Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Позивач в особі Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.05.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, який є договором приєднання, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, видавши [PERSON] кредитну карту із встановленим на ній лімітом, а відповідач кредит та відсотки за кредитом в повному обсязі не сплатила, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту в сумі 30 862,00 грн., яка складається з: 2 394,95 грн. - заборгованість за кредитом; 25 146,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 375,09 грн. - заборгованість за пенею та комісією; та штрафи: - 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 445,81 грн. штраф (процентна складова), а також судові витрати по справі. Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 30.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання без виклику сторін. 24.11.2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив у якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що вона не зверталась до позивача з приводу отримання кредиту. Також зазначила, що нею дійсно підписана анкета-заява від 20.05.2010 року, проте Довідку про умови кредитування, датованою 25.06.2011 року вона не підписувала та ким підписана, їй не відомо. Разом з тим, відповідач також оспорює наданий банком розрахунок заборгованості та зазначає, що 20.05.2010 року вона отримала зарплатну картку, а розрахунок заборгованості починається з 25.06.2011, де вказана сума 105 грн., 774 грн., 821,63 грн., тобто розрахунок неповний та незрозуміло яку точно суму могла вона взяти у банку в кредит. Коли вона отримувала зарплатну картку їй повідомили, що у неї є кредит до 1000 грн. і вона його може взяти, а потім повернути з процентами 10 відсотків. Ніхто не повідомляв про збільшення кредитного ліміту та процентної ставки. Разом з тим відповідач не заперечує, що могла взяти по зарплатній картці при покупці харчів невеликий кредит до 1000 грн. та коли вона працювала продавцем, банк міг списати з картки невеликий борг, так як вона отримувала платню більше 3 тис. грн.. Зауважує також, що банк не надав виписки по банківському рахунку в якому міститься інформація про рух коштів. До відзиву відповідач надала заяву про застосування судом строку позовної давності. В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши під час звернення до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, надавши суду вищезазначений відзив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши подані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 20.05.2010 року встановлено, що [PERSON] приєдналася до зазначених Умов та Правил та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та Банком договір надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві, /а.с.14/. На підставі вказаної анкети-заяви позивач видав відповідачу заробітну картку, про що вказано у відповідному пункті. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 25.06.2011 року, яка підписана відповідачем та яка є тотожною тарифам банку, базова процентна ставка у місяць становить 2,5% (30% річних). Щомісячний платіж становить 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості. За несвоєчасне погашення заборгованості нараховується пеня, яка розраховується наступним чином: (базова процентна ставка по договору/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту)+( 1% від суми заборгованості, але не менше 30 гривень в місяць нараховується 1 раз у місяць при наявності прострочення по кредиту або процентів 5 та більше днів при виникненні прострочення у сумі від 50 гривень та більше). Штраф за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобов`язань більш ніж на 30 днів: 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій, /а.с. 15/. Тобто, підписавши вказану довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 25.06.2011 року, відповідач отримала кредитну картку Універсальна, про що також не заперечується самою відповідачкою у відзиві, де нею зазначено, що могла взяти по зарплатній картці при покупці харчів невеликий кредит до 1000 грн.. До кредитного договору банк додав також витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який відповідачем не підписаний. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості та випискою по картковому (кредитному) рахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 30.09.2019 становить 30 862,00 грн., яка складається з наступного: 2 394,95 грн. - заборгованість за кредитом; 25 146,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 375,09 грн. - заборгованість за пенею та комісією; та штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 445,81 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування (кредитного ліміту), відповідачу було змінено кредитний ліміт: 25.06.2011 року - 300,00 грн. (встановлення кредитного ліміту); 25.06.2011 року - 2000,00 грн. (збільшення кредитного ліміту); 23.07.2011 року - 2400,00 грн. (збільшення кредитного ліміту); 06.11.2019 року - 0,00 грн. (зменшення кредитного ліміту). Позивачем також надано довідку про те, що відповідач [PERSON] отримала кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття - 25.06.2011 року, термін дії - до 04/15. Таким чином між сторонами склалися договірні правовідносини з певними умовами надання та погашення кредиту, нарахування відсотків, комісії та неустойки. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. 610, 61 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), яка відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд не визнає належним та достовірним доказом Умови та правила надання банківських послуг, які не підписані відповідачем. У заяві-приєднанні відповідача та у довідці про умови кредитування не зазначені строки повернення кредиту, разом з тим строк кредитування становить до останнього дня квітня місяця 2015 року (термін дії картки 04/15). Як на підставу задоволення своїх позовних вимог позивач послався на розрахунок заборгованості та виписку по картковому (кредитному) рахунку, де заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 30 862,00 грн. розрахований станом на 30.09.2019 року, тобто, окрім тіла кредиту, заборгованість по процентам, комісії та пені також розраховані станом до 30.09.2019 року включно. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки термін дії кредитної картки, наданої [PERSON] закінчився 30.04.2015 року та не був продовжений в подальшому, суд приходить до висновку про закінчення терміну дії кредитного договору. В межах строку кредитування, тобто по 04/15 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти щомісячними платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01.05.2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її щомісячними платежами. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач, відповідно наданого розрахунку заборгованості, продовжував нараховувати відсотки за використання кредитного ліміту після закінчення терміну дії картки та включив їх до складу заборгованості за договором. При цьому позивач не нараховував заборгованість по відсоткам на прострочений кредит відповідно ст. 625 ЦК України. Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладено в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Таким чином, з розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.04.2015 року, заборгованість [PERSON] за кредитом (простроченим) становить 2 394,95 грн., заборгованість по процентам становить 4 222,16 грн., а також враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти (використання коштів чітко вбачається з виписки по рахунку) в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимоги позивача про стягнення заборгованості, проте таку необхідно стягувати станом саме на 30.04.2015 року (строк кредитування) у зазначених на цю дату заборгованості по кредиту та процентах. Щодо стягнення пені та штрафу, та застосування позовної давності до вказаних правовідносин. Відповідачем по справі заявлено вимогу про застосування судом строку позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено також спеціальна позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яка, в даному випадку, міститься в матеріалах справи. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст. 264 ЦК України). За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі сплином останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України)(узагальнена практика Верховного суду України з цього приводу, що відображено у Постановах від 19.03.2014 року N 6-14цс14, 03.06.2015 року N 6-31цс1 та від 14.12.2016 року № 6-2462цс16). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Таким чином, як вже встановлено судом вище, термін дії картки сплив після 30.04.2015 року, відтак позовна давність у три року відраховується з 01.05.2015 року. Разом з тим, з наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по картковому (кредитному) рахунку вбачається, що 31.05.2017 року було здійснено поповнення картки готівкою у відділенні у м. Вилкове, тобто перебіг позовної давності, в розумінні ст. 264 ЦК України, перервався вчиненням відповідачем дії що свідчить про визнання нею свого боргу, /а.с. 92/. У такому випадку перебіг позовної давності почався заново з 31.05.2017 року, позов позивачем подано 16.10.2019 року, тобто в межах позовної давності у три роки. Іншої позовної давності договором, а саме заявою-анкетою чи довідкою про умови кредитування, які підписані відповідачем, не встановлено. Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені та штрафу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено також спеціальна позовна давність в один рік, яка застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, у відповідності до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України та заяви відповідача про застосування позовної давності, суд приходить до висновку про можливість застосування спеціально позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), в розмірі: 1375,09 грн. - заборгованість за пенею та комісією; та штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1445,81 грн. штраф (процентна складова). Суд також наголошує, що відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання позивачем положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17. Крім того, суд також зауважує та не бере до уваги позицію відповідача, викладену нею у відзиві, з приводу не підписання нею довідки про умови кредитування, яку суд визнає належним доказом та застосував у винесенні рішення, оскільки така ґрунтується на припущеннях і до справи не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував наданий позивачем доказ, а також не заявлено жодного клопотання з приводу проведення експертиза, зокрема почеркознавчої. Враховуючи все вищевикладене та те, що відповідач не виконала передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за кредитом (простроченим) - 2 394,95 грн. та заборгованість по процентам - 4 222,16 грн., що разом становить - 6 617,11 грн.. В іншій частині позовних вимог щодо нарахованих процентів слід відмовити за необґрунтованістю, а в частині стягнення пені та штрафів - відмовити, застосувавши спеціальну позовну давність, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Згідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 4, 5, 12, 13, 89, 141, 197, 259, 263-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: partial