Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінас» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що 29.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №109065441, згідно умов котрого остання отримала кредит у розмірі 20000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,19 % від суми кредиту за кожний день користування грошовими коштами на строк 30 днів. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передав за плату ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги, зокрема за кредитним договором №109065441, укладеним 29.12.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінас» був укладений договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передав за плату ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінас» право вимоги, зокрема за кредитним договором №109065441, укладеним 29.12.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 60021 грн., що складається з: 20000 грн. - заборгованості за кредитом; 38981 грн. - заборгованості за процентами; 1040 грн -штрафи та пеня. Враховуючи викладене, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінас» просило стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 60021 грн., судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору к розмірі 2270 грн., а також витрати за надання правової допомоги у розмірі 2500 грн. Сторони належним чином були повідомлені про датк, час та місце розгляду справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в наданій на адресу суду заяві просив розглядати справу без його участі. Не заперечував проти заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів . Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також з метою дотримання розумних строків її розгляду суд вважає за можливе справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності заперечень проти такого розгляду справи з боку сторін, що відповідає вимогам ст.279 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, в судові засідання не з`являлась, причини неявки суду не повідомляла, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, шляхом направлення процесуальних документів за вказаною позивачем адресою, яка є місцем її реєстрації, при цьому поштова кореспонденція була повернута без вручення з поштовою відміткою за закінченням терміну зберігання, тому повідомлялася в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, вважає можливим провести розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити рішення. З огляду на викладене, оскільки відповідачка, будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Ухвалою суду від 06 жовтня 2022 року судом прийнято рішення щодо розгляду справи в заочному порядку. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Встановлено, що укладення електронного договору з позичальником відбулося шляхом узгодження між позичальником та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» усіх істотних умов електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, відповідно до положень ст.ст. 626, 638,639 ЦК України. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19. В зазначеній постанові ВС погодився з рішеннями попередніх інстанцій, які відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що доводи позивача про те, що вона кредитний договір, який укладений в електронній формі не підписувала, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому вимоги про визнання цього договору недійсним є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) товариства містить істотні умови, передбачені законодавством для кредитного договору, в тому числі умови передбачені статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», і виражало намір товариства, вважати себе зобов`язаним надати позичальнику грошові кошти у разі її прийняття. Позичальник шляхом самостійного встановлення відповідних параметрів на сайті у межах встановленого кредитного ліміту, обирав суму кредиту та бажаний строк користування ним, після чого натиснув кнопку «оформити кредит» для переходу на першу сторінку заявки на оформлення кредиту. Вищезазначеними діями позичальник ідентифікував себе в інформаційно- телекомунікаційній системі товариства, як це передбачено абзацом 1 ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». З правилами позичальник мав можливість ознайомитися в розділі «Умови користування» на сайті, без подання заявки на кредит. Позичальник мав можливість завантажити собі на персональній комп`ютер проект договору в електронному вигляді, як це передбачено абзацом 2 частини 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідь позичальника, якому була адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) надалася шляхом вчинення позичальником дій в інформаційно-телекомунікаційній системі, які вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір та зміст яких чітко було роз`яснено позичальнику в інформаційно- телекомунікаційній системі і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею, як це передбачено статтею 642 Цивільного кодексу України та абзацом 4 частини б статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Інформаційно-телекомунікаційна система надає можливість позичальнику змінювати зміст наданої ним інформації до моменту прийняття пропозиції. Фінальною обов`язковою дією позичальника в інформаційно-комунікаційній системі було підписання договору електронним підписом з в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до правил, чинних на час дії укладення договору, визначено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між заявником та товариством (заснованих як на першому договорі, так і на всіх наступних договорах, інших договорах і угодах, які будуть укладені між позичальником та товариством у майбутньому) в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись логін особистого кабінету та пароль особистого кабінету. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) та електронний договір містить інформацію щодо можливості отримання споживачем договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Такий документ (тобто електронний договір) оформлюється відповідно до типового договору, про який було повідомлено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та містить істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Повідомлення позичальника про прийняте рішення стосовно видачі кредиту відбулося шляхом відмітки в особистому кабінеті про статус оформлення кредитного договору та шляхом надсилання позичальнику відповідного повідомлення на електронну пошту та в sms на номер мобільного телефону позичальника, які були вказані при заповненні заявки на сайті. Судом встановлено, що 29.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №109065441, згідно умов котрого остання отримала кредит у розмірі 20000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,19% від суми кредиту за кожний день користування грошовими коштами на строк 30 днів. Отже, зазначений кредитний договір укладено в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. 26.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору № 109065441 від 29.12.2019 року, відповідно до умов якої сторони погодили продовжити строк, на який був наданий кредит позичальникові, на 28 днів та проценту ставку за користування кредитом у розмірі 1,19 % на день від суми кредиту з 28.01.2020 року. Крім цього в судовому засіданні було досліджено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передав за плату ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінас» право вимоги, зокрема за кредитним договором №109065441, укладеним 29.12.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Вказане підтверджується реєстром, щодо права вимоги, в переліку якого, зокрема, передано вимогу за кредитним договором укладеним із [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зіст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимогст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідність дост. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост. 1048 ЦК України. Відповідно до частин 1, 2ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Частиною 1статті 81 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд погоджується з доводами позивача стосовно суми заборгованості та розрахунком, який був наданий до позовної заяви. Відповідачем, в свою чергу, заперечень або інших доводів та доказів стосовно суми боргу суду не надано. Розв`язуючи спір в частині стягнення штрафу, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Відповідно дост. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення Проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014року № 405/2014. За змістом ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить с. Андріївка Донецької області.Місце реєстрації відповідачки підтверджується довідкою виконкому Андріївської селищної ради 47/02-41 від 17 листопада 2021 року. Отже, що стосується вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінас» в частині стягнення з відповідача штрафу та пені в розмірі 1040 грн., суд приходить до переконання, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за кредитним договором № №109065441 від 29.12.2019 року, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 20000 коп. та заборгованості за відсотками у сумі 38981 грн. Щодо стягнення із відповідача судових витрат, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача подав до суду копії договору про надання правової допомоги від 19.10.2021 року, який укладений між Адвокатським об`єднанням «Альма Теміс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», додаткової угоди № 11 від 26.10.2021 року, протоколу погодження видів правової допомоги та договірної ціни, акту прийому-передачі наданих послуг від 27.10.2021 року, яким підтверджено отримання ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» правових послуг, рахунку від 27.10.2021 року на оплату правової допомоги за договором від 19 жовтня 2021 року та копію платіжного доручення від 27.10.2021 року, на підставі яких позивачем перераховано АО «Альма Теміс» 2500 грн. за договором про надання правової допомоги від 19.10.2021 року Зазначені докази дають підстави для висновку про те, що позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» поніс витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у сумі 2500,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід також стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 гривень. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із роз`ясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Позивачем при зверненні до суду з даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2270 грн. Так позивач при зверненні до суду просив стягнути з відповідача 60021 грн., з яких судом задоволено вимоги про стягнення коштів на загальну суму 58981 грн. що становить 98 % від вимог позивача. Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2224 грн. 60 коп., оскільки позов судом задоволений частково. Так, сума задоволених вимог від суми вимог позивача становить 98 %, отже 2224 грн. 60 коп. становить 98 % від суми 22270 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial