Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», у якому просить стягнути з відповідача безпідставно списані кошти в розмірі 49998,00 грн, нараховані відсотки - 11412,15 грн та нараховану пеню - 150,00 грн. Позов мотивований тим, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» 03.10.2014 було укладено угоду, відповідно до якої йому було відкрито картковий рахунок з кредитним лімітом у розмірі 50000,00 грн. 11.02.2019 на мобільний телефон позивача зателефонував невідомий, представився працівником компанії мобільного зв`язку «Vodafone» та запропонував ввести певну комбінацію цифр, що мало покращити якість послуг. Будь-яку інформацію, а саме паролі чи PIN-коди, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, позивач не надавав, вхід в систему «Приват24» не здійснював. Невдовзі з карткового рахунку невідомою особою, без відома та згоди [PERSON] через додаток «Приват24» були списані кошти в розмірі 49998,00 в торгівельній мережі «АЛЛО», що розташована по вул.200 років Кривому Рогу, буд.14, м.Кривий Ріг. Весь цей час позивач знаходився в м.Прилуки, а його пластикова картка була при ньому. Позивач відразу звернувся до колл-центру Приватбанку з вимогою заблокувати картки, відкриті на його ім`я та повідомив про факт шахрайства. Через деякий час на мобільний телефон [PERSON] надійшло повідомлення від банку про тимчасове блокування картки/рахунку у зв`язку з зафіксованими підозрілими операціями, що могли виявитися шахрайськими. Однак, пізніше банк видалив вказане повідомлення. 11.02.2019 [PERSON] подав заяву до Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області про вчинення кримінального правопорушення. По даному факту було розпочате кримінальне провадження. 12.02.2019 [PERSON] звернувся з приводу несанкціонованого зняття коштів до Прилуцького відділення «ПриватБанку» та з відділення повторно зателефонував на гарячу лінію «Приватбанку». 25.02.2019 позивач надіслав відповідачу заяву стосовно повернення коштів на картковий рахунок, які були не санкціоновано списані 11.02.2019, проте його вимоги були залишені без задоволення. Під тиском працівників банку, які щодня телефонували позивачу та членам його сім`ї, та з метою недопущення нарахування відсотків та штрафних санкцій, [PERSON] сплатив банку грошові кошти разом з нарахованими відсотками та пенею за прострочку за кредитом. Однак позивач зазначає, що його дії не свідчать про визнання ним боргу за кредитним договором та просить стягнути з відповідача вказані кошти. 30.05.2022 до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області надійшов відзив від АТ КБ «Приватбанк», згідно з яким представник відповідача заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи це тим, що дійсно 11.02.2019 з картки позивача були списані кошти в розмірі 49998,00 грн з описом транзакціїї «Телеком послуги: [ADDRESS] ». Вказаний переказ коштів був здійснений з використанням системи дистанційного обслуговування клієнтів банку Приват24 з правильним введенням логіну та паролю та належною авторизацією і ідентифікацією ініціатора переказу - [PERSON] . Відповідно до ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу. До моменту повідомлення користувачем банку, ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку, ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Оскільки спірна транзакція по рахунку була вчинена до моменту повідомлення у банк позивачем про втрату доступу до його фінансового телефону, про шахрайські платіжні операції та вимогу блокування рахунків, то банк не повинен нести відповідальність за фінансові операції, що були вчинені до такого повідомлення. Позивач у судове засідання не з`явився, проте завчасно подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні в режимі відео конференції заявив про застосування строку позовної давності, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, 07.12.2015 між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про надання банківських послуг (а.п.24, 48, 65, 66-76). Згідно копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.02.2019, 11.02.2019 від [PERSON] до Прилуцького ВП надійшла заява про те, що невстановлена особа, шляхом зловживання довірою заволоділа належними заявнику грошовими коштами в сумі 49998,00 грн. (а.п.5). Відповідно до копії скріншота позивачу надійшло повідомлення від банку про те, що за його карткою [NUMBER] було зафіксовано підозрілі операції, що могли виявитися шахрайськими. Тому з метою безпеки його картку було тимчасово заблоковано (а.п.6). 25.02.2019 [PERSON] надіслав до АТ КБ «Приватбанк» заяву в якій просив відновити залишок коштів на рахунку № [NUMBER] до того стану, у якому він був перед виконанням несанкціонованої операції (а.п.7), проте листом № 20.1.0.0/7-20190318/6462 від 26.03.2019 року його вимоги залишено без задоволення (а.п.8-9). Судом установлено, що згідно виписки по картці/рахунку за договором SAMDNWFC00010065750 від 03.10.2014 за період 01.01.2019-01.02.20022 від 04.02.2022 підтверджується, що 11.02.2019 з картки позивача було перераховано кошти з описом транзакціїї «Телеком послуги: [ADDRESS] » в розмірі 49998,00 грн., також проводилося списання відсотків за використання кредитного ліміту та автоматичне погашення простроченої заборгованості: 26.03.2019 р. на суму 1,60 грн., 26.03.2019 р. на суму 1,87 грн., 19.04.2019 р. на суму 950,00 грн., 22.04.2019 р. на суму 1,07 грн., 06.05.2019 р. на суму 2 662,24 грн., 22.05.2019 р. на суму 1,03 грн., 28.05.2019 р. на суму 239,56 грн. Поповнення картки здійснено 31.05.2019 року на суму 3738,00 грн. та 20.06.2019 року на суму 53 963,02 грн. (а.п.10-11). Відповідно до копії витягу від 04.02.2022 позивач станом на 04.02.2022 не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» (а.п.12). Згідно листа від ПрАТ «ВФ Україна» №742/661/22 від 31.05.2022, надати інформацію за 11.02.2019 по абонентському номеру [NUMBER] немає можливості, оскільки оператор зобов`язаний зберігати записи про надані телекомунікаційні послуги протягом строку позовної давності (а.п. 94). З оглянутих в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження №1201927020000223 від 12.02.2019 за ознаками злочину, передбаченогоч.1 ст.190 КК України, вбачається, що постановою слідчого СВ Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Старова С.С. від 20.02.2020, вказане кримінальне провадження було закрите. Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За змістом ч.ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). У ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно ст.1073 ЦК України разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Пунктами 7, 8, 9 Розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, передбачено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.04.2021 у справі №751/6050/18. Верховний Суд вказав, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів". Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15 та постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 127/23496/15-ц. Таким чином, судом беззаперечно установлено, що за відсутності належного контролю з безпеки платіжних операцій з боку працівників АТ КБ «Приватбанк», 11.02.2019 з карткового рахунку [PERSON] шахрайським шляхом були списані грошові кошти, що було визнано і самим банком, оскільки на мобільний номер позивача було надіслано повідомлення про блокування картки у зв`язку з підозрілими операціями, що можуть виявитися шахрайськими. Крім того, [PERSON] повідомив банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку та звернувся до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. У свою чергу, АТ КБ «Приватбанк» не надало жодних належних та допустимих доказів, які б безспірно доводили, що своїми діями чи бездіяльністю [PERSON] сприяв доступу до відомостей по кредитній картці та його особового рахунку, а також незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу невстановленим особам ініціювати платіжні операції 11.02.2019, тому позов підлягає задоволенню. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.261 ЦКУ, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Позивач довідався про порушення його права після отримання письмової відмови АТ КБ "Приватбанк" за № 20.1.0.0/7-20190318/6462 від 26.03.2019 року у задоволенні вимоги щодо відновлення коштів на картрахунку до того стану, у якому він був перед виконанням несанкціонованої операції 11.02.2019 року. Позовна заява датована 07.02.2022 та зареєстрована 14.02.2022. За таких обставин, суд дійшов висновку, що строк позовної давності, передбачений чинним законодавством, позивачем не пропущений. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь держави.

Outcome: approved