Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

В грудні 2016 року позивачка звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом, в якому просила визнати недійсним договір відступлення прав вимоги від 13.02.2012, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», відповідно до якого були передані права вимоги за кредитним договором № 11134112000 від 27.03.2007 та договором іпотеки від 27.03.2007 року № 50561, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] .. В обґрунтування позову посилається на те, що 06.12.2003 року [PERSON] набув у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 6061. Зазначає, що 28.07.2007 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Віта-Поштової сільської ради набув у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що 27.03.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 11134112000. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 11133824000 між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки № 50561 від 27.03.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Іщук Л.А., відповідно до якого в іпотеку було передано житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В.. Відповідач-2 набув право іпотекодержателя відносно житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Вважає, такий договір про відступлення права вимоги є недійсним, наводячи наступні доводи. Вказує, що згідно Додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги за договором передаються права вимоги за кредитним договором № 11134112000 від 27.03.2007 та договором іпотеки від 27.03.2007, укладеним з [PERSON] , а не за кредитними договорами № 11133785000 від 27.03.2007 та № 11133824000 від 27.03.2007, які вказані в договорі іпотеки. Кредитний договір № 111341120000 від 27.03.2007 року, право вимоги за яким було передане згідно отриманих документів від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей-Колект» не забезпечено договором іпотеки, а тому відступлення прав вимоги за похідним зобов`язанням окремо від основного кредитного договору є незаконним. В подальшому ТОВ «Кей-Колект» звернуло стягнення на предмет іпотеки та набуло право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що [PERSON] особисто було вручене письмове повідомлення представникам відділення № 901 АКІБ «УкрСиббанк», в якому зазначалося про зміну місця проживання, в тому числі для подальшого листування між сторонами договору. Однак, ні позивачка, ні третя особа-1 ніяких повідомлень про відступлення права вимоги не отримували. Отже, вважає, що відповідачами не було повідомлено позивачку та третю особу-1 про укладення договорів про відступлення права вимоги, чим позбавили їх права на належний захист своїх прав. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2016 року відкрито провадження у вищевказаній справі. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.08.2017 року матеріали вищевказаної справи передані на розгляд до Подільського районного суду м. Києва, за підсудністю. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2017, цивільну справу № 369/11826/16 (номер провадження 2/758/6281/17) передано судді Подільського районного суду м. Києва [PERSON] . Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 04.12.2017 року призначено вищевказану цивільну справу до розгляду. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2018, цивільну справу № 369/11826/16 (номер провадження 2/758/6281/17) передано судді Подільського районного суду м. Києва Васильченко О.В., у зв`язку із звільненням судді [PERSON] .. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2021, цивільну справу № 369/11826/16 (номер провадження 2/758/6281/17) передано судді Подільського районного суду м. Києва Скрипник О.Г., у зв`язку із звільненням судді [PERSON] .. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 20.04.2021 року вищевказану цивільну справу прийнято до провадження судді Скрипник О.Г. та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду відповідачам надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. В установлений строк відповідачі заперечення та відзив на позовну заяву не подали. В силу ч. 2 ст. 191 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд установив, що 04 серпня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який було розірвано 18.11.2013 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області (справа № 369/10031/13-ц). 27 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11134112000 (далі - кредитний договір). Предмет договору - кредит у розмірі 200 000,00 дол. США для придбання земельної ділянки за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Віта-Поштова. Відсотки за користування кредитом 13,00 % на рік. Строк до 27 березня 2014 року. 27 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір іпотеки № 50561 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором (далі - договір іпотеки). Предмет іпотеки - житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Договір нотаріального посвідчений приватний нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Іщук Л.А. та зареєстрований у реєстрі за № 577. У зв`язку із невиконання позивачем взятих зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2010 року, позов задоволено в повному обсязі, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11134112000 від 27.03.2007 року у розмірі 214 422,54 дол. США, що за курсом НБУ станом на 31.05.2010 року становить 1 699 320,07 грн., 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.08.2011 року, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2010 року за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано та призначено справу до судового розгляду. В подальшому, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.09.2011 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представника позивача. 13 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки . Правова природа договору - продаж банком прав вимоги, визначених у цьому договорі новому кредитору. Предмет договору - відступлення банком шляхом продажу новому кредитору належні банку права вимоги до позичальників, іпотекодавців та поручителів, які визначені у додатку № 1 до цього договору Сторони домовились, що за відступлення права вимоги за основними договорами, новий кредитор сплачує банку грошові кошти у повному обсязі до моменту набуття чинності цього договору. Окрім того, 11 грудня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27015085, про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права приватної власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності - іпотечний договір № 50561, серія та номер: 576, виданий 27.03.2007 року, видавник: приватний нотаріус Києво-Святошинського РНО Київської області, [PERSON] .. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи оспорювані договори суд установив, що сторони при їх укладенні керувалися положеннями статей 512-519, 656 ЦК України. За оспорюваними договорами було відступлена дійсна вимога, яка існувала на момент переходу цих прав, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату взамін права вимоги та жодна із сторін не отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком поверненням цих коштів та оплати часу користування ними. Суд прийшов до переконання про те, що позивачем також не доведено, що його право або цивільний інтерес (як особи, яка не є стороною вказаних правочинів) порушено фактом вчинення оспорюваних правочинів, сам факт визнання судом договору про відступлення права вимоги за кредитним договором недійсним не є тим правовим засобом, що ефективно захистить цивільний інтерес позивача та в даному випадку відступлення ПАТ «УкрСиббанк» прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами не свідчить про порушення прав позивача, як позичальника та іпотекодавця, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в цивільному суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Отже, суб`єкт, право якого порушено, може захистити його у конкретний спосіб, що передбачений законом або договором. Способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу, які передбачені законом (договором), спрямовані на відновлення прав та інтересів позивачів. Відтак, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що від визнання у судовому порядку недійсними оспорюваного договору залежить подальша можливість законної реалізації позивачем обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитними договорами. Сам по собі факт укладення оспорюваних договір не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який вказано у спірному договорі у ході його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів по основному зобов`язанню (кредитному договорі). Таке посилання не є нормою матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами. Щодо посилання позивача про недотримання під час укладення оспорюваних договір форми, то такі суд оцінює критично, адже спростовуються матеріалами справи, оскільки оспорювані договори про відступлення права вимоги за кредитним договором укладено у простій письмові формі, як і первісний кредитний договір; відступлення права вимоги за договором забезпечення здійснюється шляхом укладення сторонами окремого нотаріального посвідченого договору про відступлення права вимоги, що передбачено умовами оспорюваних договорів та самим договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки, який нотаріально посвідчений та копія такого міститься у матеріалах справи, тобто сторонами при укладенні оспорюваних договір дотримано вимоги ст. 513 ЦК України. Щодо аргументів позивачки про те, що новими кредитором не було повідомлено її про укладення оспорюваного договору у відповідності до ч. 2 ст. 516 ЦК України суд прийшов до переконання про те, що такі доводи спростовуються наявним повідомленням відповідача-1 позивача про відступлення права вимоги на користь нового кредитора (відпоідача-2) та підтверджено направлення такого повідомлення рекомендованим листом позивача на виконання за вих. № 12-22/7003 від 29.02.2013 року. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Згідно з ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до правової позиції викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). У постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 926/1172/18, від 28.01 2020 у справі № 924/1208/18 вказано, що виходячи зі змісту статей 4 ГПК України та 15, 16 ЦК України, підставою для захисту судом цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання або оспорення. Згідно з вимогами ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Оскільки позивач не навів належних та допустимих доказів щодо порушення його законних прав та інтересів шляхом укладення оспорюваного договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», суд вважає, що позов слід залишити без задоволення. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а відтак сплачений позивачем судовий збір необхідно покласти на останнього.

Outcome: dismissed