Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 25.09.2003 відділом реєстрації актів громадянського стану Дрогобицького районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 165; визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25.09.2003 уклав шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Фактичні шлюбні відносини між ними припинено, шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення неможливе. Разом з тим, зазначає, що відповідачка більше року проживає у своїх батьків із старшою дочкою, молодша проживає разом із ним, тому вважає за необхідне визначити після розірвання шлюбу місце проживання дочки [PERSON] разом з ним. 15.08.2022 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку. Ухвалою від 25.08.2022 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Призначено підготовче судове засідання на 05.09.2022. 05.09.2022 підготовче судове засідання відкладено на 20.09.2022. Ухвалою від 20.09.2022 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 20.10.2022. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Представник третьої особи позовні вимоги підтримала, пояснила, що органом опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області надано Висновок № 3-35/5588 від 18.10.2022 про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явилася, подавши клопотання про розгляд справи у її відсутності та визнання позову. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Встановлено, що 25.09.2003 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Дрогобицького районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 165, свідоцтво серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ) та дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У статті 112 СК України регламентовано, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. У відповідності до ч. 2, 3 ст. Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч.3 цієї статті той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Приписами ст. 161 СК України визначається, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач позов визнала і таке визнання не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову відповідачці відомі та зрозумілі. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до актів обстеження житлових умов від 27.09.2022, складених представниками відділу-служби у справах дітей Дрогобицької міської ради, [PERSON] та [PERSON] мають намір розірвати шлюб та визначити місця проживання свої дітей: [PERSON] , [INFO] , разом з мамою [PERSON] , дочки [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Відповідно до Довідки про доходи від 27.09.2022 № 132 [PERSON] працює у АТ „Стрийське автотранспортне підприємство" та отримує заробітну плату. Органом опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області надано Висновок № 3-35/5588 від 18.10.2022 про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Вказаний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області № 303 від 18.10.2022. Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги визнання позову відповідачем, інтереси дитини суд дійшов до висновку, що доцільним є визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , а тому суд вважає позов в цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved