Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

У січні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся представник позивача [PERSON] - [PERSON] з позовом до відповідачів про зняття арешту з нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу квартири, який був укладений між ним та [PERSON] 11.08.2006, право власності на квартиру було зареєстроване за позивачем 15.08.2006 КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна». Протягом всіх років позивач вільно володів та користувався належною йому квартирою, однак, 01.04.2019 з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо про те, що на вказану квартиру 18.08.2006 Першою Київською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на виконання постанови АА855686 від 15.08.2006 Державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Києва. Позивач дізнався, що арешт на належну йому квартиру було накладено на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2006 при розгляді справи № 2-6139/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в якості забезпечення пред`явленого позову. Разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва в справі № 2-6139/2006 від 12.10.2006, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2007, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] було відмовлено. При цьому, судами не було вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову, сторони у справі, також, з окремими заявами щодо зняття арешту з вже належної позивачу квартири не зверталися. За таких обставин, оскільки арешт був накладений на квартиру як захід забезпечення позову, у задоволенні якого позивачу [PERSON] було відмовлено, і фактично його мали скасувати ще 12.02.2007, позивач вважає, що законних підстав для подальшого існування арешту та обмеження його права власності немає. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2020 вищевказана справа надійшла в провадження судді Кондратенко О.О. Ухвалою судді від 13.03.2020 позовну заяву залишено без руху, оскільки, подана з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України та надано позивачу строк для усунення недоліків, які усунуто 25.03.2020. Ухвалою судді від 06.04.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 11.06.2020 о 13.40 год. 04.06.2020 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що враховуючи те, що [PERSON] з нею розрахувалася, претензій до неї вона немає. В подальшому, в ході розгляду справи, розпорядженням керівника апарату суду від 26.10.2020 № 01-08-1081 щодо повного автоматичного розподілу справи, призначено повторний автоматичний розподіл даної справи у зв`язку із перебування судді Кондратенко О.О. у відпустці. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою судді від 30.10.2020 дану справу суддею прийнято до провадження у порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання на 25.01.2021 о 10.00 год. Ухвалою суду від 14.02.2022, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.03.2022 о 13.00 год. В подальшому, в судовому засіданні, яке було призначено на 06.10.2022 представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, повністю підтримала та погодилася із поясненнями представника позивача. Відповідач [PERSON] та її представник - [PERSON] підтримали пояснення, викладені у відзиві, який надійшов до суду 04.06.2020, а саме: що претензій до [PERSON] вона не має і на спірну квартиру не претендує. Представник третьої особи -Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Київ ГТУ юстиції у м. Києві до суду не з`явилась, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статтей 319, 321 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що 11.08.2006 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О., зареєстровано в реєстрі за № 2948, 2949. 15.08.2006 КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] та зареєстровано право приватної власності за позивачем. 04.08.2006 Шевченківським районним судом м. Києва було відкрито провадження в справі № 2-6139/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] (продавця квартири) про стягнення боргу. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2006 року було задоволено заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Постановою № 814/33 від 28.08.2006 ДВС у Шевченківському районі м. Києва виконавче провадження по примусовому виконанню ухвали № 2-6139 від 08.08.2006 Шевченківського районного суду м. Києва про накладення арешту на квартиру закінчено. Отже, арешт на спірну квартиру був накладений на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2006 року при розгляді справи № 2-6139/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в якості забезпечення пред`явленого позову. Однак, на момент виконання вказаної постанови суду власником квартири вже був позивач. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2006 у справі № 2-6139/2006, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2007, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] було відмовлено. Однак, судами не було вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову, сторони по справі також з окремими заявами щодо зняття арешту із спірної квартири не зверталися. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до положень вказаної статті, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1, 2, 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державноївиконавчоїслужби, а такожвідповідний орган доходів і зборів, банк та іншуфінансовуустанову, які у випадках, передбачених законом, виконуютьсудовірішення. Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому, із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешту в порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження). Таким чином, оскільки, позивач не є стороною по справі № 2-6139/2006, він не наділений правом звернення до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем правильно обрано спосіб захисту своїх прав. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вже встановлено судом, квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності та набута ним на законних підставах і у передбачений законом спосіб. Існуючий арешт обмежує його право власності, оскільки обмежує право щодо розпорядження належною йому квартирою. Таким чином, з огляду на викладене вище, виходячи із фактичних обставин справи, умов чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що арешт на спірну квартиру був накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва як захід забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] та зважаючи на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.10.2006, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2007, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] було відмовлено, тому суд вважає, що правові підстави для існування арешту на спірну квартиру, що на праві приватної власності належить позивачу, відсутні, а відтак позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved