Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі по тексту КП «Київтеплоенерго») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути: - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 1 986,69 грн.; - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 560,42грн.; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 4 071,94 грн., - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 397,73 грн., витрати повязані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав у розмірі 33 грн., та судовий збір в сумі 2 270 грн. В обґрунтування позову зазначено про те, що відповідач є споживачем послуг за адресою: [ADDRESS] . При цьому у встановленому законом порядку від надання послуг відповідач не відмовлялась. Позивач вказує, що відповідач користується послугами, але свої зобов`язання по сплаті за надані послуги з централізованого опалення належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість. Ухвалою суду від 09.08.2022 постановлено залшити позов без руху у зв`язку з невідповідністю його вимогам п. 5 с. 3 ст.175 ЦПК України. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19.08.2022 відкрито провадження по справі, постановлено змінювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом учасників справи. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого не погоджується з заявленими вимогами, при цьому зазначає про те, що нею 07.05.2015 було встановлено бойлер, а відтак гаряча вода не використовувалась, про що також свідчить показник на пломбі повірки. З поміж-іншого відповідачем визнається заборгованість за централізоване опалення у розмірі 4 071,94 грн., яку остання зобов`язується сплатити. Також заперечує вимогу щодо стягнення заборгованості за гаряче водопостачання у розмірі 6 397,73 грн. і вказує на те, що не заперечуватиме щодо направлення лічильника на повірку. 04.11.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив,згідно якої зазначає про те, що відповідач кожного місяця отримував платіжні документи з необхідною інформацією, однак не звертався до позивача що неправомірності таких нарахувань та перерахунку. Разом з тим, звертає увагу суду на те, що факт встановлення бойлеру не є підставою для невиконання покладених зобов`язань з передачі показників лічильника, зважаючи на те, що міжповірочний його строк сплив 07.08.2019, а відтак постачальник правомірно здійснював нарахування за нормою відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» а тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 05.10.2021 від представника позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить врахувати погашення відповідачем заборгованості у розмірі 4 071,94 грн. за послуги з централізованого опалення, при цьому всі інші вимоги залишаються незмінними. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, при цьому в матеріалах Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлялась судом належним чином, відзив на позовну заяву не подала та не повідомила причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором. За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , при цьому відповідачем не заперечується факт користування послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго» за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Позивач вказує на те, що набув право вимоги заборгованості на підставі Договору № 602-18 про відступлення права вимоги за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 8 547,11 грн., за адресою: [ADDRESS] . Відповідачем до суду надано квитанцію від 11.10.2021, якою підтверджується часткова оплата заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 5 828,77 грн. При цьому, в матеріалах справи міститься рахунок-повідомлення ІД 553809 станом на 01.02.2022, у відповідності до якого в графі «ТЕ (ЦО)» зазначено нараховану вартість вказаних послуг у розмірі 1 203,58 грн., отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] здійснила оплату послуг з централізованого опалення, включаючи заборгованість за період з 01.05.2018 року у розмірі 4 071,94 грн., при цьому залишок зараховано до сплати за надані послуги станом на 01.02.2022. Зокрема, позивачем не заперечується цей факт, та подано до суду уточнену заяву з позовними вимогами із врахуванням часткової оплати боргу у розмірі 4 071,94 грн., та, відповідно, вказану вимогу виключив з прохальної частини позову. В процесі розгляду справи, судом встановлено, що відповідач користується послугами, але не виконує зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води в повному обсязі Свої зобов`язання відповідач виконує неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідача, позивач надав суду розрахунок заборгованості за надані послуги за період з 01.05.2018 по 31.05.2021. Наведений розрахунок стороною відповідача в ході розгляду справи спростовано не було, як і не надано доказів належної сплати за надані житлово-комунальні послуги в повному об`ємі. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно із ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Вказаний Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках). Відповідно до 2 Порядку тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку. Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном. За п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і оплату за комунальні послуги. Постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20.04.2016 року справа 6-2951цс15 містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Згідно із п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 плата за надані послуги вносяться споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Стороною позивача надано суду достатні докази, які вказують на наявність у відповідача заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі та з централізованого постачання гарячої води. Окремо варто відзначити, що стороною відповідача доводи та розрахунок позивача не спростовано, не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань по сплаті за послуги. Відповідач не визнає вимоги позову в частині наявності заборгованості за споживання гарячої води, мотивуючи це встановленням бойлеру 07.05.2015, на підтвердження зазначеного надано до матеріалів справи Акт прийняття на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання з позначкою на пломбі повірки від 18.03.2015 показника в 2 кубічних метри. При цьому відповідач зазначає, що не заперечуватиме щодо відправлення лічильника на повірку. Суд, не приймає до уваги доводи відповідача як належні та допустимі з підстав того, що факт встановлення бойлеру не є підставою для невиконання покладеного на відповідача обов`язку з надання показників лічильника. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано стороною відповідача, показники лічильника останньою не надавались, при цьому 07.08.2019 у лічильника закінчився міжповірочний строк, а відтак позивач здійснював нарахування за спожиті послуги у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме за нормами постачання. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 8 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" рахунок на оплату комунальної послуги повинен містити поле для внесення споживачем показань вузлів розподільного обліку / приладів - розподілювачів теплової енергії (якщо згідно із законом або договором такі показання знімає споживач).Відповідно до статті 11 цього ж закону, cпоживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у спосіб, передбачений договором. Виконавець періодично, не менше одного разу на рік, проводить контрольне зняття показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії у присутності споживача або його представника. Зняття показань вузлів обліку та приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється не рідше одного разу на місяць. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, стороною відповідача доводи позову не спростовано, а тому суд вважає, що із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також за спожиті послуги з постачання гарчої води за період з 01.05.2018, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. Разом з тим, щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав в сумі 33,00 грн. слід відмовити, оскільки, стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження вказаної суми, а наявна у справі копія квитанції переконливо не свідчить про те, що позивачем були понесені ці витрати саме у зв`язку із отриманням відповідного витягу відносно відповідача у даній справі.

Outcome: partial