Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 2150,00 доларів США, що підтверджується власноруч написаними відповідачем розписками від 31.08.2019, оригінали яких знаходяться у позивача. Відповідач своєчасно борг не повернула, у зв`язку з чим позивач звернулася з вимогою боргу до відповідача, проте сума позик повернута не була, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду. Позивач також просить стягнути судові витрати. Ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час та місце слухання справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься її прохання про розгляд справи без її участі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву до суду не надала, у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області постановлено здійснювати розгляд справи у заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ураховуючи зазначені вище положення, а також те, що учасники справи не скористалися своїм правом взяти участь у судовому засіданні, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд дійшов наступного. Позивач надала суду для огляду оригінали двох розписок, копії яких наявні в матеріалах справи. Так, відповідно до розписки від 31.08.2021 відповідач [PERSON] 20.10.2019 отримала позику від позивача [PERSON] у розмірі 2000,00 доларів США, які зобов`язалась повернути до 20.12.2021 (а.с. 6-7). Крім того, відповідно до розписки від 31.08.2021 відповідач [PERSON] у січні 2020 року отримала позику від позивача [PERSON] у розмірі 150,00 доларів США, які зобов`язалась повернути до 25.12.2021 (а.с. 5). Позивач направив відповідачу вимогу боргу від 15.02.2022, у якій позивач повідомляє про те, що сума неповернутого їй відповідачем боргу за розписками становить 2150,00 доларів США та вимагає повернути борг не пізніше 28.02.2022 (а.с. 8). Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій ст.\~627\~ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Ця судова практика є незмінною. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як укладення такого договору, так і його умови, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора грошових коштів у певному розмірі. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошових коштів, з вказівкою дати їх отримання та зобов`язанням їх повернення. Досліджені судом дві розписки відповідача від 31.08.2021 вказують на те, що [PERSON] отримала від позивача кошти на певний період до настання конкретної дати до 20.12.2021 позику у розмірі 2000,00 доларів США та до 25.12.2021 позику у розмірі 150,00 доларів США. Отже після настання вказаних дат відповідач зобов`язана була повернути позивачу отримані кошти. Наявність оригіналів боргових розписок у позивача без зазначення на них відомостей про повернення позики свідчить про те, що боргові зобов`язання не виконані. За таких обставин суд дійшов висновку, що розписки відповідача підтверджують умови отримання позичальником в борг грошових коштів з вказівкою дат їх отримання та зобов`язанням їх повернення у певний строк. Що стосується стягнення суми позики в іноземній валюті доларах США, суд зазначає наступне. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Правові висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Щодо можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 14-134цс18 вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. З огляду на викладене судом не визначається еквівалентна сума боргу в національній валюті. За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за позиками в розмірі 2150,00 доларів США, отже позов підлягає задоволенню повністю. Ураховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, відповідно до ст.141 ЦПК України слід дійти висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат судового збору в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved