Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, відповідно до якої просив суд стягнути з [PERSON] помилково перераховані кошти в розмірі 65525 грн. на розрахунковий рахунок [PERSON] (IBAN: [NUMBER] . Рахунок отримувача: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) та витрати на оплату судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що 19.08.2020 року о 15:30:50 позивачем через термінал АТ КБ «ПриватБанк» розташований у місті Києві, на вулиці Гришка Михайла, 3А помилково було здійснено переказ коштів в розмірі 41300 грн. на картковий рахунок АТ «КБ «Приватбанк» [NUMBER] , що належить [PERSON] . Вказані кошти, позивач повинна була перевести на іншу картку, але пізніше з`ясувала, що грошові кошти не надійшли на картку, яку повинна була поповнити позивач, а помилково отримувачем цих грошових коштів стала [PERSON] . Позивачкою 19.02.2021\~ року\~засобом поштового\~зв`язку АТ\~«Укрпоштою» (трек\~номер:\~0207202095813)\~було надіслано\~ [PERSON] \~вимогу про\~повернення помилково\~перерахованих коштів\~у розмірі\~41300\~грн на\~розрахунковий рахунок\~ [PERSON] \~протягом семиденного\~строку.\~На даний\~час відповідь\~не отримана. Крім того, 10.08.2020 року о 13:19:17 позивачем через термінал ІBOX (термінал 8742663) розташований у місті Київ, на вулиці Олени Пчілки, 2-а помилково було здійснено переказ коштів у розмірі 14500 грн. на картковий рахунок ПАТ «Універсал Банк» [NUMBER] , що належить [PERSON] . Також 10.08.2020 року о 13:23:07 на картковий рахунок ПАТ «Універсал Банк» [NUMBER] , що також належить [PERSON] позивачем було помилково здійснено переказ коштів в розмірі 9725 грн. через термінал ІBOX (термінал 8742663) розташований у місті Київ, на вулиці Олени Пчілки, 2-а. Загальна сума помилково перерахованих коштів, які були отримані відповідачем 10.08.2020 року становить 24225 грн. 19.02.2021 [PERSON] , засобом поштового зв`язку АТ «Укрпоштою» (трек номер: 0207202095805) було надіслано вимогу повернути помилково перераховані кошти у розмірі 24225 грн. протягом семиденного строку на розрахунковий рахунок [PERSON] . На даний час відповідь не отримана. Загальна сума помилково перерахованих коштів, які були отримані відповідачем становить 65525,00 грн. Позивач вважає,\~що грошові\~кошти в\~розмірі 65525\~грн.,\~які були\~помилково переведені\~ [PERSON] є\~безпідставно набутим\~майном та\~підлягають поверненню\~на розрахунковий\~рахунок позивача,\~адже особисто\~позивач та\~відповідач не\~знайомі,\~між позивачем\~та відповідачем\~не існувало\~договірних зобов`язань,\~не було\~укладено правочинів,\~не надавались\~послуги,\~не виконувалися\~роботи,\~а отже\~кошти були\~помилково переведені\~за відсутністю\~правових підстав.\~Оскільки відповідач\~в добровільному\~порядку не\~повертає безпідставно\~отримані грошові\~кошти,\~тому позивач\~вимушена звернутися\~з даним\~позовом до\~суду за\~захистом своїх\~прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 березня 2021 року, головуючим суддею у розгляді справи визначено суддю Слюсар Л.П.. Ухвалою судді від 15 квітня 2021 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 14.05.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Позовні вимоги не визнав та вказав, що позовні вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами, позивач приховав від суду важливі факти, та має заборгованість перед відповідачем за виконану нею роботу. Так, по-перше, до позовної заяви додані ксерокопії, які містять неповні номера карт, які відповідачу не належать. По-друге, позивач зазначає, що кошти направлялись помилково три рази поспіль та протягом тривалого часу. Але вказане твердження є вкрай сумнівним, адже чомусь ця помилка була здійснена три рази поспіль, і згадала позивач про цю «помилку» лише через півроку. По-третє, між сторонами була укладена усна домовленість про виконання відповідачем роботи по тестуванню та виявленню помилок в роботі андроїд застосунків, надання консультацій з приводу пошуку спеціалістів - девелоперів для проектів, які розробляє компанія ТОВ «Вайсві Діджитал», керівником якої є позивач. Факт того, що позивач є керівником вказаної компанії підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб щодо ТОВ «Вайсві Діджитал». Після телефонної розмови, відповідач надала позивачу копію свого паспорту та ідентифікаційного коду, відомості про адресу свого проживання, інші відомості про які позивач зазначила в позовній заяві. Однак станом на сьогодні позивач за послуги з відповідачем не розрахувалася. Вказав, що позивач мав правову підставу сплачувати кошти, за виконану відповідачем роботу протягом тривалого часу. При цьому, за змістом спірних правовідносин, ці кошти є заробітною платою, а тому в будь-якому випадку не підлягають поверненню відповідно до ст.1215 ЦК України. По-четверте, з сайту «Судова влада України» відповідачу стало відомо, що позивач також звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] . Предметом справи є стягнення з [PERSON] 65525,00 грн., на підтвердження чого позивач додала ті ж самі квитанції, що і в даній справі, але зазначає, що це є доказом боргу [PERSON] . Зазначив, що орієнтовний розрахунок судових витрат складає 28000 грн. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. 20.05.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. В якій вказала, що в відзиві міститься суперечлива та недостовірна інформація, метою якої є явне введення суду в оману. Зазначила, що жодних договірних (усних чи письмових) відносин між позивачем та відповідачем ніколи не існувало та існувати не могло. Вказала, що справа, яка перебуває на розгляді в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська немає жодного відношення до цієї справи, не пов`язана ні предметом розгляду, ні сторонами, ні сумою коштів, якою безпідставно заволоділа [PERSON] та відмовляється повернути. В тій справі мова йдеться про стягнення коштів, які [PERSON] отримав готівкою, розписався про це та на підставі договірних відносин повинен був виконати певні роботи ( послуги), чого в подальшому не зробив. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів по справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. 07.10.2022 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. В якій зазначив, що на виконання ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2022 року про витребування доказів, АТ «Універсал Банк» надав інформацію про те, що власником карткового рахунку [NUMBER] в АТ «Універсал Банк» на який перераховано 24225 грн. є не [PERSON] , тому позивач зменшив розмір позовних вимог на зазначену суму та просив стягнути із відповідача на користь позивача помилково перераховані кошти в розмірі 41 300,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з наведених в позові та відповіді на відзив підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених в відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, доходить наступного висновку. Судом встановлено,\~що 19.08.2020\~року о\~15:30:50\~ [PERSON] через\~термінал TS\~212727\~розташований в\~місті Київ,\~на вулиці\~Гришка Михайла,\~ЗА.\~було здійснено\~переказ коштів\~в розмірі\~41\~300 грн. на картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» [NUMBER] , що належить [PERSON] (т.1 а.с. 10). 19 лютого 2021 року [PERSON] засобом поштового зв`язку АТ «Укрпоштою» (трек номер: 0207202095813) було надіслано [PERSON] вимогу повернути помилково перераховані кошти в розмірі 41 300 грн. (сорок одна тисяча триста гривень) протягом семиденного строку на розрахунковий рахунок [PERSON] (ІBAN: [NUMBER] . Рахунок отримувача: [NUMBER] ) (т.1 а.с.а.с.11-13) Згідно з листом АТ КБ «Приватбанк» від 07-10-2021 №20.1.0.0.0/7-211005/30105 Банк надає інформацію щодо підтвердження зарахування коштів, які надійшли 19.08.2020 р. на підставі квитанції №TS212727 на картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] в сумі 41300 грн. кошти було зараховано саме на картковий рахунок [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). АТ КБ «ПриватБанк» повідомляє, що 19.08.2020р. здійснено зарахування коштів на картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 41300 грн., яка належить [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] (т.1 а.с. 245,246) Згідно зі ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16\~ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і - тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, що викладений у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до\~ст.\~1215\~ЦК України\~не підлягає\~поверненню безпідставно\~набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача ; інше майно, якщо це встановлено законом. Відповідно до вимоги від 18.02.2021 року [PERSON] вимагала від [PERSON] повернути кошти у сумі 41300 грн., помилково перерахованих без будь-яких правових підстав. Суд критично відноситься до твердження представника відповідача про існування домовленості (договірних відносин) між сторонами по виконанню роботи та оплату такої роботи, оскільки наявність договірних відносин відповідачем не підтверджено жодним доказом. Так, відсутній факт листування, замовлення робіт, послуг, наявність домовленості, пересилання інформації, факти надання, виконання відповідачем будь-яких послуг на замовлення позивача. Відповідачем не надано ні дату замовлення послуг, ні дату та умови їх надання та яким чином нібито вони надавались. Відсутня будь яка інформація і в призначенні платежу на відповідних квитанціях, наданих позивачем із позовом до суду. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78\~ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, законні та підлягають задоволенню. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В порядку ст. 141 ЦПК України, в порядку відшкодування судових витрат з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 908 грн.00 коп.

Outcome: approved