Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить: - поділити садовий будинок (літ. Г), загальною площею 634,0 кв.м, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] в натурі між сторонами, виділивши позивачу у власність Ѕ частину, яка складається з одиниці садового будинку під літерою «Г», загальною площею 314,70 кв.м по [ADDRESS] ; - поділити земельну ділянку, загальною площею 0,0565 га (565 м2), яка знаходиться за адресою - [ADDRESS] , садове товариство «Артемівець» у Подільському районі м. Києва, кадастровий номер 8000000000:91:551:0007 в натурі між сторонами, виділивши позивачу у власність Ѕ частину, розміром 0,02825 га (282,5 м2), що становить Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:551:0007 та виділивши відповідачу у власність Ѕ її частини, розміром 0,02825 га (282,5 м2), що становить Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:551:0007; - припинити справо спільної часткової власності сторін на садовий будинок, загальною площею 634,0 кв.м, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] та земельну ділянку яка знаходиться за адресою - [ADDRESS] , садове товариство «Артемівець» у Подільському районі м. Києва, кадастровий номер 8000000000:91:551:0007. В обґрунтування позову покликається на те, що сторонам на праві спільної часткової власності належить садовий будинок та земельна ділянка, які знаходяться за вищевказаною адресою за договорами дарування. Наводить аргументи про те, що він має право про поділ нерухомого майна у натурі, однак відсутня згода іншого співвласника, у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом свого права. Аналогічне питання вирішувалось у суді за позовом попереднього власника (дарувальника) [PERSON] , однак таке судове рішення не було виконано шляхом державної реєстрації прав. У відповідності до ст. ст. 358, 364, 367 ЦК України та ст. 88 Земельного кодексу України просить поділити майно, що є у спільній частковій власності у натурі між співвласниками, що технічно можливо, а відтак припинити спільну часткову власність. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. 25 травня 2022 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальні частині ухвали. 23 червня 2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 26 липня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просять такий задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У судове засідання відповідач не з`явився, хоча повідомлялись про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомили, відзив на позов не подав, а відтак враховуючи що сторона позивача не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного. Суд установив, позивачу на праві спільної часткової власності належить Ѕ частка садового будинку (в літері Г), загальною площею 634,0 кв.м, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] . Весь садовий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0565 га, яка знаходиться за адресою - [ADDRESS] , садове товариство «Артемівець» у Подільському районі м. Києва, кадастровий номер 8000000000:91:551:0007. Дані обставини підтверджено копією договору дарування від 30 грудня 2016 року, укладеного між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарований) та зареєстрований в реєстрі за № 1884 та відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 грудня 2016 року № 77538051. Також, позивачу на праві спільної часткової власності належить Ѕ частка від земельної ділянки площею 0,0565 га, яка знаходиться за адресою - [ADDRESS] , садове товариство «Артемівець» у Подільському районі м. Києва, кадастровий номер 8000000000:91:551:0007. Дані обставини підтверджено копією договору дарування від 30 грудня 2016 року, укладеного між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарований) та зареєстрований в реєстрі за № 1885 та відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 грудня 2016 року № 77540128. Щодо фактичного перебування у користуванні сторін: квартири [ADDRESS] (відповідача [PERSON] ), квартири [ADDRESS] (дарувальника [PERSON] , а відтак позивача) у садовому будинку , що знаходиться за адресою - [ADDRESS] та такий порядок встановленим судоми рішенням. Так відповідно до рішення суду 01 вересня 2016 року у справі № 758/2379/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ садового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою, судом установлено, що між співвласниками склався наступний порядок користування будинком та земельною ділянкою: [PERSON] користується квартирою [ADDRESS] , яка складається з підвалу: сходова клітина 1-18 площею 6,8 кв.м., гараж 1-9 площею 20,1 кв.м., підсобне приміщення 1-20 площею 20,4 кв.м., підсобне приміщення 1-21 площею 10,6 кв.м., сауна 1-22 площею 4,6 кв.м., котельня 1-23 площею 11,1 кв.м., пральня 1-24 площею 10,0 кв.м., підсобне приміщення 1-25 площею 14,3 кв.м., підсобне приміщення 1-26 площею 4,7 кв.м. - разом 102,6 кв.м., перший поверх : тамбур 1-1 площею 4,0 кв.м., коридор 1-2 площею 16,3 кв.м., вітальня 1-3 площею 31,1 кв.м., підсобне приміщення 1-4 площею 1,8 кв.м., кухня-їдальня 1-5 площею 29,7 кв.м. - разом 82,9 кв.м., другий поверх : коридор 1-6 площею 9,0 кв.м., житлова 1-7 площею 20,5 кв.м., гардероб 1-8 площею 2,9 кв.м., санвузол 1-9 площею 7,3 кв.м., санвузол 1-10 площею 4,0 кв.м., житлова 1-11 площею 11,2 кв.м., житлова 1-12 площею 11,5 кв.м. - разом 66,4 кв.м., мансарда : коридор 1-13 площею 10,1 кв.м., житлова 1-14 площею 23,6 кв.м., підсобне приміщення 1-15 площею 2,5 кв.м., санвузол 1-16 площею 7,8 кв.м., житлова 1-17 площею 23,2 кв.м. - разом 67,2 кв.м. Загальна площа по квартирі [ADDRESS] становить 319,1 кв.м., з яких житлова площа 121,1 кв.м., допоміжна 198,0 кв.м.; [PERSON] користується квартирою [ADDRESS] , яка складається з підвалу: коридор 2-20 площею 6,6 кв.м., вбиральня 2-21 площею 1,7 кв.м., котельня 2-22 площею 6,8 кв.м., підсобне приміщення площею 2-23 площею 1,9 кв.м., підсобне приміщення 2-24 площею 9,6 кв.м., підсобне приміщення 2-25 площею 7,4 кв.м., підсобне приміщення 2-26 площею 4,4 кв.м., підсобне приміщення 2-27 8,3 кв.м., тамбур 2-28 площею 2,1 кв.м., підсобне приміщення 2-29 площею 6,7 кв.м., підсобне приміщення 2-30 площею 4,6 кв.м., підсобне приміщення 2-31 площею 11,8 кв.м., гараж 2-32 площею 20,1 кв.м., підсобне приміщення 2-33 площею 7,3 кв.м. - разом 99,3 кв.м., перший поверх : тамбур 2-1 площею 4,0 кв.м., коридор 2-2 площею 16,4 кв.м., їдальня 2-3 площею 14,4 кв.м., кухня 2-4 площею 14,3 кв.м., вбиральня 2-5 площею 2,9 кв.м., вітальня 2-6 площею 30,8 кв.м. - разом 82,8 кв.м., другий поверх: коридор 2-7 площею 11,9 кв.м., житлова 2-8 площею 11,4 кв.м., житлова 2-9 площею 11,1 кв.м., гардероб 2-10 площею 2,7 кв.м., житлова 2-11 площею 15,1 кв.м., гардероб 2-12 площею 3,6 кв.м., санвузол 2-13 площею 4,7 кв.м., санвузол 2-14 площею 5,6 кв.м. - разом 66,1 кв.м., мансарда : коридор 2-15 площею 10,3 кв.м., житлова 2-16 площею 22,7 кв.м., гардероб 2-17 площею 4,9 кв.м., кабінет 2-18 площею 18,2 кв.м., санвузел 2-19 площею 10,6 кв.м. - разом 66,7 кв.м. Загальна площа по квартирі [ADDRESS] становить 314,9 кв.м., з яких житлова площа 109,3 кв.м., допоміжна 205,6 кв.м. Дані обставини встановлені судовим рішення, яке набрало законної сили, а відтак не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ЦПК України. Позивач наводить аргументи про те, що такий порядок користування нерухомим майном залишився між ним та відповідачем, будь-якого спору щодо встановлення іншого порядку користування між сторонами немає. Суд приймає такі доводи позивача, адже жодних заперечень щодо цього із сторони відповідача не подано. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Із позовної заяви убачається, що усі аргументи позивача та предмет спору в цій справі стосується поділу майна у натурі, що є у спільній частковій власності двох співвласників у відповідності до ст. 367 ЦК України. Однак, суд відмічає, що позивач зазначає у позовній заяві необхідність застосування до правовідносин положень ст. 364 ЦК України, однак норми цієї статті такі не регулюють спірні правовідносин, виходячи з наступних мотивів. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України вбачається, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин виділ може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак, визначальним для виділу частки, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки відповідно до часток співвласників. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно з правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 28 липня 2021 року (справа № 310/7011/17) зроблено висновок про те, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється. У справі, що переглядається, позивач пред`явила позовні вимоги саме про виділ належної їй частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України та визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками відповідно до часток у житловому будинку. Позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України позивач не заявляла. Установивши, що спірне домоволодіння належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, апеляційний суд не врахував, що виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Позовна вимога про визначення порядку користування земельною ділянкою також не підлягає задоволенню як похідна від вирішення позовної вимоги про виділ частки зі спільної часткової власності. В постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року (справа № 495/3521/18) вказано, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача. При цьому загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси обох сторін. Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанцій не врахував, що у цьому конкретному випадку виділ частки в спірному майні лише для позивачів є неможливим, а можливим є поділ цього спільного майна в натурі між сторонами у справі, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється. Разом із тим, припинивши право спільної часткової власності співвласників на спірну нежилу будівлю магазину, апеляційний суд частку відповідача в спірному майні не зазначив, не визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у його власності. При таких обставинах суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про наявність правових підстав для задоволення позову про виділ частки в спірному майні. Отже, аналізуючи подовження ст. 364 та ст. 367 ЦК України, беручи до уваги правові позиції Верховного Суду, суд прийшов до переконання про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положення ст. 367 ЦК України. Суд повторюється, що розмір часток співвласників підтверджено належними та допустимими доказами у відповідності до ст. 76-80 ЦПК України. Разом із тим, позивач як на можливість поділу у натурі між співвласниками спірного майна покликається на висновок експертизи за результатами проведення судової будівельно-технічного експертизи від 29 червня 2016 року № 1798, у якому викладено висновки про те, що поділити садовий будинок та земельну ділянку за адресою - [ADDRESS] , технічно можливо та запропоновано по одному варіанту поділу в натурі садового будинку та земельної ділянки між співвласниками. Квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] не потребують ремонтно-будівельних робіт для забезпечення ізольованого користування. Зазначений висновок містить посилань на вартість нерухомого майна за спірною адресою. Судом встановлено, що між сторонами фактично відсутній спір щодо конкретних приміщень у спірному будинку, жоден з них не претендує на якусь частину площі, якою користується інша сторона, поділ часток сторін відповідає розміру фактично використовуваних ними приміщень у спірному майні, а тому позовна вимога щодо поділу в натурі між співвласниками спірного майна виділивши у власність позивачу 1/2 частини садового будинку за спірною адресою, площею 314,90 кв.м під літерою «Г» підлягають до задоволення. Разом із тим, суд установив, що частка відповідача в спірному майні становить 1/2 та складається з садового будинку за вказаною адресою, загальною площею 319,1 кв.м під літерою «Г» та залишається у власності відповідача. Щодо поділу земельної ділянки між співвласниками, суд відмічає наступне. Суд повторно зазначає, що сторонам на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка за вищевказаною адресою, що підтверджено доказами, які містяться у матеріалах справи. Відповідно до ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно з ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи, запропоновано один варіант поділу земельної ділянки, загальною площею 0.0565 га та підлягає поділу в натурі у рівних частках, відповідно по Ѕ часток кожного із співвласників; така вимога є похідною від основної, яка задоволена, а відтак наявні підстав для задоволення похідної вимоги шляхом поділу земельної ділянки у натурі між співвласниками. У зв`язку із наведеним суд прийшов до переконання про те, що оскільки між співвласниками здійснено поділ в натурі належного їм на праві спільної часткової власності майна, а відтак наявні підстави для припинення права спільної часткової власності на таке нерухоме майно у відповідності до ч. 2 ст. 367 ЦК України. Будь-яких інших фактичних обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив. Суд не застосовує до спірних правовідносин положення ст. 364 ЦК України, які наведені у позовній заяві, оскільки виходячи з предмету позову та обставин справи, якими позивач обґрунтовував свої доводи - все це стосувалось необхідності здійснення поділу майна, що є у спільній частковій власності у відповідності до ст. 367 ЦК України. Невірне посилання у позовній заяві на норму права, яка не регулює спірних правовідносин не може бути підставою для відмови у позові, адже суд самостійно застосував норму закону, яка регулює правовідносини, що склались між сторонами, виходячи із предмету позову, встановлених обставини та обраного способу захисту - поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачами окремо, а також в їх сукупності, суд прийшов висновку, що обставини, на які посилаються позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а відтак позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved