Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та призначення опікуна. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є бабусею [PERSON] , [INFO] , батьками якої є відповідачі. З жовтня 2014 року [PERSON] постійно проживає за місцем реєстрації позивача тазнаходиться на її повному утриманні. Відповідачі участі у вихованні дитини не беруть та не надають коштів на її утримання. За наслідком наведеного позивач вважає, що є всі підстави позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини, встановлення над нею піклування, призначивши [PERSON] піклувальником. Крім того, вважає, що з відповідачів підлягають стягненню аліменти в розмірі 1 255 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.09.2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, що в ньому викладені. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданніпозовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача 1 та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, 17 жовтня 2014 року [PERSON] перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] народила [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 14 липня 2015 року, актовий запис №4016. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 СК України встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Судом встановлено, що з моменту народження та по теперішній час малолітня [PERSON] проживає з бабусею, позивачем у справі та знаходиться на повному її утриманні. Батьки дитини, відповідачі по справі, проживають окремо від дитини та один від одного, шлюб між ними розірвано на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.05.2021 року. З 2016 року відповідачі не піклуються про фізичний та духовний розвиток доньки, не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням. Матеріальну допомогу на дитину в добровільному порядку не надають. Дані обставини в судовому засіданні також підтвердила [PERSON] . Наведене свідчить про ухилення відповідачів - [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини - доньки [PERSON] . За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про її намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Згідно висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №101-3984/02 від 29.06.2022 року, наданого в ході розгляду питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , відповідно до рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 09.06.2022 року №7) встановлено, що відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» від 25.10.2021 року№061/103-994 [PERSON] неодноразово отримувала амбулаторну допомогу як хвора, яка довгий час вживає наркотичні речовини та їй рекомендовано лікування в наркологічній клініці. Крім того, встановлено, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не намагаються забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбуються про стан її здоров`я. Тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої доньки. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачі по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на них, як матері та батька, обов`язків, ухиляються від їх виконання, у зв`язку з чим вважає позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заявленої позивачем вимоги про встановлення опіки над малолітньою [PERSON] та призначення [PERSON] опікуном, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Як вбачається з матеріалів справи малолітня [PERSON] проживає разом з[PERSON] , яка про неї піклується, займається її вихованням та виконує батьківські обов`язки по відношенню до неї. [PERSON] забезпечена житлом, має в праві власності частину квартири [ADDRESS] , де проживає разом з [PERSON] . З наведеного вище вбачається, що позивач житлом забезпечена та має змогу опікуватися над малолітньою [PERSON]. Частиною 4 ст. 60 Цивільного кодексу України, передбачено, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно подання Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №101-3985/02 від 25 червня 2022 року, наданого в ході розгляду питання щодо призначення опікуна над малолітньою [PERSON] , Орган опіки та піклування просить суд, в разі позбавлення батьківських прав відповідачів відносно малолітньої доньки [PERSON] , призначити [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] . Враховуючи вищезазначене, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення опіки над [PERSON] та призначення опікуном [PERSON] , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення з відповідачів на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини аліментів, судом встановлено наступне. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки малолітня дитина проживає з бабусею, мати та батько- відповідачі по справі зобов`язані надавати матеріальну допомогу на її утримання та виховання. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази, а також інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved