Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

24.06.2022 за ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 31.05.2022 до Семенівського районного суду Полтавської області суду надійшли матеріали вказаної позовної заяви для розгляду за підсудністю (а.с. 36). 16.05.2022 позивач ТОВ "ФК "Профіт Капітал" первинно звернувся до Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області із позовом до відповідача [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за кредитним договором № С03.231.72692 від 05.12.2016, який був укладений між ПАТ "Ідея Банк" і відповідачем щодо отримання кредиту у сумі 2000,00\~грн зі сплатою 48,00 % річних за користування кредитом строком до 05.12.2020. Як наслідок станом на 03.12.2020 утворилася заборгованість перед банком у сумі 5815,62 грн, яка складається із: 2000,00 грн сума заборгованості за основним боргом, 3815,62 грн сума заборгованості за відсотками. Позивач набув у ПАТ "Ідея Банк" право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу № 12/90 від 03.12.2020. На підставі ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення з відповідача 3\~% річних у сумі 188,29 грн і інфляційних втрат 587,38 грн. Усього позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 6591,29\~грн внаслідок порушення умов кредитного договору, 2481,00 грн витрат зі сплати судового збору, 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача заявою від 08.07.2022 просив розглянути справу за його відсутності, задоволити позов повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Також додав докази, які на його думку свідчать про понесення позивачем 2000,00 грн витрат на правничу допомогу. Просить стягнути ці витрати з відповідача (а.с. 50-60). Неявка представника позивача у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за його відсутності. 11.07.2022 Семенівський районний суд Полтавської області отримав відомості про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 43). 11.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 24.08.2022 ухвалено заочне рішення. 05.10.2022 скасовано заочне рішення, призначено справу до розгляду 18.10.2022. Відповідач у відзиві заперечує проти позову повністю з підстави відсутності у Додатку №\~1 до договору факторингу № 12/90 від 03.12.2020 відомостей про відповідача, як про боржника щодо якого відступлено право вимоги за Угодою № С03.231.72692 від 05.12.2016. Також у судовому засіданні відповідач пояснив, що його борг перед позивачем є меншим. Надати копії квитанцій не може оскільки з плином часу вони вже не читаються. Судом встановлено, що 05.12.2016 між Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк", як банком, та відповідачем [PERSON] , як клієнтом, 05.12.2016 укладено Угоду С03.231.72692 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Умовами угоди передбачено, зокрема, відкриття банком клієнтові поточного рахунку, випуск платіжної карти терміном 2 роки з моменту її випуску, визначення кредитної лінії у сумі 2000,00 грн, процентну ставку за користування кредитом 48,00 % річних протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії, позовна давність визначена тривалістю 10 років, штраф 50,00 грн за повне або часткове прострочення сплати обов`язкового мінімального платежу (а.с. 5). Отже, між ПАТ "Ідея Банк" і відповідачем було укладено договір банківського рахунка і кредитний договір (далі Угода). За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України далі ЦК). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 10561 ЦК). Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання\~має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. З наданої позивачем виписки про рух коштів за рахунком відповідача у банку за період 10.12.2016 03.12.2020 та довідки-розрахунку банку щодо заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами банку: отримував кредитні кошти, здійснював платежі, частково погашав заборгованість тощо і, як наслідок, допустив несвоєчасне погашення відповідних платежів на користь банку за Угодою (а.с. 6-11, 16-18). Згідно виписки і розрахунку станом на 03.12.2020 утворилася загальна заборгованість відповідача перед банком за Угодою у сумі 5815,62 грн, яка складається із: 2000,00 грн заборгованості за основним боргом (тілом кредиту), 3815,62 грн заборгованості за простроченими відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судові не надано доказів щодо неправильності або необґрунтованості складеного банком і позивачем розрахунку. Відповідач не надав судові доказів наявної у нього меншої заборгованості перед банком, аніж визначено банком у згаданій виписці. 03.12.2020 між АТ "Ідея Банк", як клієнтом, і позивачем ТОВ "ФК "Профіт Капітал", як фактором, укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до якого до позивача перейшло від банку право грошової вимоги у розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що визначені у реєстрі боржників-додатку № 1 до договору факторингу (а.с. 19-25). Фактор сплатив клієнту кошти за договором факторингу (а.с. 24, 25). Відповідач оспорює набуття позивачем права вимоги за Угодою С03.231.72692 від 05.12.2016 через те, що згаданий реєстр боржників не вказує на договір між відповідачем і АТ "Ідея Банк". Щодо цього слід зазначити, що позивач надав до суду копію першої та останньої сторінок реєстру боржників (Додатку № 1 до договору факторингу), який містить ПІБ боржників за номерами 1-18, 3422-3437 (а.с. 22, 23). Відповідні частини реєстру дійсно не містять вказівки на ПІБ відповідача або ж на його кредитний договір із АТ "Ідея Банк". Тобто фактично позивач надав до суду витяг із реєстру боржників, а не повний реєстр. Договір факторингу вказує на передачу реєстру в електронному вигляді у захищеному паролем файлі. Натомість 30.11.2021 позивач надіслав відповідачеві досудову вимогу про сплату 5815,62 грн цінним листом з описом вкладення. Листом повідомляв про набуття права вимоги за договором факторингу. Пропонував сплати борг у 30-денний строк (а.с. 13-15). Доказів будь-якого реагування на вказаний лист сторони судові не надали. Відповідач пояснив, що не отримував листа, оскільки тоді вже не проживав у м. Кременчук. Наданий до суду акт № 1 прийому передачі реєстру боржників за договором про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 вказує за порядковим номером 227 на боржника [PERSON] і на кредитний договір № С03.231.72692, кількість днів прострочення 1629. Реєстр боржників також передано у вигляді файлу "Електронний реєстр боржників Ідея Банк" (а.с. 55). Позивач є фінансовою установою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 20.10.2015 та додатком до нього (а.с.\~27,\~28). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК). Відповідач не оспорив шляхом надання конттрозрахунку чи платіжних документів тощо розрахунки заборгованості перед банком та/або позивачем як новим кредитором. Судові не надано доказів на спростування неправильності та/або необґрунтованості складених позивачем розрахунків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі "Надточій проти України" (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі\~№\~ 905/2382/17, від \~02.10.2018 у справі\~№ 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі\~№ 917/1307/18. Стандарт доказування це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. Іншими словами, це певний критерій (поріг) прийняття рішення для суду, через установлення певної міри, ступеня доведеності (переконання/впевненості), досягнувши якої факт вважається встановленим. Судові акти різних національних судових інстанцій (Верховного Суду справи № 917/1307/18, № 916/2403/18, № 910/18036/17, № 905/2382/17), як і акти Європейського суду з прав людини і основоположних свобод (рішення у справі "Бендерський проти України") орієнтують судову практику застосовувати при оцінці доказів стандарт доказування "баланс ймовірностей" (balance of probabilities), або як його ще називають "переваги більш вагомих доказів" (preponderance of the evidence), що притаманний саме приватно-правовим відносинам. За класичним визначенням цей стандарт тлумачиться як розумний ступінь ймовірності, але менш високий в порівнянні з кримінальною справою. Якщо на підставі доказів суд може сказати: "Ми вважаємо це більш імовірним, ніж навпаки", - то обов`язок доведення виконаний, але він не виконаний, якщо ймовірності виявляються рівними. Говорячи математичною мовою, звичайно це лише умовно, позивач повинен довести встановленим факт із імовірністю більше 50 відсотків. Проте це не означає просто більшої кількості наданих доказів, також перевага повинна бути в якості таких доказів, тобто їх спроможності до переконання, їх вазі та ефекту, що вони справляють на розум судді. Саме за цим стандартом доказування, тягар доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав. Відтак суд, обираючи оптимальний стандарт доказування віддає перевагу саме "балансу ймовірностей" та робить висновок, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором факторингу за Угодою С03.231.72692 від 05.12.2016, яке, надалі, реалізовує у судовому порядку представник позивача адвокат В.В.Мартиненко. Не надання місцевому судові, можливо через помилку, копії відповідного аркушу реєстру боржників не є беззаперечним доказом відсутності у позивача права грошової вимоги до відповідача, що передано за договором факторингу. Отже позивач правомірно набув право грошової вимоги АТ "Ідея Банк" до відповідача [PERSON] за Угодою № С03.231.72692 від 05.12.2016 на загальну суму 5815,62 грн. Відтак є достатні правові підстави для стягнення 5815,62 грн заборгованості за Угодою з відповідача на користь позивача. Суд задовольняє цю частину позовних вимог. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК). Згідно складеного позивачем розрахунку за період 03.12.2020 10.01.2022 інфляційні втрати складають 587,39 грн, три відсотки річних складають 188,29\~грн стосовно загальної суми набутої позивачем права грошової вимоги до відповідача за первинною сумою 5815,62 грн. Відповідач не оспорив відповідні розрахунки. Судові не надано доказів на спростування неправильності та/або необґрунтованості розрахунків. Відтак є достатні правові підстави для стягнення вказаних інфляційних втрат і трьох відсотків річних з відповідача на користь позивача. Суд\~задовольняє цю частину позовних вимог. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, суд робить висновок що відповідачем порушено права позивача у частині неналежного виконання зобов`язань за Угодою С03.231.72692 від 05.12.2016. Станом на 10.01.2022 відповідач має заборгованість перед позивачем за Угодою на загальну суму 6591,29 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 2000,00 грн, заборгованість за відсотками 3815,62 грн, заборгованість за трьома відсотками річних 188,29 грн, заборгованості за інфляційними втратами 587,38 грн, і позов підлягає повному задоволенню у цих межах. За правилами ст. 137, ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: -2481,00 грн судового збору (а.с. 1); -2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу як фіксованого розміру винагороди за п. 3.1 договору (а.с. 52-59), а разом 4481,00 грн (2481 + 2000). На підставі викладеного,

Outcome: approved