Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Позивач, 29.06.2021 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.10.2016 р. по 30.04.2021 р. у розмірі 30 895,87 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , [ADDRESS] на користь КОНЦЕРНУ „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" (поточний рахунок № [NUMBER] Філія AT "Укрексімбанк" у м. Києві МФО 322313, ЄДРПОУ 32121458 ) суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.10.2016р. по 30.04.2021 р. у розмірі 30 895,87 грн. (тридцять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять грн. 87 коп.); стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , [ADDRESS] на користь КОНЦЕРНУ „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" (поточний рахунок № [NUMBER] Банку: ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» МФО 320478, ЄДРПОУ 32121458) судові витрати, які на день подачі до суду цієї позовної заяви дорівнюють судовому збору у розмірі 2270.00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.) Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2021 року позовну заяву в порядку ст.ст.175,177,185 ЦПК України залишено без руху. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2021 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 28.07.2021 р. від відповідача [PERSON] до суду надійшли заява із запереченням проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов Концерну «МТМ». Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2021 року по справі здійснено перехід з спрощеного провадження на загальне позовне провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2022 року справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засідання представник позивача Концерну «МТМ» наполягала на задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснила суду, що з 01.02.2008 р. року фактично не мешкає за адресою: [ADDRESS] ., а тому, не отримувала з цього часу послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Надала суду заяву про застосування строку позовної давності та акт від 21.07.2021 р. про непроживання за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] є власником 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] .; відповідач [PERSON] є власником 1/3 частини цієї ж квартири. Вказане підтверджується довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №262725448 від 23.06.2021 р. (а.с.8 ) За період з 01.10.2016 р. по 30.04.2021 р. року Концерном «МТМ» за вищевказаною адресою надавалися послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Загальна сума заборгованості (ціни позову) за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, наданих Концерном «МТМ» відповідачам складає 30 895,87 грн., що підтверджується розрахунком (а.с.7) Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 березня 2013 року у справі № 6-6ц13, у статтях 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Обов`язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року N 572. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не як право сторін. Відсутність підписаного договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг у повному обсязі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт надання послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідачам [PERSON] , [PERSON] за період з 01.10.2016 р. по 30.04.2021 р. та наявність заборгованості в розмірі 30 895,87 грн. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умовне допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п.6 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Тобто, чинне законодавство прямо зобов`язує споживача сплачувати за надану послугу теплопостачання незалежно від того, чи проживав він за адресою надання цієї послуги, чи не проживав. Таким чином, непроживання відповідачки у квартирі, частина якої належить їй на праві власності, не звільняє від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг, наданих Концерном «МТМ». В зв`язку з цим, суд не приймає до уваги посилання відповідачки [PERSON] про те, що вона з 01.02.2008 р. року фактично не мешкає за адресою: [ADDRESS] , як на підставу несплати нею боргу перед Концерном «МТМ». Щодо строків позовної давності, суд зауважує наступне. Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на 12 березня 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Таким чином, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комунальні послуги з централізованого опалення надані за період з березня 2017 року по квітень 2021 року (включно) на суму 24509 (двадцять чотири тисячі п`ятсот дев`ять) гривень 37 копійок. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial