Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовною заявою , в якій стверджує, що [PERSON] є батьком їх спільного сина [PERSON] , [INFO] . З відповідачем [PERSON] вона перебувала у шлюбі з 19 травня 2017року по 08.07.2021 року. Стверджує, що причиною розпаду сім`ї, була алкогольна та наркотична залежність чоловіка, аморальний спосіб життя, словесні образи та приниження, фізичне та психічне знущання, абсолютне ігнорування власної дитини та його потреб. Відповідач з народження сина [PERSON] та до цього часу не виявляє щодо дитини батьківського піклування та турботи, не приймає участі у його вихованні, не піклується про його здоров`я, матеріально дитину не утримує, ніякої допомоги на виховання та розвиток не надає, додаткових витрат по утриманню дитини не несе. [PERSON] тривалий час веде аморальний спосіб життя, оскільки систематично зловживає алкоголем та наркотичними препаратами, в зв`язку із чим неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 та ч.2 ст.130 КУпАП . Вказує, що з сином проживає окремо від відповідача за адресою місця реєстрації - [ADDRESS] . З довідки характеристики наданої ДНЗ №43 «Вербиченька» вбачається, що загальний розвиток дитини відповідає віковим особливостям. Навички самообслуговування та культурно-гігієнічні розвинені достатньо. В колективних іграх проявляє ініціативу, дружелюбність. В спілкуванні з однолітками добрий, поступливий, позитивно емоційний. За весь час, який дитина відвідує садочок, батько дитини [PERSON] не приходив за дитиною, не відвідував батьківські збори жодного разу, не цікавився життям та розвитком дитини у дитячому садку. Вважає, що відповідач участі в житті дитини не приймає , а тому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] В судове засідання представник позивача не з`явилася . Від неї до суду надійшла заява , в якій просить розглянути справу без їх участі та вказує, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився , хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Про причини своє неявки до суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань по суті позову до суду від нього не надходило. Відзиву на позов не подавав. Згідно практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Представник третьої особи у судове засідання також на з`явився. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідності до вимог п.п 1,2,4, ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечувала проти розгляду даної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України -у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов , об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] у м. Чернівці. Батьками дитини зазначено - [PERSON] та [PERSON] .( а.с10 ). Відповідно до рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08.07.2021 року ( справа № 725/2426/21) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно наданих суду доказів ( довідки про реєстрацію, Витягу з реєстру територіальних громад) позивачка разом із сином [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою : [ADDRESS] ). [PERSON] відвідує ДНЗ №43 «Вербиченька» м. Чернівці з 15.08.2019 року по даний час. З довідки характеристики наданої ДНЗ №43 «Вербиченька» вбачається, що загальний розвиток дитини відповідає віковим особливостям. За весь час, який дитина відвідує садочок, батько дитини [PERSON] не приходив за дитиною, не відвідував батьківські збори жодного разу , не цікавився життям та розвитком дитини у дитячому садку. ( а.с 18). 12.10.2022 року Виконавчий комітет Чернівецької міської ради виніс рішення щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] [INFO] , в зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17.10.2022 року « Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] . Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своїх дітей в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.81ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачкою доведено, що поведінка відповідача відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина [PERSON] забезпечуватиме інтереси самої дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, за обставин доведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним. На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд , окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, суд вважає за можливе прийняти рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved