Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 лютого 1995 [PERSON] (надалі - позивач) та [PERSON] (надалі - відповідач) зареєстрували шлюб, актовий запис № 4. 09 жовтня 2020 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської обл. (справа №369/7214/20, провадження №2/369/3609/20) вказаний шлюб розірваний. На даний час подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного побуту не ведуть, проживають за різними адресами. В шлюбі Позивач та Відповідач спільно придбали майно: квартиру [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене просили визнати за [PERSON] , місце проживання чи перебування: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] Чабанським СВ МГУ МВС України в Київській обл. від 24 грудня 1998 року право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , місце проживання чи перебування: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] виданий Чабанським СВМ ГУ МВС України в Київської області від 24 грудня 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 10 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою суду від 17.06.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 27 вересня 2022 представник позивача подав до суду заяву згідно якої просив розгляд справи провести у спрощеному провадженні, вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити. 27 вересня 2022 відповідач подав до суду заяву згідно з якої просив розгляд справи провести у спрощеному провадженні, вимоги позову не підтримав. У відповідності до ч. 5ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 21 лютого 1995 Чабанівській селищній раді Києво-Святошинського району Київській обл., актовий запис №4 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ними було набуто квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 22 грудня 2000 року. В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частина 1статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до п. п. 22, 23, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За змістом 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Суд приходить до висновку, що сторонами по справі під час шлюбу було набуто у власність спірне нерухоме майно. В силу ст. 60 СК України дане майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності та відповідно підлягає поділу між ними. Враховуючи вартість майна, беручи до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення, , суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідності його задоволення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 78 ЦПК України визначає суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved