Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , (далі - відповідач), про стягнення аліментів, в якій, з врахуванням уточненої позовної заяви від 22.07.2022 року, вказала, що протягом 2016 року по лютий 2021 року вона з відповідачем проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільний побут та домашнє господарство, разом відпочивали. [INFO] у них народився син, [PERSON] . Станом на день звернення до суду вона з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач визнає, що він є батьком дитини, проте не приймає участі у вихованні дитини, кошти на його утримання не надає. Вихованням та забезпеченням їх спільної дитини займається лише заявниця. Також позивач зазначила, що між нею та відповідачем була досягнута усна домовленість про те, що відповідач щомісяця буде надавати їй кошти на утримання дитини у розмірі 5000 грн., проте самостійно він їх не сплачує, та надає лише на вимогу позивачки. Крім того, заявниця вказала, що зверталась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача, проте на прохання останнього, який запевнив, що він визнав свої помилки та згоден сплачувати аліменти в добровільному порядку, відмовилась від позову. Однак, [PERSON] сплатив кошти на утримання дитини лише в лютому 2022 року та станом на дату звернення до суду платежів не здійснював. Враховуючи наведене та посилаючись на ст.ст.141, 150, 180, 181, 182, 188, 191 Сімейного кодексу України, Постанову Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», позивач просить суд: 1) стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття; 2) стягнути з відповідача на її користь несплачені аліменти за минулий період, а саме з 01.03.2022 року по 01.06.2022 року, у розмірі 15000 грн. Також просила допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Ухвалою суду\~від 18.08.2022\~року позовну\~заяву [PERSON] \~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання\~відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду від 18.08.2022 року та позовну заяву з додатками, які були надіслані за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с.31, 34), відповідач не отримав, поштове відправлення №0800100020137 (а.с.37) повернулось до суду без врученням по причині «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та з урахуванням вимог п. 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270, вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, тобто 02.09.2022 року. Відповідно у встановлений судом строк відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] , є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 17.12.2019 року (а.с.25). Як вбачається з довідки Макарівської селищної ради (а.с.24), [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї №2746, виданої 04.10.2021 року Макарівською селищною радою (а.с.26), до складу сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] входить [PERSON] , [INFO] , - син. На підтвердження того, що відповідач періодично надав грошові кошти позивачці на утримання дитини, остання надала виписку по її рахунку з АТ «КБ «Приват Банк» від 04.10.2021 року (а.с.27), з якої вбачається, що [PERSON] здійснював наступні перекази коштів за період з 01.02.2021 року по 03.10.2021 року: 11.02.2021 року 3500,00 грн.; 01.05.2021 року 2500,00 грн.; 12.05.2021 року 1900,00 грн.; 13.06.2021 року 5000,00 грн.; 21.08.2021 року 497,50 грн.; 10.09.2021 року 4000,00 грн.; 14.09.2021 року 1500,00 грн.; 01.10.2021 року 3930,25 грн. Як вказала позивач, а відповідач не скористався своїм правом заперечити проти цього, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги для утримання дитини, кошти надає лише періодично на вимогу позивачки і в недостатньому розмірі, необхідному для забезпечення дитини, що і змусило позивачку звернутись до суду з вказаним позовом про стягнення аліментів. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звернуто увагу судів на те, що відповідно до ст. 140 СК стягнення за рішенням суду з особи, записаної батьком або матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про них як батька або матері з актового запису про народження цієї дитини. Задоволення судом зазначених вимог може бути підставою для перегляду рішення про стягнення аліментів у зв`язку з нововиявленими обставинами. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 180-183 СК України, якими передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначені ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Обов`язок батьків по утриманню дитини до досягнення нею повноліття закріплений також у статті 51 Конституції України. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов про стягнення аліментів таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач-батько повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття, обставин які б перешкоджали цьому не встановлено, а з урахуванням мінімального розміру аліментів на дитину, а також з врахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, розмір заявлених до стягнення аліментів відповідає вимогам закону. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь несплачених аліментів за минулий період, а саме з 01.03.2022 року по 01.06.2022 року, у розмірі 15000 грн., суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Як вказала позивач у позовній заяві, що між нею та відповідачем існувала лише усна домовленість про те, що відповідач щомісяця буде надавати їй кошти на утримання дитини у розмірі 5000 грн., письмового нотаріального посвідченого договору про сплату аліментів, укладеного між сторонами, та в якому були б обумовлені розмір та строки виплати аліментів, позивачкою суду надано не було. Поряд з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Так, в позовній заяві [PERSON] зазначила, що раніше зверталась до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів, проте згодом подала заяву про відмову від позову. Окрім того, на підтвердження вказано заявницею не було надано суду жодних доказів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч.2 ст.191 СК України. Більш того, сама ж позивач додала до позову виписку з банку (а.с.27), яка підтверджує, що відповідач періодично перераховував заявниці кошти на утримання дитини, що в свою чергу спростовує твердження позивачки, про те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання їх сина. Як зазначив ВС України у своїй Постанові від 27.01.2020 року у справі №672/198/19 «Для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; ухилення відповідача від надання утримання дитині. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом», а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження умисних дій відповідача, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий час. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 992,40 грн. судового збору. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial