Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Шевченко Юлія Григорівна звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майнових прав, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.02.2016 р. між позивачкою та відповідачем укладено цивільно-правовий договір, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренком О.В. за реєстровим № 251. Відповідно до п. 1.2 договору відповідач зобов`язується передати у власність позивачки нерухоме майно, а саме - квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] (будівельний номер - 10, поверх - 3), а позивачка зобов`язується прийняти у власність квартиру та оплатити гарантійний внесок. Згідно з п.п. 3.1, 3.3 договору загальна сума квартири на день укладення договору - 469600,00 грн, які позивачка зобов`язана внести як гарантійний внесок до моменту підписання відповідачем та позивачкою акту приймання-передачі квартири, оплачена позивачкою в повному обсязі. Згідно з п. 2.3 договору технічна здача об`єкта будівництва в експлуатацію - IІ квартал 2018 року, орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - IV квартал 2018 року, проте у власність позивачки відповідачем квартиру не передано, жодних дій спрямованих на укладення акту приймання-передачі квартири [PERSON] не вжито. Також, 29.02.2016 р. між позивачкою та відповідачем укладено цивільно-правовий договір, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренком О.В. за реєстровим № 250. Відповідно до п. 1.2 договору відповідач зобов`язується передати у власність позивачки нерухоме майно, а саме - квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] (будівельний номер - 9, поверх - 3), а позивачка зобов`язується прийняти у власність квартиру та оплатити гарантійний внесок. Згідно з п.п. 3.1, 3.3 договору загальна сума квартири на день укладення договору - 295200,00 грн, які позивачка зобов`язана внести як гарантійний внесок до моменту підписання відповідачем та позивачкою акту приймання-передачі квартири, оплачена позивачкою в повному обсязі. Згідно з п. 2.3 договору технічна здача об`єкта будівництва в експлуатацію - IІ квартал 2018 року, орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - IV квартал 2018 року, проте у власність позивачки відповідачем квартиру не передано, жодних дій спрямованих на укладення акту приймання-передачі квартири [PERSON] не вжито. Замовник будівництва [PERSON] не звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю з приводу введення об`єкта будівництва до експлуатації. Будинок до цього часу не збудований, будь-які будівельні роботи не ведуться, що свідчить про відсутність зі сторони відповідача будь-яких дій, спрямованих на належне виконання ним умов Договору. Таким чином, у зв`язку з укладенням зазначених вище договорів у відповідача виникло майнове право на отримання гарантійного внеску від позивачки, а у позивачки виникло право на визначені в договорах квартири, яке в подальшому призведе до оформлення права власності на вже збудовані об`єкти нерухомості, які зараз фізично відсутні з огляду на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами. Вказує, що визнання за позивачкою майнового права на квартири дасть їй можливість чітко їх ідентифікувати, адже невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором по будівництву багатоквартирного будинку та передачі квартир у власність позивачки може тривати невизначений час, тому вона має зменшити ризик того, що квартири можуть перейти у власність іншій особі у разі закінчення будівництва багатоквартирного житлового будинку, в який вона інвестувала свої кошти. У зв`язку з вищевикладеним просить суд визнати за [PERSON] майнові права на об`єкти будівництва - квартири в [ADDRESS] , будівельні номери - 9, [ADDRESS] , та стягнути з відповідача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 10000,00 грн, включаючи судовий збір у сумі 908,00 грн. В судове засідання позивачка не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду від її представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. В судове засідання відповідач не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом публікації оголошення на сайті судової влади, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 29.02.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено цивільно-правовий договір, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренком О.В. за реєстровим № 251 (а.с. 54-57), відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 2.1 якого відповідач зобов`язується передати у власність позивачки нерухоме майно, а саме - квартиру за будівельним номером - [ADDRESS] , а позивачка зобов`язується прийняти у власність квартиру та оплатити гарантійний внесок у розмірі, що не перевищує загальної вартості вказаної квартири, визначеної у п. 3.1 договору. Згідно п. 3.1 договору загальна сума (вартість) квартири на день укладення договору складає - 469600,00 грн. Сума гарантійного внеску (вартість квартири) внесена стороною-2 до моменту підписання договору. Сума гарантійного внеску (вартість квартири) до моменту підписання сторонами акту приймання-передачі квартири оплачена [PERSON] в повному обсязі, що підтверджується п.п. 3.3.1, 3.3.2 цього договору (а.с. 55). Таким чином, позивачкою в повному обсязі виконано своє зобов`язання стосовно оплати гарантійного внеску. Пунктом 2.3 договору встановлено, що технічна здача об`єкта будівництва в експлуатацію - ІІ квартал 2018 року. Орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - ІV квартал 2018 року. Сторона-1 має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням умов цього договору. Також, 29.02.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено цивільно-правовий договір, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренком О.В. за реєстровим № 250 (а.с. 59-62), відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 2.1 якого відповідач зобов`язується передати у власність позивачки нерухоме майно, а саме - квартиру за будівельним номером - [ADDRESS] , а позивачка зобов`язується прийняти у власність квартиру та оплатити гарантійний внесок у розмірі, що не перевищує загальної вартості вказаної квартири, визначеної у п. 3.1 договору. Згідно п. 3.1 цього договору загальна сума (вартість) квартири на день укладення договору складає - 295200,00 грн. Сума гарантійного внеску (вартість квартири) внесена стороною-2 до моменту підписання договору. Сума гарантійного внеску (вартість квартири) до моменту підписання сторонами акту приймання-передачі квартири оплачена [PERSON] в повному обсязі, що підтверджується п.п. 3.3.1, 3.3.2 цього договору (а.с. 60). Таким чином, позивачкою в повному обсязі виконано своє зобов`язання стосовно оплати гарантійного внеску. Пунктом 2.3 договору встановлено, що технічна здача об`єкта будівництва в експлуатацію - ІІ квартал 2018 року. Орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - ІV квартал 2018 року. Сторона-1 має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням умов цього договору. З копії листа Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю Ірпінської міської ради від 08.02.2021 № 0802/2 вбачається, що відповідно до відомостей з Єдиної Державної електронної системи у сфері будівництва та Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, інформація про прийняття багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] до експлуатації, відсутня (а.с. 64). Тобто, замовник будівництва - [PERSON] - не звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю з приводу введення об`єкта будівництва, а саме - багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , до експлуатації. Відтак, вбачається, що [PERSON] виконано свої зобов`язання за вказаними вище договорами, проте у власність їй відповідачем приміщення не передано. Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене рухоме майно житлові будинки, будівлі, споруди, виникає з моменту закінчення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Таким чином, виходячи з положень цієї статті, інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. У безлічі випадків житловий будинок може простояти роками недобудованим. Тому позивачу необхідно зменшити всі можливі ризики того, що його квартира може дістатися комусь ще. Належним способом захисту буде визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва (об`єкт інвестування). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність на Україні» вказує, що майнові права - це будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі й ті, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження та користування), а також інші специфічні права та право вимоги. У своїй постанові від 30.01.2013р. № 6-168цс12 Верховний Суд визначає майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно у майбутньому. Тому визнання прав на об`єкт дасть у майбутньому можливість якось ідентифікувати свою квартиру серед інших, якщо на неї буде претендувати інша особа. Відповідно до п. 5 ст. 7 та ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій. Об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права. Статтею 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» визначено, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення в об`єкті будівництва, яке після закінчення будівництва стає окремим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загальноприйнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України, на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із ч. 1 ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (далі - Закон) інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності). Основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 16.03.2016 р. № 6-290цс16, майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. З матеріалів справи вбачається, що позивачка виконала свої зобов`язання за договорами, повністю оплативши вартість об`єктів, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів необхідних для набуття майнових прав на визначені договорами квартири. Невиконання відповідачем зобов`язань за договорами призвело до порушення прав позивачки, а саме: через порушення відповідачем строку прийняття об`єкта фінансування (будівництва) в експлуатацію та порушення строку його передачі позивачці, у останньої відсутня можливість зареєструвати право власності на квартири у ньому у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 41 Конституції України кожен громадянин має право на житло, держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у масність або взяти в оренду, право приватної власності набувається в порядку визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а також право власності є непорушним. Одним зі способів захисту порушених прав у ст. 16 ЦК України передбачено визнання права. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимога позивачки про визнання за нею майнових прав на спірні квартири підлягає задоволенню. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, включаючи судовий збір, на що суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Згідно з п.п. 3-4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, при зверненні до суду, позивачка надала договір про надання правової (правничої) допомоги від 04.12.2020 р. № 70/20, укладений між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «КРІДЕНС ПАРТНЕРС», додаткову угоду № 1 до нього, меморіальний ордер № @2РL757581 (а.с. 69-74, 66). Оцінюючи обґрунтованість вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що обсяг наданих послуг адвокатом в суді не відповідає критерію реальності, їх вартість є завищеною, а тому суд, з урахуванням складання позовної заяви та клопотань, вчинення інших дій, частково стягує а користь позивача витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, у розмірі 5000,00 грн. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений на підставі платіжних доручень від 16.02.2021 р. та 14.04.2021 р. № 140 (а.с. 65-66) судовий збір у розмірі 1816,00 грн, а разом судові витрати становлять 6816,00 грн. На підставі ст. ст. 7, 8, 12, 137, 141, 258, 259, 261, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

Outcome: approved