Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в обґрунтування зазначивши наступне. Він є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який за цією адресою не проживає понад 8 років, будь-які його особисті речі у квартирі відсутні, він не бере участі в утриманні квартири. На цей час позивач має право на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, але реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає в отриманні гарантованої йому державної допомоги. Фактичне місце проживання відповідача та його контактні дані позивачу не відомі, тому він вимушений звернутися до суду з цим позовом. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у визначеному порядку, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у його відсутність, на адресу суду не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житлом, а саме житловим будинком, власником якого є позивач. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства ст.ст. 391, 405 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування житлом. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов`язані з правом розпорядитися ним. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеного 10 грудня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3179, посвідченого Очеретяною В.В., приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу, у якому наявна відмітка Уманської дільниці управління житлово-комунального господарства від 23.12.1999 року, про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Згідно відмітки у будинковій книзі на квартиру [ADDRESS] , в зазначеному житлі зареєстрований в тому числі [PERSON] , [INFO] . Згідно акту, складеного членами комісії ОСББ УМКОМ 23 в складі: Опаріна М.В. ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ) [PERSON] ( [ADDRESS] ) та затвердженого головою ОСББ УМКОМ 23 Савєльєвим І.О., [PERSON] , 1973 року народження, не проживає за адресою: [ADDRESS] , з січня 2013 року (зі слів сусідів). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, в тому числі із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира інше приміщення, придатне для проживання в ньому відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Одним із способів захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує право (п. 3. ч. 2\~ст. 16 ЦК України). Фактичне користування без правових підстав чужою власністю всупереч волі власника є дією, яка порушує право. Таким чином, на думку суду, позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, а саме належною позивачу квартирою, припинить таке порушення та у повній мірі відновить правомочності власника щодо житлового будинку. У вказаному випадку позивачем обрано вірний спосіб захисту свого порушеного права, адже інших альтернативних способів забезпечення реалізації прав власника, аніж позбавлення відповідача по справі, права користування житловим приміщенням, у цій ситуації не існує. Крім іншого, позивач, як власник квартири, має бажання захистити свої права саме зняттям відповідача з реєстрації, і позивач має на це право, адже суспільна потреба у захисті власності в цьому випадку є захист правових цінностей і прав конкретної фізичної особи. Відповідна правова позиція міститься у постанові ВС від 14.05.2020 у справі №340/429/17. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним, що відповідач за місцем реєстрації не проживає без поважних причин більше року, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ст.141 ЦПК у разі задоволення позову судові витрати, зокрема судовий збір покладається на відповідача. Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 гривень, що підтверджується квитанцією № 0.0.2143186524.1 від 28.05.2021 року, вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved