Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1. [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Вимоги мотивує тим, що вона є власником цього будинку, де зареєстроване місце проживання відповідачів, які з 2011 року не проживають за вказаною адресою, що підтверджується довідками. Відповідачі коштів на оплату комунальних послуг не надають, має намір відчужити вказаний будинок, однак не може цього зробити, тому звернулась з позовом до суду. 1.2. 05.11.2021 на адресу суду від представника відповідачів адвоката Лопухович А.О. надійшов відзив, згідно якого позов не визнають. Зазначають, що у зазначеному будинку вони постійно проживали разом із померлим дідом [PERSON] до дня його смерті, а також із чоловіком [PERSON] - [PERSON] , який також помер у 2017 році. До 2017 року дружина і діти [PERSON] деякий час змушені були проживати і в с.Птича і в м.Дубно, так як він почав зловживати алкогольними напоями та влаштовував скандали і бійки. Проте, відповідачка [PERSON] та [PERSON] , до дня його смерті, перебували у зареєстрованому шлюбі, підтримували його, постійно приїздили, періодично там проживали, доглядали господарство та садили город. Відповідачі здійснили поховання [PERSON] , який був братом позивачки. Отримавши позовну заяву із додатками відповідачі виявили, що [PERSON] таємно оформила на себе спадкові права на цей будинок, на підставі рішення Здолбунівського районного суду від 26.06.2020, не залучивши їх і не повідомивши нікому з них про свої наміри. Вони вважають це рішення незаконним, порушує їх спадкові права і оскаржують його до Рівненського апеляційного суду. Відповідно до вимог чинного законодавства при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідачі не втратили і ніколи не втрачали інтересу до даного житла, вважали і вважають його своїм. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 15.09.2021 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 13.12.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачці строк для усунення недоліків, а саме: доплатити судовий збір. Ухвалою суду від 13.01.2022 продовжено розгляд справи. Ухвалою суду від 13.06.2022 зупинено провадження у справі до вирішення по суті Рівненським апеляційним судом справи №562/1447/20 за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Здолбунівського районного суду від 26.06.2020 та набрання законної сили судовим рішенням та 21.09.2022 провадження у справі відновлено. Ухвалою суду від 21.09.2022 відновлено провадження у справі, оскільки справу №562/1447/20 Рівненським апеляційним судом розглянуто. В судове засідання сторони не з`явились. Позивачка про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 07.10.2021 звернулась до суду із заявою розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. 24.12.2021 доплатила судовий збір на виконання відповідної ухвали суду від 13.12.2021. Інших заяв не подавала. Від представника відповідачів адвоката Лопухович А.О. надійшла заява, згідно якої просить справу розглянути за їх відсутності, в позові відмовити, оскільки постановою Рівненського апеляційного суду від 01.09.2022 у справі №562/1447/20 скасовано рішення Здолбунівського районного суду від 26.06.2020: [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до Урвенської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, Птицької сільської ради Дубенського району Рівненської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, підстава набуття права власності на спірний житловий будинок за [PERSON] скасована, вона не є особою, права якої порушені у цій справі. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.10.2020, на підставі рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області №562/1447/20 від 26.06.2020 за [PERSON] зареєстровано 05.10.2020 право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно Довідок №352 від 01.03.2012 та №2414 від 18.10.2017, в житловому будинку [PERSON] по [ADDRESS] зареєстровані: син [PERSON] (помер [INFO] ), невістка [PERSON] , онук [PERSON] , онука [PERSON] (а.с.7, 8). Постановою Рівненського апеляційного суду від 01.09.2022 у справі №562/1447/20 скасовано рішення Здолбунівського районного суду від 26.06.2020: [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до Урвенської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, Птицької сільської ради Дубенського району Рівненської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно (а.с.132-134). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно зі ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності задекларована також ст.321 ЦК України. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою ст.383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст.71 ЖК України право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття. За ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 Житлового кодексу УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно дотримується позиції, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла («Kryvitska and Kryvitskyy v.Ukraine», заява № 30856/03), наголошує, що втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві» (Zehentner v.Austria), заява № 20082/02, пункт 56, ECHR 2009). При цьому, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку (згідно зі ст.72 Житлового кодексу УРСР). Оскільки збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, то під час вирішення цієї категорії справ з`ясуванню підлягають обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності особи. Згідно з цивільним процесуальним законом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України). Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Дослідивши докази, суд робить висновок, що в позові необхідно відмовити за безпідставністю. Підстава на якій [PERSON] зареєструвала своє право власності на спірне житло, тобто судове рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26.06.2020, скасовано апеляційним судом 01.09.2022 та відповідна постанова набрала законної сили. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спід про право власності на житловий будинок [ADDRESS] і, не будучи його законним власником, [PERSON] не може вимагати усунення перешкод у користуванні майном, що їй не належить.

Outcome: dismissed