Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 вересня 2005 року між [PERSON] (далі по тексту Позивач) та [PERSON] (далі по тексту Відповідач) зареєстрований шлюб 10 вересня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1567. Вона позивачка 22 грудня 2005 року продала квартиру за адресою: [ADDRESS] за 126175,00 грн.. Продавець, 23 грудня 2005 року об 08 год 38 хв., перерахували на рахунок [PERSON] кошти в сумі 124913, 25 грн. та 1% комісія банку 1\~261, 75 грн., разом 126\~175,00 грн.. 23 грудня 2005 року, об 9 год 28 хв. [PERSON] разом з матір`ю, зняла кошти з особистого рахунку в сумі 124\~913, 25 грн. для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] та поїхали разом до нотаріуса. У нотаріуса їх чекав Продавець, Відповідач та [PERSON] (як ріелтор). Позивачка в присутності матері, чоловіка та [PERSON] передала продавцеві [PERSON] кошти в розмірі 100000,00 (сто тисяч грн. 00 коп.), самостійно заплатила за нотаріальні послуги. В свою чергу, 23.12.2005 року об 11 год. 23 хв., було зареєстровано право власності за Позивачкою на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 27 березня 2020 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми\~було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. Отже, [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] за свої особисті кошти, які отримала від продажу своєї квартири за адресою: [ADDRESS] , а тому з урахуванням ст. 57 СК України є приватною власністю [PERSON] , а тому просить суд визнати право особистої приватної власності за нею [PERSON] (Реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Представник позивачки [PERSON] адвокат Брайко Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і просить суд позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Судові засіданні відкладалися неодноразово за клопотанням відповідача та його представника. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву та заперечує проти задоволення позовних вимог. Обґрунтовує свою позицію тим, що починаючи з 2000 року Позивачка та Відповідач мешкали однією родиною в квартирі за адресою: [ADDRESS] , вкладали кошти в ремонт вказаної квартири. Впродовж п`яти років разом з Позивачкою збирали кошти на придбання 3-х кімнатної квартири. Після вагітності Позивачки вирішити придбати 3-х кімнатну квартиру за 34 тис. доларів. Вважає, що твердження позивачки, що квартира придбавалась за 100000,00 грн. є не логічним, оскільки в той час не було таких цін. Також, зазначає, що Позивачка віддала половину коштів від продажу своєї квартири матері [PERSON] .. Стверджує, що робив ремонт в оспорюваній квартирі. А тому вважає, що оскільки квартира була придбана в шлюбі, то у відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою від 24 травня 2021 року відкрито провадження по справі, призначено до розгляду на 06 вересня 2021 року. Слухання справи відкладалося з різних причин, в основному за заявами відповідача або його представника. Суд, вислухавши представника позивачки [PERSON] адвоката Брайко Ю.В., свідка, дослідивши матеріали даної справи, подані докази та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що 10 вересня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1567 (а.с.5). 27 березня 2020 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивачка [PERSON] 22 грудня 2005 року продала квартиру за адресою: [ADDRESS] за 126175,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири №7089 (а.с.6). Покупець Українська академія банківської справи Національного Банку України перерахувало 23.12.2005 року об 08:38:28 на рахунок [PERSON] кошти в сумі 124913, 25 грн. та 1% комісія банку 1\~261, 75 грн., разом 126\~175,00 грн., що підтверджує виписка з історії операцій (а.с.7). Того ж дня, але об 09:28:46 Позивачка зняла вказані кошти, що також підтверджується вказаною випискою. 23 грудня 2005 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, зареєстровано в реєстрі під №7140,7141, за адресою: [ADDRESS] . Час реєстрації 11 год 22 хв. (а.с.8-9). Згідно п. 2.1 договору, Продаж квартири за домовленістю сторін вчинявся за 100000,00 грн. (сто тисяч) гривень 00 копійок, які отримані Продавцем від Покупця під час оформлення цього договору. В свою чергу, [PERSON] дав згоду своїй дружині [PERSON] на купівлю квартири під номером [ADDRESS] , за ціну а на умовах передбачених даним договором. Власником квартири є [PERSON] . Як зазначила Позивачка, 23 грудня 2005 року, об 9 год 28 хв. [PERSON] разом з матір`ю, зняла кошти з особистого рахунку в сумі 124\~913, 25 грн. для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] та поїхали разом до нотаріуса. У нотаріуса їх чекав Продавець, Відповідач- [PERSON] та [PERSON] (як ріелтор). Позивачка особисто передала продавцеві [PERSON] кошти в розмірі 100\~000,00 (сто тисяч грн. 00 коп.), самостійно заплатила за нотаріальні послуги. Окрім цього, Позивачка надала суду дані про нараховану заробітну плату, що підтверджує, що Позивачка мала стабільний дохід. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її донька [PERSON] продала квартиру, яку їй подарувала її бабуся [PERSON] і купила іншу квартиру. Вона разом з донькою іздили в банк знімали гроші, а потім поїхали до нотаріуса, де і була оформлена купча на квартиру. Гроші віддавала [PERSON] в присутності її і також був присутнім колишній чоловік [PERSON] . Грошей на придбання квартири колишній чоловік [PERSON] не давав. Квартиру купили за 100000 грн. і квартиру донька шукала придбати ще до шлюбу з [PERSON] . В результаті досліджених у справі доказів судом зроблено висновок, що в результаті продажу Позивачкою власної квартири за адресою: [ADDRESS] , виручена сума коштів в розмірі 124 913,25 грн. була достатньою для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , за 100\~000,00 грн. Норми\~Сімейного кодексу України у статтях\~57,\~60\~встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості\~Сімейний кодекс України\~містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 Сімейного кодексу України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 3 частини першої\~статті 57 Сімейного кодексу України\~та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Підстави набуття\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя (тобто\~перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у\~статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна Як вбачається із змісту правової позицій викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15 норми\~Сімейного кодексу України\~у статтях\~57,\~60\~встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Установивши, що спірна квартира придбано Позивачкою [PERSON] у період перебування у зареєстрованому шлюбі із Відповідачем [PERSON] , проте за власні кошти, суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання за нею права особистої власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року, справа № 279/4963/16-ц, та в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року, справа № 711/2302/18. Стаття 392 ЦК України\~передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Суд відхиляє доводи Відповідача, щодо проживання з Позивачкою однією сім`єю в період з 2000 року по дату реєстрації шлюбу, у в`язку з недоведеністю. Також є не доведеним позиція Відповідача, що оспорювана квартира придбавалась за 34000,00 доларів США. Окрім цього в договорі купівлі продажу квартири від 23 грудня 2005 року, який зареєстровано в реєстрі під №7140,7141, наявна згода Відповідача - [PERSON] на купівлю квартири під номером [ADDRESS] », за ціну а на умовах передбачених даним договором. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя, оскільки ним не надано суду жодного доказу, що підтверджував би факт наявності та передачі коштів на придбання оспорюваної квартири. Щодо інформації з Пенсійного фонду України, вказаний доказ підтверджує отримання Відповідачем доходів за період з 2000 року по 2008 рік, але сума доходів є значно меншою, ніж вартість приданої квартири. Посилання Відповідача на те, що вказана квартири є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] є безпідставними та спростовуються вищенаведеними та встановленими судом обставинами. Таким чином, майнові права на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , хоч і було придбано позивачкою під час шлюбу з відповідачем, але за її особисті кошти, отримані від продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , тому дана квартира є особистою приватною власністю позивача, оскільки вона була придбана за власні кошти, а тому позов підлягає задоволенню. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 908 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved