Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, що є їхньою спільною сумісною власністю, в якому просив виділити сторонам по Ѕ частині квартири [ADDRESS] вартістю 219705,00 грн та по Ѕ частині від загальної суми грошових коштів в банку «Приватбанк» в розмірі 250000,00 грн, тобто на загальну суму по 234852,50 грн кожному, а також просив стягнути судові витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 04.10.2013 року сторони перебували в юридичному шлюбі, який 05.03.2020 року був розірваний. За час спільного проживання в шлюбі подружжям було набуте нерухоме майно, зокрема квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , та грошові кошти, які знаходяться в банку «Приватбанк» на загальну суму 250000,00 грн. Зважаючи на те, що на сьогоднішній день сторони не дійшли згоди про поділ майна подружжя, то позивач змушений був звернутися до суду з відповідним позовом, так як у позасудовому порядку вирішити цей спір неможливо. Суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У судове засідання позивач не з`явився, проте завчасно подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.п.15). Відповідачка та її представник адвокат Аніщенко О.Г. не з`явилися до суду також, проте останній подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав лише частково: не заперечував проти визнання за сторонами права власності на Ѕ частину нині спірної квартири за кожним, але не визнав вимоги про поділ грошових коштів за банківським вкладом в банку «Приватбанк» на суму 250000,00 грн, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження відкриття рахунку за банківським вкладом та наявності існування такого вкладу на зазначену суму, а також просив провести розгляд справи за відсутності сторони відповідача (а.п.19). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Тож дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що згідно із ч.1\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~ст.15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову. Так, достовірно встановленим у судовому засіданні фактом є те, що сторони перебували у юридичному шлюбі у період з 04.10.2013 року по 05.03.2020 року, що також підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.п.6). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 31.10.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1742 та посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Могиленко Л.М., [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] придбала у власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, загальною площею 52 м?, ринкова вартість якої становить 219705,00 грн (а.п.7-9). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~статтею 41 Конституції України, відповідно до ч.4 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.319\~ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial