Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

Позивач 13 грудня 2021 [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сімейні стосунки у сторін не склались та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам [PERSON] . Зазначила, що кожен із сторін живе своїми інтересами, а погляди на шлюб у кожного діаметрально протилежні. Відповідач вчиняє скандали та проявляє незадоволення сімейним життям, вчиняє насильство. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю. Позивач зазначила, що вона раніше уже зверталась із позовом про розірвання шлюбу, однак залишила без розгляду, оскільки вважала, що можна зберегти сім`ю та відповідач змінить своє відношення до неї. Проте, відповідач належних висновків із цього не зробив. Нехтування сімейними цінностями, систематичні погрози та фізичне насильство з боку відповідача не припинилось, що призвело до того, що сторони не спілкуються, не цікавляться життям одне одного. Зазначила, що фактично, крім дочки сторін нічого не поєднує, вони стали чужими людьми та втратили почуття любові один до одного. Також, позивач зазначила, що відповідач не надає систематично належні кошти на утримання неповнолітньої дитини. З врахуванням наведеного просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі однієї чверті від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Багранюк В.С. подав відзив на позов у якому зазначив, що відповідач позов не визнає. Вказав, що на момент звернення позивача із позовом до суду, сторони продовжували проживати разом із своєю неповнолітньою дочкою в одній квартирі, вести спільний побут та господарство. Крім цього, відповідач бере участь в утриманні неповнолітньої дочки, оскільки дочка проживає разом із ним однією сім`єю. Відповідач виконував та продовжує виконувати свій обов`язок щодо утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , купує їй необхідні речі та ліки під час її захворювання, бере участь в її оздоровленні. Тому, просить відмовити у позові за його безпідставністю. У даній справі 10 липня 2020 року було ухвалене заочне рішення, яке ухвалою суду від 13 грудня 2021 року за заявою відповідача скасоване, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Лисак В.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити. Позивач [PERSON] зазначила, що вона наполягає на розірвання шлюбу із відповідачем, незаважаючи на проживання із ним в одній квартирі. Пояснила, що із моменту звернення із даним позовом до суду вона не змінила своєї думки щодо доцільності перебування із відповідачем у шлюбі та необхідності його збереження, оскільки вже тривалий час із відповідачем не перебуває у сімейних стосунках, сімейний бюджет веде окремо та проживає окремо із своєю дочкою у квартирі, у кожного свої інтереси та своє життя. Крім цього, зазначила, що відповідач не надає необхідні кошти на утримання неповнолітньої дочки, а тому просить стягувати із нього заявлений нею розмір аліментів. Представник відповідача адвокат Молень Р.Б. у судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити у його задоволенні з підстав наведених у відзиві на позов. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив. 03 вересня 2013 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 164 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Волочиського районного управління юстиції у Хмельницькій області. Від даного шлюбу у сторін народилась неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Як вбачається з довідки про доходи № 375/10/19-00-13-33, яка видана ГУ ДФС у Тернопільській області 31.10.2019 року, загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.04.2019 року по 30.09.2019 року становить 92302,43 грн. На даний час відповідач не працює. Позивач працює в ПрАТ «Тернопільміськгаз» та її доходи складають близько 12 000 грн. на місяць. Як вбачається із акту від 11.12.2020 року №31, складеному об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Монако», [PERSON] фактично проживає без реєстрації із [PERSON] та дочкою [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки, складеною ОСББ «Академіка Корольова 10А» від 23.12.2020 року №669, [PERSON] та її дочка [PERSON] зареєстровані, але не проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно даних виписок по картковому рахунку відповідача, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 03.01.2019 року по 31.12.2020 року, [PERSON] перераховував кошти на картковий рахунок [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки, у тому числі оплачував вартість ліжка та постільної білизни, що підтверджено товарним чеком від 30.05.2020 року, а також придбавав продукти харчування, дитячі іграшки та необхідний одяг. В серпні 2021 року відповідач проводив оздоровлення неповнолітньої [PERSON] на курорті в м.Хургада республіка Єгипет, що підтверджено квитками та медичною страховкою. У грудні 2021 року здійснював придбання необхідних медикаментів для дитини у період її захворювання, що підтверджено фіскальними чеками. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що сторони проживають в одній квартирі в [ADDRESS] , оскільки неодноразово був у них в гостях. Проте, не зміг підтвердити ведення сторонами спільного господарства та бюджету, сімейних стосунків між ними. Судом із пояснень позивача з`ясовано, що вона із відповідачем не підтримує шлюбних стосунків.Між ними існують неприязні відносини. Причиною погіршення стосунків є те, що вони люди різних характерів, мають різні погляди на життя та різні інтереси, що призводить до виникнення в сім`ї непорозумінь та конфліктів. Сумісне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам позивача. Шлюб існує лише формально. Відповідно до вимог ст.ст. 111, 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частини третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. За таких обставин, суд вважає, що шлюб слід розірвати так, як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки порушує її особисті права та законні інтереси та не бажання перебувати у шлюбі із відповідачем. Відтак, суд вважає, що позов у цій частині слід задовольнити. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1.стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2. стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3. наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4.інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, суд, на підставі ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я дитини та її матеріальне становище, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 06 до 18 років, який із 01.07.2022 р. становить 2 744,00 грн., та вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Задовольняючи позов частково, суд вважає, що визначений ним розмір аліментів спроможний сплачувати відповідач, виходячи із його матеріального становища, отриманих ним доходів та його стану здоров`я. При цьому, суд зазначає, що відповідач є працездатною особою. При цьому, визначаючи дату стягнення аліментів із відповідача, суд враховує надані відповідачем докази про те, що він брав участь в утриманні своєї неповнолітньої дочки упродовж 2019-2021 років, а тому вважає, що їх слід стягувати з 01.01.2022 року. Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітню дитину, за один місяць, слід допустити до негайного виконання. На підставі наведеного та

Outcome: partial