Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

18 серпня 2022 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська розглянута з винесенням судового рішення цивільна справа №205/10257/21 за позовною заявою КП «Дніпроводоканал» ДМР до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, яким частково задоволені позовні вимоги КП «Дніпроводоканал» ДМР та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Дніпроводоканал» ДМР заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення у розмірі 3 155,88 грн., яка складається з: 3% річних у розмірі 287,81 грн. та інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 2 868,07 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 553,90 грн., в рівних частках по 276,95 грн. з кожного. 02 вересня 2022 року представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив поновити пропущений строк на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення у зв`язку з тим, що копія судового рішення у справі ним була отримана лише 31 серпня 2022 року та про існування рішення йому не було відомо, а тому просив стягнути з КП «Дніпроводоканал» ДМР витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 23 вересня 2022 року представник позивача Демошенко Л.В. надала суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких зазначила, що вимоги представника відповідача вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав того, що відповідачем на підтвердження не було надано акту виконаних робіт з розрахунком витраченого часу та належних доказів оплати (квитанції до прибуткового ордера, платіжного доручення або іншого банківського документу), а також через добровільну сплату основної заборгованості по справі не проводилось жодного очного засідання. Представник позивача подала заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без участі представника та заперечувала проти задоволення заяви з підстав, що були викладені у запереченнях. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення за його відсутності, вимоги заяви підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити, а також надав акт наданих послуг №1 від 31 серпня 2022 року до договору про надання правової допомоги №б/н від 06 січня 2022 року на фіксовану суму у розмірі 4\~000,00 грн. із зазначенням фактичної дати сплати суми гонорару - 06 січня 2022 року. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши подану заяву та матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частиною 1 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Матеріали справи містять квитанцію адвоката Ковальчука В.І. видану [PERSON] про те, що 06 січня 2022 року відповідно до договору б/н від 06 січня 2022 року ним було сплачено гонорар у розмірі 4 000,00 грн. за надання адвокатських послуг, але жодних клопотань про стягнення з позивача витрат на правову допомогу від відповідача - [PERSON] або його представника адвоката Ковальчука В.І. станом на дату прийняття рішення не надходило, у зв`язку з чим судом не було розглянуто питання про стягнення витрат на правову допомогу на користь відповідача, разом з тим, в матеріалах справи наявна розписка адвоката Ковальчука В.І. про отримання ним копії судового рішення по справі лише 31 серпня 2022 року. Враховуючи вищезазначене та вказані представником відповідача [PERSON] причини пропуску строку на подання клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що строк подання заяви про ухвалення додаткового рішення заявником пропущено з поважних причин, а тому такий строк слід поновити. Частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано\~ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу [PERSON] у зазначеній цивільній справі на підставі договору про надання правової допомоги від 06 січня 2022 року надавав адвокат Ковальчук В.І. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3060 від 29 квітня 2016 року), та ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 08 лютого 2022 року Серії АЕ №1099251. Згідно із положеннями п. 3.1 та п. 3.2. вищевказаного договору про надання правової допомоги від 06 січня 2022 року клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (гонорар) у порядку та строки, визначені у додатках з розрахунками витрат на правову допомогу, які є невід`ємною частиною договору. Підтвердженням факту оплати юридичної допомоги є довідка адвоката, надана клієнту. Крім того, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Також Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу представником адвокатом Ковальчуком В.І. було надано акт наданих послуг №1 від 31 серпня 2022 року до договору про надання правової допомоги №б/н від 06 січня 2022 року та надано квитанцію, видану [PERSON] , про те, що 06 січня 2022 року згідно договору б/н від 06 січня 2022 року сплачено гонорар у фіксованому розмірі 4\~000,00 грн. за надання адвокатських послуг. Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 листопада 2020 року у справі №910/13071/19 зазначено, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору. Більш того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначила про те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18. Матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем [PERSON] послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції у розмірі 4\~000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актом наданих послуг №1 від 31 серпня 2022 року до договору про надання правової допомоги №б/н від 06 січня 2022 року та квитанцією. Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України). Крім того, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих адвокатом доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем [PERSON] дійсно документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу, але враховуючи часткове задоволення позовних вимог та солідарне стягнення з двох відповідачів [PERSON] і [PERSON] , а також заперечень позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про їх зменшення, та вважає за потрібне стягнути з позивача на користь відповідача КП «Дніпроводоканал» ДМР витрати на правничу допомогу у сумі 960,00 грн.(4\~000,00 х 24% /100%) у зв`язку з чим, заява представника відповідача підлягає частковому задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial