Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду із позовом до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.12.2006 року, сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Чепівської сільської ради Виноградівського району, про що було зроблено відповідний актовий запис за №20. Від шлюбу з Відповідачкою народились діти: син [PERSON] , [INFO] та син: [PERSON] , [INFO] . В квітні 2022 року, позивач довідався про подружню зраду з боку відповідачки, а вночі 21.05.2022 року відповідач покинула позивача та своїх дітей та виїхала у невідомому напрямку, залишивши мобільний телефон та всі особисті речі. Відповідач повідомила позивача, що у неї з`явився інший чоловік, і зберігати шлюб бажання немає. У зв`язку з цим просить шлюб розірвати. На даний час у сторін виникло питання пов`язане із визначенням подальшого місця проживання спільних дітей, - синів [PERSON] та [PERSON] . Позивач займається вихованням та розвитком дітей, а відповідач, зі своєї сторонни належним чином матеріально не турбується, не відвідує дітей, не цікавится їх здоров`ям та вихованням. З наведених підстав позивач просить визначити місце проживання дітей з ним. В судове засідання позивач не з`явився, його представник - адвокат Нечаєв В.В. подав до суду заяву в якій заявлені вимоги підтримав повністю з наведених вище підстав. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідачка не подала, а тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи - органу Орган опіки та піклування Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області, в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву, в якій просить розглядати дану справу та вирішити питання про місце проживання малолітніх дітей без його участі, з врахуванням позиції викладеної у висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні причини пред`явлення позову, взявши до уваги обставини життя подружжя, а саме: категоричне заперечення сторонами можливості примирення, наявність малолітніх дітей, їх вік, те, що сторони проживають окремо, фактичні обставини справи, доходить висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 26.12.2006 року, сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Чепівської сільської ради Виноградівського району, про що було зроблено відповідний актовий запис за №20. Від шлюбу з Відповідачкою народились діти: син [PERSON] , [INFO] та син: [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що між сторонами виникли розбіжності, у них різні погляди на життя, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, сім`я фактично розпалась, її збереження недоцільне. У відповідності до ст.51Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2ст.104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 ст.110 Сімейного кодексу України, передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зі змісту ст.112 Сімейного кодексу України, вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є неможливим, оскільки сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, строк для примирення нічого не змінить. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них, що має істотне значення, а відтак, позовні вимоги слід задовольнити. Розглядаючи вимогу про визначення місця проживання малолітніх дітей, судом встановлено, що сторони проживають окремо та наміру на збереження, укладеного шлюбу не мають, що в своїй сукупності свідчить про неможливість збереження сім`ї, оскільки подальше їх спільне життя, як подружжя, суперечитиме їх інтересам, а також інтересам їх малолітніх дітей, що має суттєве значення. Частиною 4 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Як слідує зі змісту ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Матеріали справи вказують на відсутність укладеного між сторонами, які проживають окремо, договору про визначення місця проживання їх спільної малолітніх дітей. Судом встановлено, що відповідно рішенням Виконавчого комітету Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області № 101 від 02.09.2022 року затверджено висновок органу опіки та піклування Корлівської селищної ради, відповідно до якого визнано за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . При вирішенні питань, що торкаються дітей, згідно ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. При вирішенні такого спору суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботи відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або ж за судовим рішенням. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Та обставина, що позивач має можливість утримувати дітей та підтримувати належні умови їх виховання і розвитку підтверджується матеріалами справи. Отже, з урахуванням пріоритетності прав та інтересів дітей, а не стосунків батьків, виконання сторонами своїх батьківських обов`язків, віку дітей, їх прихильності до кожного з батьків, можливості батьків щодо створення найліпших умов для виховання, суд, за встановлених обставин, вважає, що саме батько малолітніх дітей створює належні умови для їх повноцінного виховання та розвитку, дбає про дитину в належний спосіб. Крім цього, при вирішенні зазначеної вимоги позивача, суд враховує також те, що орган опіки та піклування Королівської селищної ради надав висновок про доцільність визначення місця проживання спільних дітей сторін з позивачем. Таким чином, враховуючи інтереси дітей, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, взаємну прихильність батька та дітей, те, що позивач, як люблячий батько опікується дітьми, створює належні умови для їх повноцінного розвитку та виховання, має для цього можливості, тому, виходячи виключно з інтересів малолітніх дітей, суд вважає за доцільне визначити місцем проживання останніх - місце проживання їх батька - позивача [PERSON] , врахувавши ту обставину, що зареєстроване його місце проживання: [ADDRESS] .

Outcome: approved