Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

27 липня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь кошти передані відповідно до розписки в розмірі 36000 грн, з яких 18000 грн основна сума боргу та 18000 грн подвійний розмір боргу та понесених ним судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.08.2020 він надав відповідачу позику у розмірі 18000 грн. на строк до 22.02.2022. У разі прострочення зобов`язання вказана сума підлягала поверненню у подвоєному розмірі, а саме 36000 грн. При фактичному одержанні вказаної суми відповідачем було власноручно написано та підписано розписку від 22.12.2021. Відповідачка у зазначений в розписці термін, борг не повернула, під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов`язання. На неодноразові прохання позивача про добровільну сплату боргу не реагує, відмовляється сплатити гроші та уникає зустрічей. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подала. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 серпня 2022 року відкрито провадження по цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб та призначено судове засідання на 02.09.2022. У зв`язку з неявкою відповідача, розгляд справи відкладався на 28.09.2022. Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно з частиною третьою статті 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, в судові засідання 02.09.2022 та 28.09.2022 не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не надала. За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, а також вивчивши подані докази, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. 22 грудня 2021 року між\~\~ [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики грошових коштів у формі письмової розписки, за умовами якого відповідач 01 серпня 2020 року взяла у позивача 18 тисяч гривень, які зобов`язалась повернути до 22.02.2022. Згідно з умовами договору позики, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідач зобов`язаний сплатити 36000 грн. (а.с. 7). На неодноразові усні звернення і вимоги позивача [PERSON] відповідач [PERSON] не реагує, що спонукало позивача звернутися до суду з цим позовом. Факт укладення договору позики від 22.12.2021 між сторонами не оспорюється. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про повернення позивачу відповідачем будь-яких коштів в рахунок погашення боргу. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Виходячи із частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між сторонами виникли відносини позики, як один із видів зобов`язальних відносин, що підтверджується відповідною розпискою позичальника. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі№6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Такі висновки знайшли своє відображення в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 серпня 2022 року у справі № 361/8807/18 (провадження № 61-2332св22). Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що в розписці відповідача строк повернення коштів - до 22 лютого 2022 року (а.с. 7). Згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі статті 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. В порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, сплативши лише частину боргу, основну суму заборгованості не повернув. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача суми боргу. У свою чергу, відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання нею своїх зобов`язань і які б були підставою для зменшення розміру заборгованості або звільнення від її сплати. Отже, основний борг відповідача за договором позики від 22.12.2021 в розмірі 18000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про можливість застосування цивільної відповідальності до відповідача за порушення зобов`язання, суд враховує наступне. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Умовами договору позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідач зобов`язаний сплатити борг у подвійному розмірі, а саме 36000,00 грн. Таким чином, подвійний розмір боргу, передбачений вказаним договором за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, який складає 18000,00 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Позивачем сплачено 992,40 грн. судового збору, а тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved