~до розгляду\~дану позовну\~заяву та\~відкрито провадження\~у справі.\~Постановлено про\~розгляд справи\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~повідомлення сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою від 29 вересня 2022 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до\~ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Представником відповідача подано відзив на позов, в якому зазначає, що після отримання тілесних ушкоджень позивачем була одержана одноразова допомога в розмірі 16400 грн. та щомісячні страхові виплати за період з грудня 2005 року по серпень 2022 року на суму 199\~883,46 грн. Також у відзиві зазначає, що у 2007 році було внесено зміни до\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», та виключено всі норми, якими передбачалася виплата моральної шкоди. З 01 січня 2015 року набрав чинності\~Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», частиною 8 статті 36 якого передбачено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою, та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень\~ЦК України\~та\~КЗпП України. Отже, відповідач, посилаючись на те, що відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві незалежно від часу настання страхового випадку, не є страховою виплатою, і законодавством України припинено обов`язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду потерпілим незалежно від часу настання страхового випадку. Закон не має зворотної дії в часі. Вважають, що відсутні підстави для покладення на Управління Фонду обов`язку здійснювати таку виплату. Саме підприємство, на якому позивач працював тривалий час, не створило безпечних умов праці, що стало причиною отримання професійного захворювання та спричинило втрату професійної працездатності, внаслідок чого позивач зазначає фізичні і моральні страждання. Також при розгляді справи просить врахувати, що у зв`язку із внесенням змін до Податкового кодексу України, з 23.05.2020 суми на відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню у разі перевищення її розміру чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідив письмові матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Із копії трудової книжки [PERSON] , [INFO] видно, що з 01.11.1996 року він працював слюсарем ремонтником на ВАТ Металургтрансремонт» Інгулецький завод по ремонту тепловозних дизелів «Промдизель». 26 жовтня 2005 року його звільнено у зв`язку із невідповідністю виконуваної роботи за станом здоров`я, що перешкоджає виконанню роботи, за ч.2 ст. 40 КЗпП України (а.с.29-36). Із Акту форми Н-5 від 01 липня 2005 року розслідування нещасного випадку, видно, що 29 червня 2005 року о 13 год. 15 хв. на ВАТ\~Металургтрансремонт» Інгулецький\~завод по\~ремонту тепловозних\~дизелів «Промдизель»\~на енерго-механічній\~ділянці стався\~нещасний випадок,\~внаслідок чого\~слюсар-ремонтник\~ [PERSON] \~отримав відкритий\~перелом кісток\~правої гомілки\~із зміщенням\~уламків.\~Причиною нещасного\~випадку,\~що стався\~з позивачем\~визнано:\~незадовільний технічний\~стан частини\~огорожі споруди\~та неякісне\~проведення інструктажу.\~За висновками комісії нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, і на нього скласти акт форми Н-1, особа, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці є головний енергетик [PERSON] , який порушив вимоги розділу 7, п.4 «Посадові інструкції головного енергетика», вимоги п.8 «Положення про видачу нарядів на виконання робіт». (а.с.11-12). Про нещасний\~випадок із\~позивачем,\~пов`язаний\~з \~виробництвом складено\~Акт форми\~Н-1\~від 02.07.2005 року (а.с.10-11). Під час первинного огляду 26 жовтня 2005 року позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 70% за трудовим каліцтвом та другу групу інвалідності, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК про результати встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії ДНА-02 №02175 виданої на ім`я [PERSON] (а.с.13). 01 листопада 2006 року позивач повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності 30% та встановлено третю групу інвалідності (а.с.13 зворотний бік аркуша). В подальшому позивач періодично проходив повторні огляди МСЕК, за результатами яких встановлювалась втрата професійної працездатності та третя група інвалідності з переоглядами (а.с.14-16). За результатами огляду МСЕК від 09.11.2016 позивачу встановлено безстрокову втрату професійної працездатності 25 % за трудовим каліцтвом внаслідок нещасного випадку від 29.05.2005 року, групи інвалідності не встановлено, що підтверджується випискою з акта огляду про результати встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 016062 (а.с.17). Із \~медичної документації\~позивача вбачається,\~що останній\~неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з приводу наслідків виробничої травми, отриманої в 2005 році (а.с.17-19). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2\~ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з\~\~Конституцією України\~- людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до\~ст. 46 Конституції України\~громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Вирішуючи питання щодо відповідальності відповідача за виплату заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується таким. Підпунктом «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-XIV, в редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві первинно втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням (2005 рік), передбачено, що у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Згідно з положеннями ч.2 ст.13 цього Закону, страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Нещасний випадок з позивачем стався 29 червня 2005 року, встановлення позивачу втрати професійної працездатності за даним трудовим каліцтвом вперше мало місце 26 жовтня 2005 року. Отже, право позивача на відшкодування шкоди, заподіяної нещасним випадком на виробництві,\~Закон № 1105-XIV\~пов`язував з настанням страхового випадку. Законом України від 23 лютого 2007 року №717-V, який набрав чинності 20 березня 2007 року, були внесені зміни до\~Закону №1105-XIV, якими був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої\~статті 21 зазначеного Закону, а також інші норми, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди, як страхові виплати. Водночас, суд враховує, що Конституційний Суд України в своєму рішенні №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року визнав, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I\~Закону №717-V\~скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 ЦК України\~та\~статтею 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Доводи представника відповідача, викладені у відзиві про те, що до даних правовідносин слід застосовувати\~Закон України №1105-ХІV\~у новій редакції з новою назвою «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 01 січня 2015 року та яким закріплено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень\~ЦК України\~та\~КЗпП України, тобто фактично припинено обов`язок Фонду соцстрахування відшкодовувати моральну (немайнову) шкоду застрахованим особам, судом не приймаються до уваги, оскільки\~Закон №717-V, що встановлює цивільно-правову відповідальність роботодавця за нещасні випадки, які трапилися до набрання ним чинності, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч.2 та ч.3\~ст.5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З огляду на вказане,\~Закон № 717-V\~не міг встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки до цивільно-правової відповідальності новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. За таких обставин суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-XIV в редакції, яка діяла на час заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку, і яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд. А відтак, суд вважає, що позивач\~\~правомірно звернувся в суд з такою вимогою до відповідача, останній\~\~є належним відповідачем у справі. При цьому суд керується аналогічними висновками, викладеними в Постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 61-10990св18, оскільки вважає, що єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої\~статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої\~статті 16 ЦК України). За приписами\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до вимог\~ст. 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачеві моральну шкоду. При цьому, спори про відшкодування шкоди вирішуються за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, а право на відшкодування шкоди виникає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати працездатності. У даному випадку право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з 26 жовтня 2005 року - тобто від дня, коли позивачу вперше встановлено втрату працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 №1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц (касаційне провадження 14-463цс18). З прийняттям указаної постанови внесена визначеність, зокрема, щодо застосування положень законодавства у відповідній редакції при відшкодуванні моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я при виконання трудових обов`язків, у подібних правовідносинах. Отже, суд вважає, що позивачем доведено, що внаслідок нещасного випадку на виробництві йому заподіяні фізичні і моральні страждання, що спричинили погіршення його здоров`я. Наявність тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, завдає йому фізичного болю та позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, повноцінно працювати, що негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача та призводить до його моральних страждань. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27 липня 2004 року по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте, суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. \~\~\~\~\~\~\~Частиною 3\~ст. 23 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з настанням страхового випадку, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. При цьому суд керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають наступні обставини: чи підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, встановивши, що позивачу первинно було встановлено втрату професійної працездатності 26 жовтня 2005 року, суд вважає, що останній на підставі ст.ст.21, 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на момент встановлення стійкої втрати працездатності, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому в результаті втрати професійної працездатності, саме за рахунок відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, те, що розмір втрати працездатності позивача змінився з 70% (встановлений первинно) до 25 % (встановлених безстроково), незворотності таких наслідків, постійний характер страждань позивача, який переносить фізичний дискомфорт, що вносить істотні вимушені зміни у його життєві стосунки. А також суд враховує провину позивача в отриманні ним виробничої травми, що встановлено висновками комісії при розслідуванні нещасного випадку. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 70 000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Що стосується вимог позивача про те, що моральна шкода має бути стягнута без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає таке. Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). Так, до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків включається дохід на відшкодування шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом. У зв`язку з вищевикладеним та оскільки сума відшкодування моральної шкоди на користь позивача перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2022 року, суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду з урахуванням утримання з неї обов`язкових податків і зборів. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 70 000 грн. В стягненні решти суми на відшкодування моральної шкоди в розмірі 190 000 гривень слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 700,00 грн.

Outcome: partial