Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] , яка була її тіткою, на праві приватної власності належали 2/3 частки домоволодіння [ADDRESS] . [PERSON] [INFO] померла, за її життя вони підтримували теплі родинні відносини, тітка потребувала постійного стороннього догляду, який здійснювала позивач. У [PERSON] було два сина [PERSON] та [PERSON] , які постійно проживали у Російській Федерації. Після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] звернулись до державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не отримали. Після поховання тітки між позивачем та відповідачами було укладено договір безкоштовного користування часткою домоволодіння на п`ять років. По закінченню терміну дії даного договору позивачка запропонувала власникам повернути майно та оригінали документів на дане домоволодіння, однак, спадкоємці відмовилися приїжджати та повідомили, що це домоволодіння їх не цікавить та вони не мають наміру повертатися, користуватися ним та оформлювати право власності щодо нього. Таким чином починаючи з 24.04.1999 року, по закінченню договору безкоштовного користуванню зазначеним домоволодінням позивачка продовжує ним користуватися та сплачує комунальні послуги. На підставі викладено просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 2/3 частики домоволодіння [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 липня 2021 року, позовну заяву [PERSON] залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ч. 4 ст.177 ЦПК України. Заявою від 02.08.2021 року (вх. № 22594) представник позивача адвокат Акуліч Олексій Олександрович усунув недоліки визначені ухвалою суду, надав суду докази на підтвердження обставин звільнення від сплати судового збору, довідку МСЕ № 062276, згідно якої [PERSON] , є інвалідом ІІ групи. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, сторонам направлено копію ухвали суду. Також, ухвалою суду від 03 серпня 2021 року було задоволено клопотання позивача та витребувано від державних органів копії документів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві. На адресу суду 24.09.2021 року (вх. № 27725) надійшло клопотання представника позивача адвоката Атаманчук Н.С., про приєднання до матеріалів справи доказів витребуваних ухвалою суду, так представником позивача надані копія спадкової справи та довідка КП «БТІ» ОМР (а.с.114-126). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2021 року було доручено компетентним органам Російської Федерації вручити документи та провести певні процесуальні дії, а саме: - вручити відповідачу [PERSON] , ( [INFO] , серія номер паспорту [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ), копії судових документів, а саме: позовної заяви з додатками, ухвали про відкриття провадження у справі, витягу із законодавства України про зміст його прав та обов`язків як відповідача у справі. - вручити відповідачу [PERSON] (1927 року народження, серія номер паспорту [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) копії судових документів, а саме: позовної заяви з додатками, ухвали про відкриття провадження у справі, витягу із законодавства України про зміст його прав та обов`язків як відповідача у справі. - Відібрати у відповідача [PERSON] ( [INFO] , серія номер паспорту [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) пояснення за наступними запитаннями: -Чи визнає відповідач позовні вимоги? Якщо не визнає, зазначити причини з наданням доказів, які спростовують позовні вимоги;- Що відповідач може пояснити по суті позовних вимог? - Чи згоден відповідач, щоб справа розглядалася за його відсутності? - Відібрати у відповідача [PERSON] (1927 року народження, серія номер паспорту [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ), пояснення за наступними запитаннями: - Чи визнає відповідач позовні вимоги? Якщо не визнає, зазначити причини з наданням доказів, які спростовують позовні вимоги; - Що відповідач може пояснити по суті позовних вимог? - Чи згоден відповідач, щоб справа розглядалася за його відсутності? Провадження у справі зупинено до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави на судове доручення. Згідно супровідного листа (повідомлення про день судового засідання) у випадку не виконання судового доручення, резервний день розгляду справи призначено на 14.04.2022 року о 11 год. 00 хв. На адресу суду 10.06.2022 року (вх. № 3888) надійшло клопотання представника позивача адвоката Атаманчук Н.С., про поновлення провадження у справі. Клопотання мотивоване тим, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про ведення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації на території України введено воєнний стан. Воєнний стан триває до 23.08.2022 року. Враховуючи неможливість вручення документів в розумні строки та розірвання дипломатичних, консульських та міжнародних відносин з Російською Федерацією представник позивача просить поновити провадження у справі. Будь яких документів щодо виконання або не виконання судового доручення на адресу суду не надходило. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2022 року провадження у справі поновлено, призначено розгляд справи у підготовче засідання на 22 липня 2022 року о 10 год. 40 хв. Ухвалою Суворовського районного\~суду м.\~Одеси від 22 липня 2022 року підготовче провадження по цивільній справі закрито, призначено розгляд справи в судове засідання по суті. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, разом з цим, на адресу суду надійшла заява представник позивача адвоката Атаманчук Наталії Сергіївни про можливість розгляду справи за її відсутності, в якій представник зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує з приводу заочного розгляду справи (а.с.152-153). Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку (а.с.154-155), про причини не явки суду не повідомили, не явка повідомлених відповідачів не перешкоджає розгляду справи. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не явка сповіщених осіб, з урахуванням заяви предстанвика позивача про слухання справи за відсутності сторони позивача, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог в їх сукупності дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння від 06.04.1967 року виданого житловим комунальним відділом виконкому Ленінської ради депутатів трудящих 2/3 частини домоволодіння по [ADDRESS] належать [PERSON] . Домоволодіння в цілому складається з 1 житлового будинку. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Ленінської ради трудящих № 89 від 03.02.1967 (а.с.7). Відповідно до листа № 6964 від 17.09.2021 р. КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради повідомило суд, що станом на 31.12.2012 року право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за: [PERSON] на 2/3 частини домоволодіння та за: [PERSON] на 1/3 частину домоволодіння (а.с.115). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] у віці 87 років, актовий запис про смерть № 179. Свідоцтво про смерть видане Відділом ЗАГСу Суворовського РІК м. Одеси 23.04.1994 року (а.с.6, 119). Позивач зазначає, що після смерті [PERSON] її сини - [PERSON] та [PERSON] 24 квітня 1994 р. уклали з позивачем договір безоплатного користуванні частиною домоволодіння, згідно якого [PERSON] , та [PERSON] , передали, а [PERSON] , прийняла в безоплатне користування 2/3 частини домоволодіння, з умовами утримувати домоволодіння в належному стані, проводити в ньому ремонті роботи, сплачувати комунальні послуги та доглядати за прилеглою територію. Договір укладено на 5 років без права продовження на новий строк. В разі неповернення домоволодіння сторони мають право на звернення до суд за захистом порушеного права. Договір підписано [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 24.04.1994 року (а.с.12). Позивач зазначає, що питаннями поховання тітки, тобто власниці 2/3 частин спірного домоволодіння займалась позивач у справі. Судом на підтвердження зазначених обставин досліджується довідка видана керівником ОСОН «Крива балка» згідно якої зазначено, що [PERSON] , [INFO] , після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] займалась питаннями її поховання та несла відповідні витрати пов`язані з похованням. Крім того, з часу смерті [PERSON] , прийняла в управління спадкове майно за адресою: [ADDRESS] , та володіє і користується ним. Обробляє город, доглядає за прибудинковою територією, сплачує податок на землю, комунальні платежі за власний рахунок підтримує спадкове майно у належному стані, шляхом проведення поточних ремонтних робіт (а.с.13). Крім іншого, судом досліджуються нотаріально засвідченні заяви [PERSON] та [PERSON] згідно яких зазначено, що [PERSON] , протягом життя [PERSON] , здійснювала догляд за останньою, періодично проживала з нею, після смерті якої здійснила її поховання, та доглядає за будинком та прибудинковою територією, сплачує комунальні послуги (а.с.8,9). На підтвердження сплати комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , позивач надала суду квитанції про оплату послуг за електроенергію, водокористування (а.с.14-97). Судом досліджується копія спадкової справи № 191 «Ч»/2021 рік заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , згідно якої до Четвертої одеської нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , звернулись: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] . Крім іншого, в матеріалах спадкової справи міститься також заява [PERSON] , про прийняття спадщини відповідно до п.3.ст. 1266 ЦК України та видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом (а.с.116-126) Таким чином, з досліджених документів вбачається, що відповідачі у справі хоч і звернулись з заявами про прийняття спадщини, однак з 1994 року свідоцтво про право власності на спадкове майно не отримали, позивач також звернулась з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно. Позивач зазначає, що відповідачі спадковим майном не користувалися, не проживають в Україні, уклали з позивачем строковий договір про передання в безоплатне користування 2/3 частин домоволодіння, після закінчення строку дії договору, який було укладено на 5 років, з 1999 року не вчинили жодних дій спрямованих на утримання майна, не несли та не несуть витрат по його утриманню, не здійснюють поточних ремонтів тощо. А позивач відкрито та безперервно користується майном, несе витрати по його утриманню, відкрито володіє майном більше 15 років. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), - якщо інше не встановлено цим кодексом. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року, а отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01.01.2001 року. Як встановлено матеріалами справи, співвласник домоволодіння [PERSON] померла [INFO] . Договір про безоплатне користування було укладено 24.04.1994 року, строком на 5 років, тобто заявлення права вимоги про повернення майна, а саме 2/3 часток домоволодіння у відповідачів почався з 25.04.1999 року. Відповідно 3 річний строк позовної давності сплив 25.04.2002 року, а тому, саме з цього часу рахується строк відкритого та безперервного володіння позивачем нерухомим майном, що на дату розгляду справи становить 20 років. Отже, виходячи з зазначеного, судом встановлено, що з 1994 року позивач у справі самостійно опікується житловим будинком та самостійно несе витрати по його утриманню, а починаючи з 2002 року безперервно, відкрито та добросовісно користується чужим майном. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ними володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Відповідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до роз`яснень, що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, зазначено, що для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнішній володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Крім іншого, у Постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року (справа № 357/1902/16-ц) суд дійшов висновків щодо можливості пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦПК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право на звернення до суду з позовом про визнання за нею право власності. З даного приводу, судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що позивач є добросовісним володільцем майна, відкрито та безперервно користується майном, комунальні послуги сплачує в повному обсязі, доглядає за майном, проводить поточні ремонти тощо. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України. Тобто, об`єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом десяти років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Згідно п.9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно п.13 зазначеної постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Щодо відкритості володіння спірним майном, судом були дослідженні письмові пояснення (нотаріально засвідченні заяви) сусідів [PERSON] , та [PERSON] , згідно яких встановлено, що [PERSON] , з часу смерті власника доглядає за будинком та сплачує комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України обумовлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Суд вважає, що позивач набула права власності за набувальною давністю, оскільки добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі двадцяти років, і це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вартість складу визначено майна, відповідно до звіту про оцінку майна, а саме: 2/3 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , становить: 483134 гривні 66 копійок (а.с.98). Відповідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Згідно п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Враховуючи викладене,

Outcome: approved