Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

Заявник [PERSON] через адвоката Ковальчука І.В. звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви вказує, що заявник [PERSON] , народився [INFO] в м.Золоте Попаснянського району Луганської області. 13.11.1977 року був документований військовим квитком [NUMBER] , виданим Первомайським міським військоматом Ворошиловоградської (Луганської) області. З 1977 - по 1980 рік проходив військову службу. 28.11.1980 р. був документований паспортом громадянина СРСР [NUMBER] , виданим Золотовським ВМ Первомайського ВВС Ворошиловоградської (Луганської) області. Протягом з 04.08.1986 до 05.05.1998 року зазначає, що постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Протягом цього періоду заявник перебував на військовому обліку за місцем своєї прописки у Стахановському міськвійськоматі Ворошиловоградської (Луганської) області та безперервно працював на підприємствах, розташованих в м.Стаханов (Кадіївка). У зв`язку з постійним проживанням на території України на момент проголошення Незалежності України 24.08.1991 р., вказує, що заявник на підставі п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України, належить до громадянства України». Також зазначає, що 05.05.1998 року заявник знявся з реєстрації за місцем проживання в м.Стаханов (Кадіївка) та переїхав для постійного проживання до м.Дзержинський Московської області, РФ. У подальшому, паспорт громадянина СРСР [NUMBER] , виданий Золотовським ВМ Первомайського ВВС Ворошиловоградської (Луганської) області, було втрачено. Вказує, що заявник не виходив з громадянства України та не подавав з цього приводу будь-яких заяв до Посольства України в РФ. Встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 р. необхідно для проведення процедури встановлення заявника до громадянства України, необхідну для подальшого документування відповідним паспортним документом. Просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав на території України (в м.Клавдіївка Луганської області) станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. Ухвалою Верховного суду від 22 жовтня 2021 року визначено підсудність цивільної справи за заявою [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення - Оболонському районному суду м.Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. 02.11.2021 року. Ухвалою від 15.11.2021 року по справі відкрито провадження. В судових засіданнях представник заявника заяву підтримував, з обставин викладених у ній та просив задовольнити. Зацікавлені особи в судові засідання явки своїх представників не забезпечили. Від Міністерства закордонних справ України надійшли письмові пояснення на заяву. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі зацікавлених осіб. Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи заявник [PERSON] народився [INFO] в м.Золоте, Попаснянського району, Луганської області. (а.с.14) 13.11.1977 року заявник отримував військовий квиток [NUMBER] в Стахановському МВК Ворошиловоградської (Луганської) області (а.с.15-18). Маючи намір встановити факт проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року заявник також надав суду трудову книжку [NUMBER] , в якій містяться відомості про працевлаштування заявника на підприємствах в м.Стаханов (м.Кадіївка) , зокрема з 01.11.1989 по 30.08.1995 в кооперативі «Агро» (запис № 15) (а.с.19-21)та адресний листок прибуття (а.с.22) Разом з тим Посольство України в Російській Федерації Консульський відділ надало заявнику відповідь з якого убачається, що за інформацією Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, перевіркою за наявними обліками зазначеного органу та його територіальних підрозділів, які працюють в штатному режимі (окрім тих, що знаходяться на тимчасово окупованій території Луганської області) було встановлено, що [PERSON] [INFO] зареєстрованим/знятим з реєстраційного обліку не значиться, паспортом громадянина колишнього СРСР та документами, що підтверджують громадянство України, не документувався. (а.с.23) З відповіді Управління державної міграційної служби України в Луганській області убачається, що обліки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрації місця проживання (відділ адресно-довідкової роботи) УДМС у Луганській області залишились на непідконтрольній українській владі території України (м.Луганськ), доступ до них відсутній. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. №1085-р. (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.02.2018 № 79-р) затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Також, Указом Президента України від 07.02.2019 року № 32/2019 затверджено межі та перелік районі, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях. До вказаного переліку включено м.Кадіївка (Стаханов) та м. Первомайськ Луганської області, тому в УДМС у Луганській області відсутня можливість надати інформацію щодо факту реєстрації та документування [PERSON] паспортом колишнього СРСР (проставлення штампу «Україна») на тимчасово окупованій території України. Перевіркою за наявними обліками УДМС у Луганській області та обліками територіальних підрозділів, які знаходиться на території підконтрольній українській владі та працюють у штатному режимі, було встановлено, що [PERSON] з питання оформлення документів щодо виїзду та постійне місце проживання за кордон не звертався. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Таким чином, особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 - з моменту внесення відмітки про громадянство України. При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України "Про громадянство України", також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" та Порядку, заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. У статті 1 Закону України "Про громадянство України" передбачено визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах", а саме: проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Відповідно до пункту 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає такі документи: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР; в) рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Отже, для оформлення органами міграційної служби належності до громадянства України [PERSON] необхідно подати рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись з заявою про встановлення факту [PERSON] просив встановити факт постійного проживання у повнолітньому віці на території України станом на 1991 рік, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. Однак заявником суду не надано доказів на підтвердження того за якою саме адресою він проживав у вищевказаний період. Матеріали справи взагалі не містять доказів за якою адресою було зареєстровано у вказаний період місце проживання [PERSON] на території України. Отже, надані заявником докази не є безспірними доказами підтвердження факту постійного (безперервного) його проживання на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Таким чином, вимоги заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, є недоведеними. За таких обставин, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні заяви. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed