Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] ) до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якій просить: поділити між сторонами набутий ними за спільні кошти під час перебування у шлюбі автомобіль марки «TOYOTA», модель «RAV4», 1997 року випуску, з об`ємом двигуна 1996 см-3, колір - сірий, тип пального бензин або газ; VIN-код: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , визнавши за кожним право власності на 1/2 ідеальну частку зазначеного автомобіля. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 05.10.1996 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, якій було розірвано рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 09.06.2021. Під час перебування у шлюбі, а саме 28.08.2020 за спільні кошти за 170000 грн. було придбано автомобіль марки «TOYOTA», модель «RAV4», 1997 року випуску, з об`ємом двигуна 1996 см-3, колір - сірий, тип пального бензин або газ; VIN-код: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Автомобіль зареєстрований в ТСЦ № 5141 28.08.2020 на ім`я [PERSON] . Враховуючи, що автомобіль набутий за час шлюбу, то він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя. Ухвалою суду від 12 листопада 2021 року відкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.01.2022 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнає та просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що з початку 2020 року сторони не вели спільне господарство та спільно не проживали. В серпні 2020 року чоловік рідної сестри відповідача [PERSON] повідомив відповідача про свій намір продати належний йому на праві власності автомобіль TOYOTA RAV4, державний номерний знак [NUMBER] . В свою чергу, відповідач, виразів намір придбати зазначений автомобіль, але у зв`язку з відсутністю на той час коштів, запропонував [PERSON] продати автомобіль з відстроченням платежу в один рік. На зазначену пропозицію [PERSON] , як родич, погодився. З метою реалізації вищезазначених намірів, 28 серпня 2020 року між відповідачем та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5141/2020/2174367 та договір про встановлення порядку розрахунків за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 5141/2020/2174367, згідно з умовами якого відповідач повинен розрахуватись за автомобіль до 28 серпня 2021 року включно. Фактично відповідач розрахувався за придбаний автомобіль власними коштами 20 серпня 2021 року, про що свідчить відповідний напис на договорі, тобто після припинення шлюбу. Також зазначив, що застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином спірний автомобіль, хоча і придбаний сторонами за час шлюбу, але в той час вони не проживали однією сім`єю, не мали спільного бюджету на час придбання спірного майна, а розрахунок за автомобіль відбувся за власні кошти відповідача вже після розірвання шлюбу. Отже, спірний автомобіль не є спільним майном подружжя та не може бути поділений (а.с. 30 32). 23.02.2022 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила про те, що в позовній заяві нею була допущена описка де зазначено, що з 2020 року вона з відповідачем разом не проживають спільного господарства не ведуть. Просить суд вважати правильним що з відповідачем вона не проживає однією сім`єю з вересня 2021 року, про що свідчить довідка виконкому Роздільнянської міської ради Одеської області №230 від 18.02.2021 року, та з цього ж часу вони спільного господарства ведуть, а спірний автомобіль вони придбали 28 серпня 2020 року, перебуваючи у шлюбі за спільні кошти у розмірі 170000 грн. Зазначила, що за її згодою відповідач домовився з продавцем - [PERSON] , про придбання у нього за їхні спільні кошти - за 170000 грн. автомобілю TOYOTA RAV4. В зв`язку з тим, що коштів їм не вистачало вони домовилися з [PERSON] , що той за довіреністю передає їм зазначений автомобіль в користування, а коли вони накопичуть всю необхідну для цього суму - 170000 грн. та тільки після повного розрахунку з продавцем оформимо право власності на зазначений автомобіль, на підставі договору купівлі-продажу. Про придбання нами спірного автомобіля саме 28 серпня 2020 року та повного розрахунку з його власником свідчить договір купівлі-продажу транспортного засобу №5141/2020/2174367, що зберігається в ТСЦ МВС №5141, де відсутній договір про встановлення порядку розрахунку між [PERSON] та продавцем - [PERSON] (а.с.48 49). Ухвалою суду 26 квітня 2022 року визначено проводити розгляд цивільної справи за позовом\~\~ [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31 травня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката\~ Рабович\~І.О.\~про виклик\~свідка [PERSON] . Ухвалою суду від 31 травня 2022 рокузакрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою від 21.07.2022 задоволено клопотання представника позивача адвоката Панчошенка О.В. про допит позивача в якості свідка. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Панчошенко О.В. позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідач та його представник адвокат Рабович І.О. у судовому засіданні позов не визнали та просили у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - адвокат Рабович І.О. у судовому засіданні зокрема пояснила, що [PERSON] було придбано у [PERSON] та переоформлено на своє ім`я спірний автомобіль. Додатково між відповідачем та [PERSON] 28.08.2020 було укладено договір про розрахунок за придбаний автомобіль на протязі року. У серпні 2021 року відповідач розрахувався за автомобіль власними коштами, оскільки не було змоги відразу здійснити розрахунок, тому платіж був розстрочений. Відповідач, накопичивши кошти розрахувався за автомобіль одним платежем 20.08.2021. Відповідач у судовому засіданні додатково пояснив, що 15.03.2019 на його ім`я була видана довіреність та з цього часу він користувався спірним автомобілем. В серпні 2020 року вирішив придбати автомобіль з відстрочкою розрахунку. Ціна автомобіля становила 45000 гривень. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05 жовтня 1996 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Роздільнянського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER] (а.с. 9). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , яке видано 25 лютого 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області (а.с. 10). Заочним Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 09.06.2021, яке набрало законної сили 12.07.2021, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 15). Як вбачається з довідок про грошове забезпечення та інші доходи від 17.02.2022 за №№ 1, 2, 3, що видані в/ч [NUMBER] загальна сума доходу [PERSON] за період січень 2019 року грудень 2019 року становить 139871,16 грн., за період січень 2020 року грудень 2020 року становить 137481,12 грн., за період січень 2021 року грудень 2021 року становить 142707,00 грн. (а.с.55 57). 15 березня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хомою А.С. було посвідчено довіреність, яка видана [PERSON] , відповідно до якої він уповноважує [PERSON] розпоряджатися та користуватися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 03.10.2008, автомобілем марки TOYOTA, модель RAV4, 1997 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип транспортного засобу легковий універсал, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований там же 03.10.2008. Довіреність зареєстрована в реєстрі за № 241 та видана строком на три роки до 15 березня 2022 року з правом передоручення (а.с. 51 52). 28.08.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 5141/2020/2174367 транспортного засобу - автомобіля «TOYOTA», модель «RAV4», номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , колір - сірий, номерний знак [NUMBER] . Відповідно до п. 2 Договору передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати. У п.3 Договору зазначено вартість транспортного засобу - 45000 гривень (а.с. 34 35). Відповідно до договору про встановлення порядку розрахунків за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 28.08.2020 № 5141/2020/2174367, що укладений між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) сторони узгодили, що розрахунок за отриманий товар має здійснюватися Покупцем в готівковій формі з відстрочкою платежу в один рік, а саме до 28.08.2021 включно, шляхом передачі вказаної у Договорі суми особисто Продавцю, про що на даному договорі має бути вчинений відповідний напис про отримання коштів. Відповідно до запису на договорі [PERSON] отримав від [PERSON] у якості розрахунку за договором купівлі-продажу № 5141/2020/2174367 від 28.08.2020 грошові кошти у розмірі 45000 гривень 20.08.2021 (а.с. 36) Згідно листа Територіального сервісного центру МВС № 5141 від 18.02.2022 № 31/15/5141-8аз автомобіль TOYOTA RAV4, 1997 року випуску, об`єм двигуна 1998 (см.куб.) зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу в ТСЦ 5141 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області № 5141/2020/2174367 від 28.08.2020 (а.с. 58). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що надав [PERSON] у користування належний йому автомобіль TOYOTA RAV4. [PERSON] користувався автомобілем по довіреності один рік, а потім за домовленістю, з метою уникнення проблемних питань з працівниками поліції, вирішили переоформити автомобіль на [PERSON] Спочатку уклали договір купівлі-продажу автомобіля, потім - розписку. Наприкінці літа 2021 року відповідач розрахувався за автомобіль в сумі 45000 гривень одним платежем. Також зазначив, що автомобіль потребував ремонту, тому мав таку ціну. Крім того пояснив, що на той час відповідач проживав у матері на квартирі, інколи приїздив до нього та в розмові вказував про сварки з дружиною сваряться та розлучення. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що з 05.10.1996 вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі вони у родича чоловіка [PERSON] придбали автомобіль. Розрахунок за автомобіль вони здійснювали частинами. З березня 2019 року по кінець серпня 2020 року повністю розрахувалися за спірний автомобіль, тобто на момент укладання договору купівлі-продажу. Вартість автомобіля становила 170000 гривень. Також зазначила, що при передачі коштів та при оформленні договору купівлі-продажу автомобіля вона не була присутньою. Статтею 60 СК України\~передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно роз`яснень, викладених у п. 23\~постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч. 1 статті 70 СК України\~ у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2\~ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 4, 5\~ст. 71 СК України). Також, відповідно до п. 25 даної постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4 та 5\~ст. 71 СК України\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Грошової компенсації позивач чи відповідач на депозитний рахунок суду не вносили. Згідно з\~ст. 63 СК України\~дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2, 3\~ст. 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пунктом 30\~постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року\~передбачена рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.\~63, ч. 1 ст.\~65 СК України. Згідно з п. 19 та п. 22\~Постанови, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону, суд дійшов висновку, що рухоме майно, а саме автомобіль «TOYOTA», модель «RAV4», 1997 року випуску, з об`ємом двигуна 1996 см-3, колір - сірий, тип пального бензин або газ; VIN-код: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , право власності на який зареєстровано 28.08.2020 за [PERSON] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний під час перебування сторін у шлюбі. Посилання відповідача на те, що автомобіль не є спільним майном подружжя, оскільки грошові кошти за автомобіль було сплачено особисто ним вже після розірвання шлюбу, а саме 20.08.2021 суд відхиляє, оскільки довіреність на ім`я [PERSON] на права розпорядження та користування спірним автомобілем була видана 15.03.2019 та сам договір купівлі-продажу вказаного автомобіля було укладено 28.08.2020, тобто під час перебування сторін у шлюбі. У пункті 2 Договору купівлі-продажу від 28.08.2020 визначено, що передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати. Натомість, посилання на Договір про встановлення порядку розрахунків за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 28.08.2020 № 5141/2020/2174367 у самому Договорі купівлі-продажу відсутні. Поряд з цим суд враховує, що частинами 2, 4 ст.\~65\~СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли\~\~в інтересах сім`ї. За наведених обставин, враховуючи положення ст. 65 СК України та те, що Договір про встановлення порядку розрахунків за договором купівлі-продажу транспортного засобу укладено 28.08.2020, тобто під час перебування сторін у шлюбі, є необгрунтованими твердження відповідача про те, що вказаний автомобіль є його особистою власністю. З огляду на викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону суд дійшов висновку про необхідність визнати за кожною зі сторін право власності на 1/2 частину автомобіля «TOYOTA», модель «RAV4», 1997 року випуску, з об`ємом двигуна 1996 см-3, колір - сірий, тип пального бензин або газ; VIN-код: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень.

Outcome: approved