Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 25.01.2022 року [PERSON] , звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому було уточнено, та з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд: - визнати квартиру за номером [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та припинити режим спільної сумісної власності; - визнати за [PERSON] РНОКПП [NUMBER] право власності на Ѕ частину квартири за номером [ADDRESS] , загальною площею 69,3 кв.м., житловою 42,0 кв.м.; - стягнути із [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , судовий збір у розмірі 3 092,40 грн. Та витрати на правову допомогу у розмірі 5 650,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує зокрема тим, 17.07.1992 року сторони по справі уклали шлюб, зареєстрований Новоселівською сільською радою Саратського району Одеської області, актовий запис № 15, про що було видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . 06.11.1996 року на ім`я [PERSON] було оформлено та видано свідоцтво про право особистої власності від 06.11.1996 року на кооперативну квартиру за номером [ADDRESS] та зареєстровано право власності на вище вказане нерухоме майно на підставі довідки за № 55 від 10.10.1996 року. 22.01.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Білгород-Дністровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було складено відповідний актовий запис за № 4 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Таким чином, спірна квартира має бути визнана об`єктом спільної сумісної власності подружжя і з огляду на вищезазначене має належати сторонам на праві приватної власності у рівних долях. Процесуальні дії 26.01.2022 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, позов було залишено без руху. 09.02.2022 ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, відкрито провадження по справі після усунення недоліків. 14.06.2022 року до суду надійшов відзив на позов [PERSON] . Відповідно до відзиву, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна у повному обсязі. У разі якщо судом буде визнано правомірність позовних вимог [PERSON] , застосувати наслідки пропуску позовної давності. 25.06.2022 року представник позивачки [PERSON] , - адвокат Бондаренко Г.Є., подала до суду відповідь на відзив. 17.10.2022 року сторони в судове засідання не з`явилися. 17.10.2022 року представник позивачки [PERSON] , - адвокат Бондаренко Г.Є., подала до суду заяву, відповідно до якої просила справу розглянути без участі сторони. 17.10.2022 року відповідач [PERSON] , подав до суду заяву, відповідно до якої згоден із позовними вимогами [PERSON] та просить справу розглянути без його участі. У відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню із наступних підстав. \~ \~ \~ \~17.07.1992 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), який був зареєстрований Новоселівською сільською радою Саратського району Одеської області, актовий запис № 15, про що було видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . За час перебування шлюбу сторони набули майно, а саме: - квартиру за номером [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Як вбачається з відповіді Комунального Підприємства «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» за № 107 від 01 лютого 2022, станом на 31.12.2012 року власником квартири [ADDRESS] був [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 06.11.1996 року, яке було зареєстровано Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації 06.11.1996 року в реєстровій книзі № 181 за реєстровим номером № 26. Дублікат правовстановлюючого документу комунальним підприємством «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» не реєструвався. Станом на 31.12.2012 року дана квартира в цілому складалась з: 1-коридор, 2-кухня, 3-балкон, 4-житлова, 5-житлова, 6-лоджія,7-житлова*,8-туалет,9-ванна. Загальна площа квартири 69,3 кв.м., житлова проща 42,0 кв.м. \~ \~ \~ \~Додаток до відповіді Комунального Підприємства «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» за № 107 від 01 лютого 2022, свідоцтво про право особистої власності на кооперативну квартиру за [ADDRESS] . Свідоцтво про право особистої власності було видано на підставі довідки за № 55 від 10.10.1996 року [PERSON] в тому, що він є членом ЖБК «Тира-3» і займає 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , паєвий взнос внесен у повному обсязі в сумі 6862,00 грн. \~ \~ \~ \~Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 297106604 від 31.01.2022, відомості з реєстру речових прав на нерухоме майно за вказаними параметрами запиту у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відомості відсутні. 22.01.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Білгород-Дністровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було складено відповідний актовий запис за № 4 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому, суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Суд також звертає увагу, що відповідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Строки позовної давності. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчів актів України спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням короновірусної хвороби (COVID-2019) від 30.03.2020 року за № 540-IX (поточна редакція Закону від 28.04.2021 року) внесено зміни до Розділ VII "Прикінцеві положення" Сімейного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2002 р., № 21-22, ст. 135) доповнити пунктом 2-1 такого змісту: "2-1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 72, 128, 129, 139 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року за № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідеміологічних заходів з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-2019, спричений короновірусом SARS-COV-2, установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 травня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. \~ \~ \~ \~Враховуючи вище викладене, на час звернення [PERSON] до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, строки позовної давності визначені у ст. 72 СК України були зупинені. Висновки суду. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що оскільки [PERSON] , були визнані позовні вимоги [PERSON] , суд вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved