Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, 3-особи без самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] та Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов`язання скасувати реєстрацію місця проживання малолітньої дитини. Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивачка з 2011 по 2014 рік проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у квартирі [ADDRESS] , яка на праві власності належить його матері [PERSON] . Від фактичних шлюбних стосунків позивачка з [PERSON] мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . У 2014 році відносини з позивачки та [PERSON] зіпсувалися і позивачка разом з донькою переїхала проживати до своїх батьків у [ADDRESS] . 01.02.2017 позивачці стало відомо, що [PERSON] , 19.11.2013 року зареєстрував місце проживання доньки у [ADDRESS] , без письмової згоди на те позивачки, місце проживання якої було зареєстроване в м. Полонне, Хмельницької обл.. 05.05.2018 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про скасування реєстрації місця проживання доньки, як помилково вчиненої. Листом №102-02/р921-1944 від 23.05.18 року відповідач відмовив позивачці, посилаючись на відсутність матеріалів реєстраційної справи. 26.10.2018 року позивачка звернулася до Деснянського відділу ДМС у м. Києві та ознайомившись із заявою №137 від 19.11.2013 року поданою [PERSON] встановила, що напис «Даю згоду на реєстрацію доньки» та її підпис вчинено від її імені іншою особою. 30.10.2018 року висновком почеркознавчого дослідження, судового експерта Михайлова В.О. факт фальсифікації був підтверджений. 28.11.2018 року позивачка звернулася до відповідача з заявою Вих.№102/12110 про скасування реєстрації дитини в порядку встановленому п.п.18,28 Постанови КМУ від 02.03.16 року №207. Листом від 05.12.2018 року № 102004г30-11074 відповідач відмовив позивачці у скасуванні реєстрації місця проживання дитини, посилаючись на те, що реєстрація була вчинена Деснянським підрозділом ДМС у м. Києві, у зв`язку з чим позивачка вимушена була звернутись до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою судді [PERSON] від 10.07.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 06.08.2020 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого про просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 18.08.2020 від представника позивачки на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував щодо доводів вказаних у відзиві та вказав, що позовні позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до розпорядження від 04.11.2021 року у зв`язку з прийняттям 19 жовтня 2021 року Вищою радою правосуддя рішення № 2087/0/15-21 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва [PERSON] , на виконання рішення Зборів суддів Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року та відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/8303/20 за позовом [PERSON] до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування реєстрації місця проживання малолітньої дитини. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.11.2021 року вище зазначена цивільна справа передана судді Зотько Т.А.. Згідно ухвали судді від 09.11.2021 справу було прийнято до провадження та призначено розгляд у підготовчому засіданні. Разом з тим, ухвалами суду, постановленими шляхом внесення до протоколів судового засідання від 16.12.2020 та від 15.06.2021 були залучені до участі у справі в якості 3-осіб без самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] та Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. Згідно ухвали судді від 09.11.2021 справу за позовом [PERSON] до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування реєстрації місця проживання малолітньої дитини було прийнято до провадження. 23.02.2021 представником позивачки - адвокатом Дмитраш О.М. подано позовну заяву в новій редакції на виконання ухвали суду від 16.12.2020 року. Ухвалою постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 24.05.2022 було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Ухвалою судді від 24.05.2022 було виправлено описку в ухвалі Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2021 року, а саме зазначено залучених третіх осіб у справі: «3-особи без самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] та Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації». В суді позивачка та її представник - адвокат Дмитраш О.М., вимоги позову підтримали з підстав викладених в ньому. Просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - Жуковська Я.В, проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, посилаючись на те, що вони не здійснювали і не могли здійснювати реєстрацію місця проживання малолітньої доньки позивачки, оскільки не мали на той час таких повноважень та не є правонаступниками Деснянського відділу ДМС у м. Києві, який здійснив вищевказану реєстрацію дитини, а відтак не порушували прав позивачки. Просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Третя особа: [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації також не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Згідно листа від 21.09.2021 року, надісланого на адресу суду вбачається, що представник Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації просить розглядати справу у його відсутність та винести рішення з урахуванням житлових інтересів малолітньої [PERSON] , 2013 року народження (а.с.132). Суд, вислухавши вступне слово - пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, дослідивши наявні письмові матеріали справи дійшов наступних висновків. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Судом встановлено, що позивачка та третя особа: [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а/з №3336), що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Позивачка разом із дитиною проживає в м. Полонне, Хмельницької обл. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.12.2020 року визначено місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] разом із позивачкою, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією. 01.02.2017 року позивачці стало відомо про те, що [PERSON] , 19.11.2013 року зареєстрував місце проживання доньки у [ADDRESS] , без письмової згоди на те позивачки, місце проживання якої було зареєстроване в м. Полонне, Хмельницької обл., про що свідчить довідка від 16.10.2015 року видана на ім`я [PERSON] , з метою отримання щомісячної матеріальної допомоги у розмірі 810 грн., яку він використовував на власні потреби. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною першою ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. За змістом ч. 4 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. За приписами п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року №1077, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. Отже, виходячи з вищезазначених норм закону, згода другого з батьків на реєстрацію місця проживання або зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, є обов`язковою. 01.02.2017 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про скасування реєстрації місця проживання доньки, як помилково вчиненої. 01.02.2017 року на підставі п.26 Постанови КМУ від 02.03.2016 №207 позивачці було відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання дитини. 05.05.2018 року позивачка звернулася до Голови Деснянської районної в м. Києві державної реєстрації зі скаргою про скасування реєстрації місця проживання доньки, як помилково вчиненої. Листом №102-02/р921-1944 від 23.05.18 року відповідач відмовив позивачці, посилаючись на відсутність матеріалів реєстраційної справи. 26.10.2018 року позивачка звернулася до Деснянського відділу ДМС у м. Києві та ознайомившись із заявою №137 від 19.11.2013 року поданою [PERSON] встановила, що напис «Даю згоду на реєстрацію доньки» та її підпис вчинено від її імені іншою особою. У зв`язку з чим позивачка із письмовою заявою звернулася до «Центру експертиз та оцінки» про проведення почеркознавчої експертизи. 30.10.2018 року висновком почеркознавчого дослідження, судового експерта Михайлова В.О. факт фальсифікації був підтверджений (а.с.4-17). 15.11.2018 року представник позивачки - адвокат Дмитраш О.М. звернувся з заявою до Департаменту з питань реєстрації Київської міської Державної Адміністрації про скасування реєстрації місця проживання дитини в порядку п.28 Постанови КМУ від 02.03.2016 №207. Листом від 20.11.2018 № 074/06/2-5317 відмовили у скасуванні державної реєстрації дитини, оскільки реєстрація була здійснена територіальним підрозділом Державної міграційної служби України в м. Києві 19.11.2013, а органи реєстрації не є правонаступником Державної міграційної служби України, порушене питання стосовно скасування реєстрації місця проживання не відноситься до компетенції органів реєстрації. Враховуючи вищевказане, та у зв`язку з відсутністю згоди батька на зміну місця проживання, вказали звернутися до суду з позовом до суду. 28.11.2018 року позивачка звернулася до відповідача з заявою Вих.№102/12110 про скасування реєстрації дитини в порядку встановленому п.п.18, 28 Постанови КМУ від 02.03.16 року №207. Листом від 05.12.2018 №102104/30-11074 відмовили у скасуванні державної реєстрації дитини, оскільки реєстрація була здійснена Деснянським підрозділом Державної міграційної служби України в м. Києві. Вказали, що всі спірні питання вирішує суд (а.с.7). 21.12.2018 року представник позивачки - адвокат Дмитраш О.М. звернувся з заявою до Деснянського районного відділу Головного управління ДМС м. Києва про скасування реєстрації місця проживання дитини в порядку Р.7, затвердженим наказом МВС України від 22.11.12 року № 1077 та зареєстрований у МЮ України від 18.12.12 року за №2109/22421. Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган влади, суб`єкт владних повноважень, утворена 31 жовтня 2010 року розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 30.09.2010 року № 787 «Про організаційно-правові заходи зобов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.09.2010 №7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві», у своїй діяльності є підпорядкованою, підзвітною та підконтрольною виконавчому органу Київської міської ради - Київській міській державній адміністрації, має відповідну структуру, до складу якої входять управління та відділи, серед яких Відділ з питань реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб. На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг», з 04.04.2016 органам місцевого самоврядування державою передані повноваження щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, у зв`язку з чим для здійснення повноважень з питань реєстрації місця проживання, районними в місті Києві державними адміністраціями були утворені відповідні відділи з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб. При цьому, істотною є та обставина, що новоутворені органи реєстрації - відділи з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб у районних в місті Києві державних адміністраціях не були визначені Законодавцем правонаступниками Державної міграційної служби України, а отже не відповідають за боргами, невиконаними зобов`язаннями та діями щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, що вчинялись територіальними відділами Державної міграційної служби України в межах наданих їм повноважень. Відповідно до пункту 4 Положення про Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації затвердженого розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.04.2016 № 184 «Про затвердження Положення про відділ з питань реєстрації місця оживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації», основним завданням Відділу є забезпечення реалізації державної політики з питань реєстрації місця оживання (місця перебування) особи на території Деснянського району міста Києва. Відповідно до підпункту 24 пункту 5 Положення, до повноважень Відділу відноситься здійснення реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб. Відповідачем не оспорюється і не заперечується факт звернення Позивача до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації зі скаргою (від 05.05.2018) та заявою (від 28.11.2018) щодо скасування реєстрації місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Однак, як зазначено вище, Законодавець покладає на органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб обов`язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, закріплюючи його у основоположному нормативно-правовому документі держави - Конституції. Отже, листом Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.12.2018 № 102/04/30-11074, Позивачу було відмовлено у скасуванні реєстрації місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] за вищевказаною адресою. За змістом пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за ями адресами, місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням опіки та піклування). При проживанні батьків за різними адресами, для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС. В п. 36 Правил зазначено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Як вбачається із матеріалів справи, місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] було зареєстроване 19.11.2013 за адресою [ADDRESS] на підставі заяви її батька [PERSON] та за згодою позиваки Деснянським районним відділом Головного управління ДМС України, однак судом встановлено, що заява та підпис позивачки на згоду реєстрації дитини здійснені іншою особою, про що свідчить висновок експерта. З наведеного вбачається, що відповідач не здійснював і не міг здійснити реєстрацію місця проживання малолітньої дочки позивачки, оскільки на час її здійснення не мав необхідних повноважень, а також відповідного структурного підрозділу - Відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, до компетенції якого належить вчинення дій щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб. Вищенаведене об`єктивно свідчить про відсутність будь-яких порушень вимог діючого законодавства України у діях юридичної особи - Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, яку позивачка визначає у статусі відповідача за своїми позовними вимогами. Згідно із ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги те, що відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини позивача за місцем фактичного проживання суперечить інтересам дитини та обмежує реалізацію її прав, гарантованихКонституцією та законами України, зокрема, права на вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач не є правонаступником органу, який здійснював реєстрацію дитини, а тому вирішення питання щодо скасування реєстрації перебуває поза межами компетенції відповідача, як новоутвореного органу реєстрації місця проживання особи. Враховуючи той факт, що реєстрацію дитини було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме без згоди позивачки, що підтверджується наданими суду доказами, а тому суд обирає спосіб захисту її порушених прав, що не суперечить вимогам чинного законодавства, а саме шляхом скасування вчиненої реєстрації місця проживання малолітньої [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial