Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Позивачем подано дану позовну заяву про відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на користь закладу або особи, де буде утримуватися малолітній [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу). Крім того просив передати малолітнього [PERSON] органу опіки та піклування виконавчого комітету Знам`янської міської ради до вирішення питання подальшого влаштування дитини. Вимоги обгрунтовані тим, що 11 січня 2022 року до служби у справах дітей виконавчого комітету Знам`янської міської ради звернувся староста Петрівського старостинського округу Знам`янської міської територіальної громади Шульга Л.М. з повідомленням про неналежний стан утримання та виховання малолітнього [PERSON] в сім`ї його матері [PERSON] , оскільки вони проживають у флігелі по [ADDRESS] . Під час обстеження працівниками служби спільно з фахівцем із соціальної роботи Знам`янського центру соціальних служб та старостою були виявлені незадовільні умови проживання [PERSON] із сином [PERSON] , оскільки в будинку дуже брудно і холодно, речі розкидані на підлозі, приготованої їжі для дитини не було. Відомості про батька малолітнього [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. 12.01.2022, після проведеної профілактичної бесіди із [PERSON] щодо стану утримання та виховання її малолітнього сина та наданого часу для приведення приміщення до належного санітарно-гігієнічного стану, було встановлено, що недоліки вона виправляти не намагалась. Того ж дня, малолітній [PERSON] був вилучений із сім`ї матері [PERSON] та влаштований до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради терміном на три місяці. 13 січня 2022 року малолітній [PERSON] , [INFO] , взятий на облік служби у справах дітей як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Підставою взяття на облік стало ухилення матері від виконання своїх обов`язків з виховання дитини та незадовільні умови проживання дитини. У зв`язку із введенням воєнного стану на території України малолітній [PERSON] евакуйований на невизначений термін відповідно до розпорядження начальника Кіровоградської обласної військової адміністрації від 01.03.2022 №125-р «Про виїзд дітей за межі України». З травня 2022 року [PERSON] проживає разом із співмешканцем та його родичами по [ADDRESS] , умови проживання незадовільні. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Знам`янської міської ради, яка відбулась 02 червня 2022 року, розглянуто питання про доцільність відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав. За результатами розгляду, органом опіки та піклування складено висновок про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, з метою соціального захисту малолітнього та своєчасного надання йому статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та подальшого влаштування до сімейних форм виховання, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з`явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , батьками його значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.25). Згідно із Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України відомості про батька малолітнього [PERSON] записані за вказівкою матері (а.с.11). Відповідно до довідки №3528-5000337712 від 01.02.2021, [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с.22). Згідно акта обстеження умов проживання від 27 квітня 2022 року та від 12 травня 2022 року, встановлено, що санітарно-гігієнічні умови проживання незадовільні. На момент обстеження в будинку було брудно, повна антисанітарія, розкидані речі, сторонні неприємні запахи, обмежений запас продуктів. Для проживання та виховання дитини умови відсутні (а.с.8,13,14). Згідно направлення служби у справах дітей виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області №7 від 12.01.2022, [PERSON] тимчасово влаштований до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради, а відповідно до розпорядження начальника Кіровоградської обласної військової адміністрації від 01.03.2022 №125-р «Про виїзд дітей за межі України», був евакуйований на невизначений термін (а.с.15,16). Згідно з висновком про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав від 16 червня 2022 року, зробленого виконавчим комітетом Знам`янської міської ради Кіровоградської області, виконавчий комітет прийшов до висновку про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (а.с.3-4). З характеристик вбачається, що за час проживання на території Дмитрівської сільської ради та Знам`янської міської територіальної громади [PERSON] не має компрометуючих мета ріалів, інформація про зловживання спиртними напоями та наркотичними засобами відсутня, власного житла не має, проживає в садибі свекра (а.с.18,21). Відповідачем доказів про її доходи не надано, на обліку у центрі зайнятості як безробітна станом на 25.04.2022 не перебуває (а.с.20). Відповідно до ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Статтею 51 Конституції України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.1 ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.1 ст.151 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). В судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином батьківські обов`язки не виконує, достатньої уваги вихованню та розвитку дитини не приділяє, належної турботи і догляду не здійснює. Суд вважає, що вказані обставини виникли внаслідок неналежної поведінки відповідача, а також її особистих якостей, які призвели до неспроможності, належним чином дбати про сина, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечувати його соціальну адаптацію та справляти на нього відповідний виховний вплив. Згідно статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відібрання дитини у батьків - це теж санкція за невиконання батьківських обов`язків, але більш м`яка, ніж позбавлення батьківських прав. Відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав - це або крок до оздоровлення неблагополучної сім`ї, або, навпаки, крок до повного припинення правовідносин шляхом позбавлення батьківських прав зі всіма наслідками. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Закон України «Про охорону дитинства» визначає: Стаття 11 Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Стаття 12 Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Стаття 14 Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. У додатку до Рекомендації Rec(2005)5 Комітету міністрів, прийнятої 16 березня 2005 року, перелічено основні принципи забезпечення прав дітей. Зокрема, ці принципи передбачають таке: сім`я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків; наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб; встановлення опіки над дитиною має залишатися винятком, і головною метою такого заходу є захист інтересів дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і громадянина проголошує, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як відзначив Європейський суд з прав людини (справа «Савіни проти України») право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. У цій же справі Європейський суд з прав людини також відзначив, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Аналізуючи зібрані у цій справі докази у їх сукупності, з урахуванням інтересів малолітньої дитини, визнання позову матір`ю дитини, приймаючи до уваги те, що [PERSON] не намагається створити всі необхідні умови для проживання сина, ніде не працює, практично не цікавилась долею дитини, а тому, суд приходить до висновку, що наразі існує необхідність відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, така міра, на думку суду, буде відповідати найкращим інтересам дитини. Частина 4 ст.170 СК України встановлює, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. На підставі ст.15, ч.4 ст.170, ст.180 СК України, враховуючи також обставини, визначені статтею 182 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання її малолітнього сина аліменти, визначивши їх розмір, як того вимагає положення ст.183 СК, в єдиній частці від заробітку матері в межах заявлених позовних вимог - у частині, що становитиме 1/4 частину усіх видів її заробітку (доходів), але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом, щомісяця, до повноліття дитини на користь тих осіб або установ, на утриманні яких буде перебувати дитина. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved