Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

15 лютого 2022 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулась до суду із даним позовом, в правове обґрунтування якого посилається на положення ст.ст. 3, 60, 61, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 325, 368, 372 ЦК України, роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», правові позиції, викладені в постановах: Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15; Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 725/1776/18; Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 766/9897/16; Верховного Суду від 05 червня 2020 року у справі № 359/4553/17. У обґрунтування обставин позову зазначила, що 03 жовтня 2009 року вона уклала шлюб із [PERSON] (надалі - відповідач). Під час шлюбу, приблизно до початку 2021 року сторони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. Від шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На час звернення з позовом спільне проживання припинилося, діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року у справі №183/835/21 шлюб розірвано. За час шлюбу сторонами придбано наступне майно: автомобіль ВАЗ 21093, 1991 року виготовлення, об`єм двигуна - 1499 куб. см., державний реєстраційний номер: [NUMBER] , зареєстрований за відповідачем 29 травня 2012 року; автомобіль SKODA OCTAVIA A7, 2016 року виготовлення,\~об`єм двигуна\~-\~1598\~куб.\~см.,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] зареєстрований\~за відповідачем\~13\~травня 2020\~року.\~Відповідно до\~звітів з\~оцінки вартості\~станом на\~28\~квітня 2021\~року:\~автомобіля ВАЗ\~21093\~його вартість\~становить 31\~030\~грн,\~вартість автомобіля SKODA\~OCTAVIA\~A7становить 290 220 грн. Також позивач вказує, що на утриманні позивач залишилося двоє неповнолітніх дітей. Позивач не має на праві власності житла чи взагалі будь-якого нерухомого майна, місце проживання зареєстроване у військовій частині, у той час як проживає позивач фактично у своїх батьків із дітьми. В той самий час, Відповідач є фізично здоровим працездатним чоловіком, інших утриманців, окрім наших спільних дітей, немає. Окрім того, весь час спільного життя Позивач працювала, а з травня 2019 є військовослужбовцем. У той самий час, відповідач працював нерегулярно, дохід мав не завжди. Тому вважає, що цілком справедливо буде стягнути з відповідача на користь позивача 3/5 вартості нерухомого майна, спільно нажитого за час шлюбу. Зазначає, що право власності на транспортний засіб виникає з моменту його державної реєстрації, а не з моменту передачі автомобіля. Звіти про оцінку є дійсними, оскільки робились на замовлення позивача для подання в якості доказів у Солонянському районному суді Дніпропетровської області. Окрім того, вказуючи на неактуальність оцінок, відповідач не приводить жодних доказів того, що оцінка може відрізнятися у бік зростання, порушуючи обов`язок сторони доказувати обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та/або заперечень. Посилання відповідача на наявність у позивача житлового приміщення у користуванні на підставі ордеру є безпідставним, крім того позивач вказує, що ордер видано на службове приміщення. Аліменти стягуються на користь і з метою утримання дітей і посилання на цей факт у відзиві на позов не має значення для справи про поділ майна подружжя. Вказав, що позивач, одразу після ухвалення рішення передасть майно у користування відповідача. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що не згоден з запропонованим позивачем варіантом поділу спільного майна сторін, не згоден з відступом від засади рівності часток через те, що позиція позивача жодним чином не обґрунтована з точки зору норм права, у яких закріплено підстави за яких можливо відступити від засад рівності часток у спільному майні подружжя. Відповідачем дійсно, у період шлюбу, придбано та зареєстровано на своє ім`я два зазначених у позові автомобіля. Однак, автомобіль ВАЗ 21093 за взаємною згодою сторін вже довгий час знаходиться у користуванні позивача. Відповідач не проти відчужити цей автомобіль на користь позивача якщо позивач проявить таке бажання. Звіти про оцінку транспортних засобів складені 28 квітня 2021 року, строк дії звіту становить шість місяців від дати оцінки, тобто - до 28 жовтня 2021 року. Відповідач вважає наведену у позовній заяві оцінку вартості спірного майна не актуальною та такою, що не відповідає дійсній вартості майна на момент розгляду справи судом. Щодо заявлених позивачем вимог про відступ від засади рівності часток у спірному майні, зазначає, що на час подання відзиву, хоча позивач і зазначає, що у неї немає власного житла, але їй 28 січня 2022 року КЕВ м. Дніпро видано ордер на службове житлове приміщення (двокімнатну квартиру), яка знаходиться у [ADDRESS] . І вибір місця проживання є особистим вибором позивача. Вказує, що з відповідача на користь позивача на утримання двох дітей стягнуто аліменти у розмірі 6 000 грн. У відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років становить 2 618 грн. Законодавець встановлює, що розмір аліментів не може бути меншим ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином законом встановлено мінімальний аліментний платіж, який буде достатнім для нормального фізичного та духовного розвитку. 50% від 2 618 грн становить суму у 1 309 грн, яка є суттєво меншою сумою аніж та, що стягнута з відповідача у якості аліментів і становить 6 000 грн на двох дітей, тобто по 3 000 грн на кожного. З відповідача стягнуто аліменти у достатньому розмірі і, на думку відповідача, у даному випадку немає підстав для відступлення від засади рівності часток з вказаних у позові підстав. 11 квітня 2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 12 липня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, наголосивши на наявності підстав для його задоволення, викладених у позові. Вказав, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів перед позивачем. Під час проживання у шлюбі позивач постійно працювала і більша частина коштів, в той час, як відповідач мав мінливий та не постійний дохід. Вказав на відсутність у нього доказів на підтвердження технічних характеристик майна. Визнав, що автомобіль ВАЗ 21093, 1991 року виготовлення знаходиться в користуванні позивача, автомобіль SKODA OCTAVIA A7, 2016 року виготовлення відчужений відповідачем на користь іншої особи без згоди позивача. Позивачем обрано саме даний спосіб захисту порушеного права - шляхом стягнення компенсації вартості 3/5 частини спільного сумісного майна подружжя. Зазначає, що розмір аліментів, вказаних у рішенні суду до стягнення з відповідача є недостатнім для нормального забезпечення дітей. Крім того, в провадженні суду перебуває спір між сторонами про стягнення заборгованості з аліментів. Будучи попередженим про положення ч. 1 ст. 80 ЦПК України, зазначив про подання всіх доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов частково, в частині стягнення з відповідача вартості частини автомобіля ВАЗ 21093, 1991 року виготовлення, об`єм двигуна -1499 куб. см., державний реєстраційний номер: [NUMBER] , автомобіля SKODA OCTAVIA A7, 2016 року виготовлення, об`єм двигуна -1598 куб. см., державний реєстраційний номер [NUMBER] . Проти збільшення частки в праві спільної сумісної власності заперечив. Визнав факт придбання у шлюбі та наявності, на час розгляду справи, майна - автомобіля ВАЗ 21093 у користуванні позивача та у своїй власності, факт продажу автомобіля SKODA OCTAVIA A7, 2016 року та відсутності отримання письмового дозволу від позивача. Визнав також і оцінку вартості спірного майна. Зазначив, що відсутні докази на підтвердженні необхідності лікування, або збільшеного матеріального забезпечення дітей, порівняно з законодавчо встановленим як і те, що розмір аліментів є недостатнім для належного матеріального забезпечення дітей. Пояснив, що спірне майно придбане за спільні сумісні кошти подружжя і підстав для відступу від презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності немає. Вказав на те, що заборгованість зі сплати аліментів наявна у відповідача за період зі звернення з позовом до суду позивача до ухвалення рішення. З приводу стягнення аліментів - позивач подала заяву до державного виконавця щодо виплати відповідачем їй певної суми, а потім цю заяву відкликала. Після звернення до виконавця, відповідач сплачує аліменти щомісяця та заборгованості не має. Будучи попередженим про положення ч. 1 ст. 80 ЦПК України на проведенні судової експертизи не наполягав, вказав на те, що ним подані всі докази на підтвердження своїх заперечень. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши позовну заяву, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з такого. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , 03 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб /а.с.21/. Згідно зі свідоцтвами про народження серія [NUMBER] від 20 липня 2012 року, серія [NUMBER] від 12 березня 2014 року, позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно /а.с.22, 23/. Надана суду інформація з ТСЦ МВС № 1246 від 17 лютого 2021 року № 31/4-1246/4 аз свідчить, що згідно з наявною інформацією за [PERSON] , [INFO] , зареєстровано транспортні засоби, а саме: 13 травня 2020 року зареєстрований автомобіль SKODA OCTAVIA A7, 2016 року виготовлення, об`єм двигуна - 1598 см. куб.. Станом на 16 лютого 2021 року [PERSON] є власником. 29 травня 2012 року зареєстрований автомобіль ВАЗ 21093, 1991 року виготовлення, об`єм двигуна - 1499 см. куб. Станом на 16 лютого 2021 року [PERSON] є власником. [PERSON] в період часу з 01 січня 2021 року по 11 лютого 2021 року будь які транспортні засоби не відчужував. Відповідно до звітів з оцінки вартості майна, виконаних ФОП [PERSON] (сертифікат СОД № 521/20 від 16 червня 2020 року) станом на 28 квітня 2021 року ринкова вартість: автомобіля ВАЗ 21093, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 31 030 грн; автомобіля SKODA OCTAVIA A7, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 290 220 грн. Строк дії звітів шість місяців від дати оцінки /а.с.31-32, 33-34/. Також судом досліджено: - належним чином засвідчену копію трудової книжки позивача, з якої вбачається, що в періоди: з 03 серпня 2009 року по 30 жовтня 2009 року, з 17 березня 2010 року по 11 вересня 2012 року позивач була офіційно працевлаштована /а.с.24-26/; - належним чином засвідчену копію в/к позивача, з якого вбачається, що з 12 червня 2019 року позивач прийнята за контрактом на службу /а.с.27-29/; - інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 276859669 від 27 вересня 2021 року, з якої вбачається відсутність зареєстрованого за позивачем на праві власності нерухомого майна /а.с.35/; - постанову від 11 лютого 2022 року про прийняття виконавчого провадження, винесену державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на підставі виконавчого листа № 183/836/21 від 20 вересня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, з якої вбачається прийняття виконавчого провадження реєстраційний номер 67775893 /а.с.9/; - інформацію про виконавче провадження реєстраційний номер 67775893 від 15 лютого 2022 року, з якої вбачається проведення державним виконавцем виконавчих дій, в тому числі винесення постанови від 25 січня 2022 року про арешт майна боржника автомобіля ВАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , винесення постанови від 15 лютого 2022 року про зняття арешту з всього майна боржника /а.с.10-12/; - копію позовної заяви про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, з відміткою суду про отримання позову 30 грудня 2021 року, з якої вбачається звернення відповідача до суду з вказаними позовними вимогами /а.с.13-15/. У відповідності до ч. 3 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Так, судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року у справі № 183/835/21 шлюб між сторонами розірвано (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100871735). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей - задоволено частково. Присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповноліттю дитину [PERSON] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ). З рішення вбачається, що позивач звернулась до суду та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 4 000 грн на кожну дитину щомісячно. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, судом встановлено, та суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що сторонами визнано факт: - набуття у шлюбі, за спільні сумісні кошти та наявності, на час розгляду справи, майна - автомобіля ВАЗ 21093 та реєстрації даного транспортного засобу за відповідачем; - набуття у шлюбі, за спільні сумісні кошти та подальшого продажу, без згоди позивача автомобіля SKODA OCTAVIA A7, 2016 року; - вартості спірного майна, а саме: автомобіля ВАЗ 21093 - 31 030 грн; автомобіля SKODA OCTAVIA A7 - 290 220 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про існування спору між позивачем та відповідачем з приводу 1) рухомого майна, набутого у шлюбі та відчуженого без згоди іншого з подружжя; 2) рухомого майна, набутого у шлюбі та наявного на момент звернення з позовом, шляхом стягнення вартості частки у праві спільної сумісної власності; 3) розміру частки у праві спільної сумісної власності. Вирішуючи позов суд виходить з наступного. Щодо розміру частки у праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.\~1-3\~ст.\~61\~СК України\~встановлюють,\~що об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя може\~бути будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Так, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач під час шлюбу не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Також, суд не приймає до уваги посилання позивача, як на підставу для відступу від презумпції рівності часток подружжя, на те, що відповідач не мав сталого доходу під час шлюбу, оскільки таке посилання, саме по собі та за умови не підтвердження його доказами та з огляду на відомості трудової книжки позивача, не є підставою для збільшення або зменшення часток в праві спільної сумісної власності. Крім того, досліджуючи посилання позивача, як на підставу для відступу від презумпції рівності часток, на неналежний рівень матеріального забезпечення спільних з відповідачем дітей, які з проживають з позивачем суд виходить з того, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2021 року визначено розмір аліментів на утримання дітей. У мотивувальній частині рішення, судом вказано, що заявляючи вимогу про стягнення аліментів у розмірі 4 000 грн позивач належним чином не довела існування обставин, які свідчать про наявність підстав для визначення аліментів саме у такому розмірі; представник позивача у судовому засіданні відмовився надати суду відомості про доходи позивача. Враховуючи майновий стан сторін, стан їх здоров`я, стан здоров`я дітей, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн на кожну дитину, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розмір аліментів, які одержують діти, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку суду не надано. Самі лише посилання сторони позивача на ситуацію в країні, умови проживання у батьків відповідача, розмір цін на товари і послуги, фізичний стан та працездатність відповідача, за умови ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, розмір яких у твердій грошовій сумі, на момент розгляду справи, перевищує встановлений державою розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років суд до уваги не приймає. Не встановлено судом і наявності домовленості між позивачем і відповідачем щодо часток майна, шлюбного договору. За таких обставин суд не вбачає підстав для відхилення від рівності часток майна дружини та чоловіка. Вирішуючи спір щодо стягнення вартості частини транспортного засобу SKODA OCTAVIA A7, 2016 року виготовлення суд виходить з такого. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Ч. 3 ст. 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). За ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З аналізу змісту наведеної норми можна дійти висновку, що при укладенні одним із подружжя договору відчуження об`єкту спільного майна, який виходить за межі дрібного побутового правочину, зокрема, як у даному випадку - відчуження спільного автомобіля, має бути письмова згода другого з подружжя посвідчена нотаріально. Під час розгляду справи відповідач не довів суду жодними належними та допустимими доказами, що відчуження спільного автомобіля було здійснено за згодою відповідача, зокрема за наявності її письмової згоди, а кошти від його реалізації були використані на потреби сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Позивач обрала спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної їй частки спільного майна, що узгоджується з положеннями частини другої статті 16 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22); вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (пункти 23, 24); у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, спірний автомобіль, будучи придбаними під час шлюбу, входить до складу спільного майна подружжя та оскільки відповідач порушив майнові права позивача на належну їй частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, відчужив це майно без згоди останньої та використав кошти на власні потреби, суд приходить до висновку, що ці права підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача належної позивачу частки від вартості автомобіля, яка визнана сторонами, підтверджена звітом з оцінки вартості майна та складає 145 110 грн (290 220 / 2) і позов в цій частині підлягає задоволенню частково. Вирішуючи спір щодо стягнення вартості частини транспортного засобу ВАЗ 21093, 1991 року виготовлення суд виходить з такого. Статею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. За статею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Так, вимоги про стягнення на користь позивача відповідної грошової компенсації вартості автомобіля, з огляду на обставини, покладені позивачем в обґрунтування позову та з огляду на заявлені вимоги, суд розглядає, як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни). Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вже звертав увагу на те, що загальні засади (принципи) цивільного права є фундаментальними, й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту цих засад (принципів). Останні мають пряму дію, а тому їх слід ураховувати, здійснюючи, зокрема, тлумачення приписів актів цивільного законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц). Позивач не претендує на те, щоби автомобіль залишити собі, припинивши право відповідача на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона навпаки дала згоду на те, щоби отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Як зауважила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судувід 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19). Таким чином, спірний автомобіль, будучи придбаними під час шлюбу, входить до складу спільного майна подружжя та оскільки позивач має право на належну їй частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, надала згоду на отримання компенсацію вартості такої частки, суд приходить до висновку, що ці права підлягають судовому захисту шляхом припинення права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль, виділення майна у власність відповідача та стягнення з відповідача належної позивачу частки від вартості автомобіля, яка визнана сторонами, підтверджена звітом з оцінки вартості майна та складає 15 515 грн (31 030 / 2) і позов в цій частині підлягає задоволенню частково. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 2 740,31 грн. Судовий збір, виходячи з розміру заявлених майнових вимог, положення п. 1, п. 10 ч. 1 ст.176 ЦПК України та відповідно до закону України про державний бюджет на 2022 рік (враховуючи подання позову 15 лютого 2022 року) становить 1 927,50 грн. Позовні вимоги задоволені частково, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1 606,25 грн (1451,10 + 155,15). Крім того, суд вважає за необхідне повернути позивачу надмірно сплачений судовий збір при поданні позову в розмірі 812,21 грн.

Outcome: partial