Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

1.Позиція сторони позивача. У червні 2020 року позивач [PERSON] , як власник квартири [ADDRESS] , звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із даним позовом, яким заявив вимоги про визнання колишньої дружини [PERSON] , [INFO] , і доньки [PERSON] , [INFO] , такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] на підстав Договору купівлі-продажу квартири від 09 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2428. 15 липня 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, від якого вони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя із відповідачем [PERSON] не склалося, і їх шлюб було розірвано Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року (справа № 208/5671/19), яким встановлено що з липня 2019 року фактично припинено шлюбні відносини між сторонами і вони спільно не проживали з липня 2019 року. Фактично [PERSON] із донькою залишили житло - квартиру [ADDRESS] , та проживають за адресою квартира [ADDRESS] , що відображається самою [PERSON] у позовних заявах «про дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька» та «про визначення місця проживання дитини з матір`ю», за яким саме за вказаною адресою. Добровільно в\~досудовому порядку\~зняти відповідач\~себе і\~доньку з\~реєстрації за\~вказаної адреси\~квартира [ADDRESS] ,\~що є\~приватною власністю\~позивача не забажали,\~а їх\~реєстрація у\~належній йому\~квартирі порушує\~його права\~власника на\~володіння та\~розпорядження належною\~йому власністю,\~та покладає\~на нього\~витрати з\~оплати комунальних\~послуг з\~врахуванням зареєстрованих\~у будинку\~відповідачів,\~які не\~беруть участь\~у сплаті\~таких послуг\~та утриманню\~житла.\~ 2. Позиція відповідачів. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~відповідачі про\~дату,\~час та\~місце судових\~засідань повідомлена\~згідно до\~вимог ст.\~130\~ЦПК України,\~в судові\~засідання не\~прибувала,\~заяв та\~клопотань не\~подавала,\~причину неявки\~суду не\~повідомляла. Відповідачі не скористалися своїм правом та не подавали в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подавали і зустрічний позов. 3.Позиція третьої особи. Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янської міської ради, Відділ формування та ведення та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, сповіщені про\~дату,\~час та\~місце розгляду\~справи згідно\~до вимог\~ст.130\~ЦПК України,\~в судові\~засідання явку\~свого представника\~не забезпечили, подав клопотання про розгляд справи без їх участі та прийняти рішення згідно до чинного законодавства.. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 22 червня 2020 року позивачем подано позовна заява до суду. 01 липня 2020 року судом отримано довідку про реєстрацію місця проживання відповідачів. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року відкрито провадження по справі, в порядку загального позовного провадження (суддя Нельга Д.В.). 02 листопада 2020 року справа передана новому складу суду, з підстав вибуття судді Нельги Д.В. зі складу суду. 03 серпня 2021 року представником позивача, адвокатом Чубенко Л.І. подано заяву про залучення третьої особи. 06 серпня 2021 року клопотання адвоката Чубенка Л.І. задоволено, залучено до участі у справу, в якості 3-ої особи Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради. Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Кам`янської міської ради, Відділ формування та ведення та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради подані заяви про проведення розгляду справи за їх відсутності. 15 квітня 2022 року від позивача [PERSON] подана заява про закриття підготовчого провадження, та зібрання всіх достатніх доказів для підтвердження позиції позивача, та проведення судового розгляду за його відсутності на підставі зібраних доказів, та згодою на ухвалення заочного рішення у справі. 15 квітня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначеного справу до судового розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 30 вересня 2022 року постановлено провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Позивач [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , є власником квартири [ADDRESS] на підставі: -Договору купівлі-продажу квартири укладеного 09 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2428 (а.с. 11). 15\~липня 2014\~року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, згідно до актового запису № 203 від 15 липня 2014 року проведеного Галицьким районним у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 25). [INFO] у сторін, народилася донька\~ [PERSON] , про що складено актовий запис № 331 від 05 травня 2015 року , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 13). Відповідачі [PERSON] , і [PERSON] зареєстровані за адресою квартири [ADDRESS] , що підтверджено довідкою про склад сім`ї № 001054637 виданою ТОВ «Оселя» від 01 червня 2020 року. 19\~листопада 2019\~року Рішенням\~Заводського районного\~суду м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області (справа\~ № 208/5671/19), позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, задоволені, та шлюб між [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 15 липня 2014 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 203 - розірвано. Крім того, в судовому порядку між сторонами розглядалися ряд спорів пов`язаних із дитиною [PERSON] , а саме: -Рішенням Заводського\~районного суду\~м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області від\~07\~листопада 2019\~року (у\~справі 208/5679/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, позовні вимоги задоволені. Стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття, щомісяця, починаючи з 22 серпня 2019 року. За змістом судового рішення дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що було підтверджено актом проживання без реєстрації № 2493 від 08.08.2019 р.; -Рішенням Заводського\~районного суду\~м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області від\~20\~березня 2020\~року (у\~справі №\~ 208/5674/19), за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, у задоволені позовних вимог відмовлено. За змістом рішення відображено, що судом було встановлено що звертаючись із позовом позивачка обґрунтовувала його тим, що сімейне життя з [PERSON] не склалося та 14 липня 2019 року проживають окремо, у шлюбних відносинах не перебувають, спільне господарство не ведуть. Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Вона повністю займається вихованням дитини, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, будь-якої участі в духовному та фізичному розвитку дитини не приймає. На сьогоднішній день вона має намір виїхати за межі України, в саме в Республіку Польща, Італійську Республіку разом зі своєю неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . В м. Варшава Республіки Польща вже тривалий час постійно проживають та працюють її батьки та її сестра. В м.Соренто Італійської Республіки вона знайшла роботу та має змогу деякий час працювати офіціантом в ресторані «Карузо» в цій державі. Перебувати за кордоном з дитиною вона має намір приблизно від шести місяців до одного року, але дату виїзду визначити складно через те, що їй не відомо коли саме судом буде ухвалене рішення. Однак без нотаріального посвідченої згоди відповідача на виїзд неповнолітньої дитини виїхати за межі України не вбачається можливим. Виїзд дитини за кордон до Республіки Польща, Італійської Республіки необхідний для розширення її світогляду, розвитку, відпочинку за кордоном, спілкування з рідними, вивчення мов, тощо. -Рішенням Заводського\~районного суду\~м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області від\~25\~травня 2020\~року (у\~справі 208/6395/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини, та за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини, який було задоволено. Визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Дніпропетровська, разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , уродженки с.Семенівка Криничанського району Дніпропетровської області. за адресою: [ADDRESS] . За змістом судового рішення, судом встановлено, що з 2019 року малолітня дитини [PERSON] , 2015 року народження, проживає разом із позивачем по справі за адресою: [ADDRESS] . Згідно до акту № 2493 про проживання без реєстрації складеного 08 серпня 2019 року та затверджений Директором КП КМР «УКОЖФ» Т.І.Щебетовим за адресою: [ADDRESS] , проживають без реєстрацію з липня 2019 року [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] (а.с.16). Згідно до акту обстеження умов проживання складеного службою у справах дітей 05 вересня 2019 року з метою обстеження місця проживання за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що за адресою проживають [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] , та для проживання та розвитку дитини створені всі необхідні умови (а.с.17). 16 грудня 2019 року за № 8-06/217 третьою особою адміністрацією Заводського району Кам`янської міської ради наданий висновок, за яким вважати доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у вільному спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] , 2015 року народження. Актом КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» № 2493 від 08 серпня 2019 року (а.с. 19), за наслідком комісійного обстеження, встановлено факт того, що за адресою [ADDRESS] без реєстрації проживають [PERSON] , [INFO] , і дитина [PERSON] , [INFO] , з 14 липня 2019 року і по час складання акту, що підтверджено сусідами. Актом ТОВ «Оселя» № 35 від 01 червня 2020 року, за наслідком комісійного обстеження квартири квартири [ADDRESS] (а.с. 18), встановлено, що зареєстровані у квартирі [PERSON] , [INFO] , і дитина [PERSON] , [INFO] , з липня 2019 року не проживають і мешкають за адресою [ADDRESS] без реєстрації. 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Висновки. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. З урахуванням вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. У п. 27 рішення ЄСПЛ від 17.05.2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення ст. 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо\~пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13.05.2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). Втручання держави є порушенням ст. 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у п. 2 ст. 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). У спірних правовідносинах права позивача як співвласника житлового будинку захищені і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Конвенція у ст. 1 Першого протоколу практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати усунення будь-яких порушень права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Квартири [ADDRESS] , набута позивачем [PERSON] 29 липня 2012 року, тобто до реєстрації шлюбу із відповідачем, а тому є приватною власністю позивача. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] разом із дитино [PERSON] залишили квартиру позивача у липні 2019 року, що встановлено згідно до актів обстеження житлових приміщень, висновку Органу опіки і піклуванні у справі № 208/5671/19, про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, судовими рішеннями, за змістом яких відображається позиція відповідачки [PERSON] про те що у неї відсутнє бажання та намір проживати разом із позивачем, який є батьком її дитини, але по відношенню до неї колишнім чоловіком. Інститут реєстрації особи за певною адресою, є підставою для обліку зазначеної особи, та надання їх права на користування таким житлом. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач [PERSON] внаслідок розпаду сім`ї з позивачем [PERSON] , прийняла рішення та разом із дитиною залишила квартиру позивача, а саме квартири [ADDRESS] , в якій з липня 2019 року не проживає, не має особистих речей, як і речей дитини, і будує своє життя та життя своєї дитини [PERSON] , окремо від позивача. Таким чином, враховуючи що відповідач у квартирі не проживає, нею не користується, не зберігає у ній власних речей, ні речей дитини, не несе витрат з оплати комунальних послуг за користування житлом та його утримання, зазначені обставини об`єктивно впливають на права позивача. Відповідно до частини 1 статті 316\~ЦК України,\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 383\~ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім ї. Згідно статті 391\~ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405\~ЦК України\~регулюється право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин\~понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина друга статті 405\~ЦК України). Як встановлено, відповідач [PERSON] є колишнім членом сім`ї позивача, а донька [PERSON] , хоча і є членом сім`ї позивача, але не проживає у квартирі позивача і не користується нею більш ніж один рік, а саме починаючи з липня 2019 року, та її місце проживання визначено за Рішенням Заводського\~районного суду\~м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області від\~25\~травня 2020\~року (у\~справі 208/6395/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини, який було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Дніпропетровська, разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , уродженки с.Семенівка Криничанського району Дніпропетровської області. за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, і відповідають як інтересам позивача, так і інтересам відповідача, які не мають наміру проживати із позивачем, і з липня 2019 року проживають окремо від позивача. П.п. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265, який набув чинності 14 березня 2022 року, - передбачено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). Суд,\~\~оцінюючи\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~в їх\~сукупності за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів,\~ враховуючи\~наявність правових\~підстав для\~визнання відповідачів\~ такими,\~що втратили\~право користування\~ \~ квартирою\~ [ADDRESS] ,\~яка на\~праві приватної\~власності належить\~ [PERSON] ,\~а тому\~ приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких що підлягають задоволенню. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до\~ст..\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ;\~2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір, що у сумі 840,80 копійок (а.с.31) - підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved