Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

12 липня 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позов мотивовано тим, що з 19 вересня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 23 квітня 2014 року було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області. Від даного шлюбу мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони продовжували спільно проживати у квартирі відповідача. Однак, з серпня 2021 року позивач з`їхала з квартири, в якій вони проживали весь час, та почала проживати у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . З моменту переїзду позивач намагається піклуватись про доньку, цікавиться у неї чи вона нагодована і доглянута, оточена теплом та турботою. Позивач слідкує за її моральним та духовним розвитком, задовольняє її матеріальні потреби. Впродовж усього періоду після переїзду, позивач намагається забрати дитину до себе з квартири відповідача, з чим він категорично не погоджується та надавати відповідну згоду відмовляється. Позивач переконана, що їх донька повинна проживати разом з нею, та як мати [PERSON] , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належного психічного та емоційного середовища, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання разом із собою. З огляду на вказане вище, позивач [PERSON] просить суд визначити місце проживання доньки - [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . 27 липня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що з квітня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2014 року по справі № 127/3805/14. Від шлюбу мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати разом у квартирі [PERSON] , але з серпня 2021 року [PERSON] з`їхала та почала проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS] . На сьогодні дитина проживає разом із [PERSON] та перебуває повністю на його утриманні. [PERSON] піклується про зовнішній вигляд своєї доньки, слідкує щоб вона була нагодована і доглянута, оточує її теплом та турботою. Також, [PERSON] слідкує за моральним та духовним розвитком дитини, задовольняє її матеріальні потреби. З моменту переїзду [PERSON] у серпні 2021 року, остання постійно намагається забрати дитину до себе, з чим [PERSON] не погоджується. [PERSON] не може забезпечити дитині належні умови для її життя та розвитку, так як, не прислуховується до її особистої думки, зокрема, щодо особистого визначення місця проживання, та не має постійного доходу, який можливо виділити на належний догляд та виховання дитини. Зміна місця проживання дитини за ініціативи позивача за первісним позовом, стане безпідставним тягарем для дитини, що буде виражено у її відлученні зі звиклого місця проживання та створенні необґрунтованої умови незручностей для подолання маршрутів до навчальних закладів, які вона відвідує. Позивач вважає, що з метою захисту інтересів дитини, вона має залишитись проживати разом з батьком. [PERSON] є матеріально забезпеченим, має стабільний самостійних дохід та проживає у просторій квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, до якої дитина звикла проживаючи в ній усе своє життя та в якій створені всі умови для її проживання. Враховуючи вищевикладене, позивач за зустрічним позовом просить суд визначити місце проживання доньки - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 липня 2022 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 23). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2022 року, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, об`єднано їх в одне провадження (а.с. 48-49). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2022 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 77). Представник позивача-відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні вимоги первісного позову підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити. У судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а у задоволенні первісного позову просив відмовити. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Остапець Н.М. до судового засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. Однак, на адресу суду надала заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та зазначила, що підтримує висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 07 вересня 2022 року № 01/00/011/146518. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення вимог зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2014 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19 вересня 2006 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис за № 2566 (а.с. 15-16). Від даного шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане повторно 26 листопада 2019 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 17). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 20960 від 19 травня 2022 року, виданої Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано з 11 липня 2008 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 07 вересня 2022 року № 01/00/011/146518, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки дитина досягла чотирнадцятирічного віку і місце її проживання визначається нею самою (а.с. 65-66). За змістом статей 160-161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц. Відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Допитана як свідок неповнолітня [PERSON] , в судовому засіданні зазначила, що бажає проживати разом із батьком, який створив їй належні умови для проживання, навчання та виховання. Також повідомила, що з матір`ю бажання проживати не має, оскільки у них немає спільних інтересів та немає порозуміння між ними. Матір не цікавиться чим займається [PERSON] . Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини другої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Суд, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до висновку, що оскільки неповнолітня виявила бажання проживати разом із своїм батьком, мотивуючи це тим, що позивач створив їй належні умови для проживання, матеріально утримує її, а між матір`ю та дівчинкою відсутнє порозуміння, суд вважає за можливе визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , із батьком, що буде відповідати її найвищим інтересам та сприяти створенню рівня життя необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Враховуючи те, що вимоги зустрічної позовної заяви задоволено у повному обсязі, суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України, з позивача-відповідача на користь відповідача-позивача стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. З огляду на те, що у задоволенні первісної позовної заяви було відмовлено, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем-відповідачем відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: approved