Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання права власності за давністю користування. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла її баба [PERSON] . У власності баби був житловий будинок [ADDRESS] . Спадщини після баби ніхто не приймав, спадкова справа не заводилась. В реєстрах вказане майно ні за ким не числиться. Заявляє, що з часу смерті баби, вона стала використовувати вказаний будинок за призначенням. Використовує його і до сьогодні, проводить поточний ремонт, обробляє земельну ділянку, сплачує всі необхідні платежі, тому вважає, що вона має право набути право власності на вказаний будинок за давністю користування. Будинок 1959 року забудови. Позивачка не має на будинок жодних документів. На будинок, крім неї, ніхто не претендує. Єдиний, хто може претендувати її брат, відповідач у справі. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився, подав до суду заяву, якою позов визнав та просив проводити розгляд справи у його відсутності. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними звукозаписуючими засобами не здійснювалося. Інших доказів до справи позивачем не додано, клопотань про витребування інших доказів не заявлялось. Оцінюючи кожний аргумент, наведений учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд приходить до висновку про задоволення позову з урахуванням наступного. З поданих документів: свідоцтва про смерть [PERSON] , свідоцтва про народження [PERSON] , свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , свідоцтва про народження [PERSON] видно, що померла [PERSON] приходилась позивачці [PERSON] бабою. Як видно з технічного паспорта від 12.07.1989р. та дубліката свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від [INFO] померла [PERSON] , була власником житлового будинку [ADDRESS] . При порівнянні технічних паспортів 1989року та 2022року видно, що добудов чи перебудов за цей період не відбулося. З інформації з ДРРПНМ №304347002, видно, що такий житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстрований. Зі свідоцтва про смерть [PERSON] , видно, що батько позивачки помер [INFO] . А згідно витягу зі спадкового реєстру №69418350, видно, що спадкова справа не заводилась. З довідки старости села від 07.07.2022року, видно, що позивачка проживала зі своєю бабою, здійснювала за нею догляд та вели спільне господарство. Набувальна давність є способом виникнення права власності, тобто таким способом, відповідно до якого право власності на цю річ виникає вперше, або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України. \~ \~ \~ \~Суд враховує, що будинок збудований в 1959році. Після смерті баби, протягом визначених ст.344ЦКУ строків ніхто не вчиняв дій, що свідчили б про обов`язок повернути (витребувати) майно з часу коли позивач став ним користуватись. З урахуванням викладеного суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки позивач фактично володіє та користується вказаним майном. Строк володіння майном повністю відповідає положеннями ст.344ЦК України. Суд вважає, що до даних правовідносин слід застосувати наступні правові норми: 01.01.2004р. вступив в дію ЦК України, статтею 344 якого передбачено виникнення права власності за набувальною давністю. Як зазначено в ст. 344 ч.1 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п"яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Відповідно до ч.4ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно змісту ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Таким чином, вказаний позов підлягає задоволенню, оскільки з часу початку користування вказаним майном позивач відкрито, безперервно, без таємниць користується вказаним будинком, обробляє земельну ділянку, вважає його своїм. Сплачує необхідні платежі для обслуговування даного майна, проводить його поточний ремонт, в даному будинку знаходяться її речі. Іншими словами: тривало, добросовісно, відкрито та безперервно, без таємниць володіє житловим будинком, ставиться до нього як до свого власного майна. Позивач заволодів даним майном добросовісно, обставини у зв`язку з якими виникло володіння цим майном не давали сумніву щодо правомірності користування ним. З врахуванням того, що відповідач позов визнав, подавши про це заяву, до початку розгляду справи по суті, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з врахуванням встановлених судом обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право на спірний житловий будинок за набувальною давністю, а відповідно позов є підставним та підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved