Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

26.12.2014 позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 07.10.2011 між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») та приватним підприємством «Спецзовнішкомплект» (далі - ПП «Спецзовнішкомплект») укладено договір кредитної лінії № 5, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 37 500 000 грн. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 07.10.2011 ПАТ «Державний ощадний банк України», ПП «Спецзовнішкомплект» та [PERSON] укладено договір поруки № 1, за умовами якого останній зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. 04.07.2012 та 25.07.2012 між банком та позичальником укладено додаткові договори №1 та №2 щодо умов надання кредитних коштів в рамках першого траншу (його частини) кредиту - укладення договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно (комплекс будівель та споруд по [ADDRESS] ) та договору поруки з [PERSON] . Додатковим договором №3 від 05.10.2012 сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з графіком: з 1 по 39 місяць - 37 500 000 грн; на кінець 40 місяця - 33 500 000 грн; на кінець 41 місяця - 29 500 000 грн; на кінець 42 місяця - 25 500 000 грн; на кінець 43 місяця - 21 500 000 грн; на кінець 44 місяця - 17 500 000 грн; на кінець 45 місяця - 13 500 000 грн; на кінець 46 місяця - 9 500 000 грн; на кінець 47 місяця - 5 500 00 грн; на кінець 48 місяця - 0 грн. Згідно з додатковим договором №4 від 22.05.2013 сторони погодили умови надання кредитних коштів в рамках першого траншу (його частини) кредиту - укладення договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно (комплекс будівель та споруд по [ADDRESS] ) та договору поруки з [PERSON] 28.08.2013 між банком та позичальником укладено додатковий договір №5, за умовами якого забезпечення надання кредитних коштів в рамках другого траншу (його частини) кредиту в розмірі, що з попередніми траншами не перевищуватиме діючого ліміту кредитування, здійснено шляхом укладення між банком та ТОВ «Сідвелс» договору іпотеки нерухомості - комплекс будівель по [ADDRESS] та земельної ділянки за вказаною адресою, а також між банком та ТОВ СУПП «Ай.Ті.Джі-Інвест» та між банком і ПП «Спецзовнішкомплект» - договорів застави рухомого майна (обладнання), за цією ж адресою. 05.09.2013 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПП «Спецзовнішкомплект» укладено договір кредитної лінії №4, до якого були внесені зміни та доповнення додатковим договором №1 від 22.10.2013, згідно з яким банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 22 000 000 грн з кінцевим терміном повернення не пізніше 04.09.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18 % річних. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 05.09.2013 між ПАТ «Державний ощадний банк України», ПП «Спецзовнішкомплект» та [PERSON] укладено договір поруки №1, за умовами якого останній зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору кредитної лінії №5 станом на 16.12.2014 утворилась заборгованість у розмірі 1 675 728,27 грн, за договором кредитної лінії №4 - 27 075 977,75 грн. Звернувшись до суду із заявою про збільшення позовних вимог, зазначив, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору кредитної лінії №5 станом на 27.05.2016 утворилась заборгованість у розмірі 78 133 339,71 грн, з яких: 37 500 000 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 11 066 272,74 грн - прострочена заборгованість за процентами, 11 229 945,21 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 2 183 102,28 грн - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 1 354 602,74 грн - 3 % річних за непогашення кредиту, 270 535 грн - 3% річних за непогашення процентів, 12 750 000 грн - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату кредиту, 1 778 881,74 грн - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів. Неналежне виконання позичальником умов договору кредитної лінії №4 від 05.09.2013 призвело до утворення заборгованості станом на 27.05.2016 у розмірі 23 410 712,59 грн, з яких 1 315 466,32 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 2 315 199,41 грн - прострочена заборгованість за процентами, 2 897 123,29 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 1 309 831,80 грн - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 1 007 923,59 грн - 3% річних за непогашення кредиту, 113 025,41 грн - 3 % річних за непогашення процентів, 13 415 154,66 грн - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату кредиту, 1 036 988,11 грн - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів. Суму заборгованості за договорами кредитної лінії №5 та №4 банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2016 позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованості в розмірі 91 917 821,84 грн. та судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. Апеляційним судом м. Києва відповідно до рішення від 16.11.2016 вказане рішення Оболонського районного суду м. Києва в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] 9626230,50 грн. (3% річних та інфляційні втрати). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2017 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2016 та рішення Апеляційного суду м. Києва від 16.11.2016 скасовано, цивільну справу за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , третя особа: ПП «Спецзовнішкомплект», про стягнення заборгованості направлено на новий розгляд до Оболонського районного суду міста Києва за підсудністю. Однак, постановою Верховного суду України від 13.09.2017 ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2017 скасовано, рішення Апеляційного суду м. Києва від 16.11.2016 залишено без змін. У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2016 за нововиявленими обставинами. Просив суд переглянути рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2016 у зв`язку з ново виявленими обставинами. В обгрунтування вимог заяви [PERSON] вказував, що на час винесення рішення Оболонським районним судом м. Києва 12.08.2016 існувало ряд судових рішень, які на думку [PERSON] не були йому відомі на час розгляду справи №756/217/15-ц та які мали б входити до предмету доказування у зазначеній справі, та могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які брали участь у справі. Зокрема, [PERSON] вказував, що банк затягуючи процес реєстрації права власності нараховував боржнику процента та штрафні санкції на всю суму боргу, а не на зменшену як мав би. Тобто, майже 3 місяці банк протизаконно збільшував суму заборгованості збільшуючи обсяг його відповідальності як поручителя. [PERSON] залучив особу, яка має навички та спеціальні знання у сфері бухгалтерського обліку для проведення контррозрахунку його заборгованості перед банком за договорами кредитної лінії №5 та №4. Згідно з розрахунком ТОВ Юридична компанія «Альфа Лекс Консалтінг» станом на 09.02.2016 прострочена заборгованість за договором кредитної лінії №4 була зменшена банком до суми 3 484 410,40 грн. Зменшення заборгованості відбулося на підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.10.2015 у справі №912/3431/15, відповідно до якого в рахунок часткового погашення заборгованості ПП «СпецЗовнішКомплект» перед ПАТ «Державний ощадний банк України» за Договором кредитної лінії №4 у розмірі 24 077 500,00 грн без ПДВ, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №25 та визнано за банком права власності на комплекс будівель. Рішення набрало законної сили 19.11.2015. Однак, банк зменшив суму заборгованості по договору кредитної лінії №4 на 24 077 500,00 грн лише 08.02.2016 і протягом майже трьох місяців банк здійснював нарахування відсотків та штрафних санкцій на загальну суму заборгованості. Представник ТОВ Юридична компанія «Альфа Лекс Консалтінг» повідомила, що з 16.07.2015 по 16.02.2016 банк взагалі не мав права нараховувати проценти чи штрафні санкції на проценти, адже в цей період відповідно до ухвали Господарського суду Кіровоградської області діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів боргів - ПП «Спецзовнішнкомплект», але незважаючи на цю ухвалу банк здійснював нарахування за цей період. З метою виправлення помилок, допущених при розгляді справи Оболонським районним судом м. Києва та присудження невиправдано великої суми заборгованості [PERSON] звертається з даною заявою. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом, а те що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду необхідних даних. Зазначені [PERSON] у заяві обставини мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі, оскільки на їх підставі можна зробити висновок про значно менший розмір заборгованості по договорам кредитних ліній №5 та №4, а надані банком розрахунки не відповідають дійсності та спрямовані на штучне збільшення заборгованості без законних підстав на те. Ухвалою суду від 22.07.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі за заявою [PERSON] про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , третя особа: Приватне підприємство «Спецзовнішкомплект», про стягнення заборгованості. У свою чергу представником позивача [PERSON] 04.09.2020 подано до суду відзив на заяву [PERSON] про перегляд рішення у зв`язку з ново виявленими обставинами. Просив суд відмовити у задоволенні заяви та залишити рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2016 у справі №756/217/15-ц в силі. В обгрунтування відзиву посилався на те, що не є підставою для перегляду рішення за ново виявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. Процедура скасування остаточного рішення у зв`язку з ново виявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також, що цей доказ є вирішальним. АТ «Ощадбанк» вважає, що судові рішення про які йдеться в заяві [PERSON] в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України та Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30.03.2012 №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з ново виявленими обставинами» не є підставою для перегляду судового рішення №756/217/15-ц за ново виявленими обставинами. [PERSON] стверджує, що йому як поручителю не було відомо про рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.10.2015 у справі №912/3431/15… але після консультації з адвокатом стало відомо, що зменшуючи суму заборгованості на 24 077 500,00 грн банком не було враховано, що операції з передачі права власності на об`єкти застави оподатковуються ПДВ і сума зменшення заборгованості по договору кредитної лінії №4 повинна становити 28 893 000,00 грн з урахуванням ПДВ, а не 24 077 500,00 грн без ПДВ. Однак, дане твердження є недостовірним та таким, що досліджувалось/оцінювалось у справі №756/217/15-ц і не знайшло свого правового підґрунтя як доказ у неправильності зменшення банком суми заборгованості на 24 077 500,00 грн без ПДВ. В додатках до заяви АТ «Ощадбанк» від 02.06.2016 №55/2-08/851 про збільшення розміру позовних вимог міститься виписка по рахунку ПП «Спецзовнішкомплект» за кредитним договором №4 за період з 05.09.2013 по 27.05.2016, в якій передбачено рух коштів, дата надходження коштів та на підставі чого були зараховані кошти. В зазначеній виписці містяться відомості про зарахування 24 077 500,00 грн в рахунок погашення частини кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно, судом було надано оцінку вказаним доказам та винесено відповідне рішення, яке набрало законної сили. За твердженням представника позивача, у даному випадку [PERSON] намагається переоцінити доказ, який був оцінений судом у процесі розгляду справи №756/217/15-ц, що в силу ч. 4 ст. 423 УПК України не є підставою для перегляду рішення суду за ново виявленими обставинами. Окрім того, у касаційній скарзі [PERSON] на рішення Апеляційного суду м. Києва від 16.11.2016 та рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2016 вказував про рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.10.2015 у справі №912/3431/15. Із поданої заяви [PERSON] про перегляд за ново виявленими обставинами вбачається, що відомості викладені в ній є аналогічними тим, що вказувались у касаційній скарзі [PERSON] на рішення Апеляційного суду м. Києва від 16.11.2016 та рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2016 у справі №756/217/15-ц. Таким чином, твердження [PERSON] у заяві, що йому як поручителю не було відомо про рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.10.2016 у справі №912/3431/15 не відповідають дійсності. Представник АТ «Ощадбанк» зауважує, що в основу рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.08.2016 у справі №756/217/15-ц був покладений розрахунок заборгованості по договору кредитної лінії №5 від 07.10.2011 та за договором кредитної лінії №4 від 05.09.2013 станом на 27.05.2016. Відповідно на вказану дату мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника ПП «Спецзовнішкомплект» не існував. Тому, нараховані банком проценти та інші платежі на основну суму заборгованості станом на 27.05.2016 були законними та обґрунтованими з огляду на відсутність мораторію. Відповідно посилання [PERSON] на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 16.07.2016 у справі №912/2487/15 про банкрутство ПП «Спецзовнішкомплект», як на ново виявлену обставину є безпідставними. Щодо посилань [PERSON] на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 10.05.2016 у справі №912/1543/16 та від 29.06.2016 у справі №912/1542/16, то такі рішення були наявні в матеріалах справи №756/217/15-ц, з огляду на подане АТ «Ощадбанк» у даній справі клопотання від 12.08.2016 про долучення цих рішень до матеріалів справи. Тож, вказані рішення судів існували на час розгляду справи №756/217/15-ц, були відомі [PERSON] та не вплинули на висновки суду про права та обов`язки [PERSON] у даній справі. Окрім того, представник позивача вказував на те, що апеляційний суд ухвалив нове рішення з приводу заявлених вимог в частині 3% річних та інфляційних втрат, а тому Оболонський районний суд м. Києва не уповноважений переглядати рішення суду першої інстанції за ново виявленими обставинами з підстав вказаних в заяві з огляду на положення ст. 425 ЦПК України. У свою чергу, [PERSON] 10.09.2020 було подано до суду доповнення до заяви про перегляд рішення за ново виявленими обставинами до якої було долучено висновок експерта №03/09-2020 за результатами проведення економічної експертизи від 03.09.2020. Ухвалою суду від 09.11.2020, яка відображена у протоколі судового засідання, доповнення до заяви [PERSON] від 10.09.2020 було залишено без розгляду. Зазначена ухвала учасниками справи в апеляційному порядку оскаржена не була та набрала законної сили з моменту її проголошення судом. 17.09.2020 [PERSON] було подано до суду заперечення на відзив. Вказує, що заборгованість ПП «Спецзовнішкомплект» виникла починаючи з серпня 2014 року, тобто за період за який банк здійснював розрахунки починається з серпня 2014 року по 27 травня 2016 року. Відповідно фактом є твердження, що до цього періоду також входить часовий проміжок з липня 2015 року по 16 лютого 2016 року. Тобто період, під час якого діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника ПП «Спецзовнішкомплект». В цей період банк не мав жодного права здійснювати будь-які нарахування по договорам кредитних ліній №4 та №5. Звертає увагу суду, що рішення Господарського суду Кіровоградської області від 10.05.2016 у справі №912/1543/16 та від 29.06.2016 у справі №912/1542/16 Оболонським районним судом м. Києва не досліджувалися та не були взяті до уваги, хоча сума заборгованості боржника і поручителя є нерозривно пов`язаними. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09.11.2020 року заяву [PERSON] про перегляд рішення за нововиявленими обставинами задоволено, призначено справу в порядку загального позовного провадження. Так, відповідно до ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Постановляючи ухвалу від 09.11.2020 Оболонським районним судом міста Києва було скасовано рішення того ж суду від 12.08.2016, однак, нове рішення за наслідками розгляду зави про перегляд рішення за нововиявленими обставинами ухвалено не було у зв`язку з великим обсягом матеріалів справи. Так, судом при постановленні ухвали від 09.11.2020 було враховано складність справи, особливість предмету доказування, об`єм матеріалів справи та доказів, які вони містять, а тому суд дійшов висновку, що нове рішення у даній справі можливо ухвалити після ретельного дослідження обставин справи, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 09.12.2021 від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Просить суд ухвалити рішення, яким відмовити ПАТ «Державний ощадний банк України» в задоволенні позовних вимог. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з тим, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, клопотань про розгляд справи без його участі, заяв про відкладення розгляду справи до суду не направляв. Явку своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечив. Від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 04.10.2022 у зв`язку з перебування у відпустці з 19.09.2022 по 10.10.2022. Також, від представника відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про відкладення у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження причин поважності неявки у судове засідання до суду надано не було. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи. Суд бере до уваги, що сторона відповідача була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи і той факт, що справа перебуває у провадженні більше року, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, яка була належним чином повідомлена про день та час судового засідання. Третя особа явку свого представника у судове засіданні не забезпечила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши заяву [PERSON] про перегляд рішення за ново виявленими обставинами та матеріали цивільної справи №756/217/15-ц, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - Суд) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання, тобто доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (пп. 27 - 28 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Правєдная проти Росії" №69529/01 та п. 46 рішення від 6 грудня 2005 року у справі "Попов проти Молдови" № 2). Однак, при цьому суд наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (п.40 рішення від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України»; п.п. 51 - 52 рішення від 24 червня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»; п.п. 42-44 рішення від 09 червня 2011 року справі «Желтяков проти України»). Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним ( пп. 27 - 34 рішення Суду у справі «Праведная проти Росії» від 18 листопада 2004 року). Наведені [PERSON] доводи зводяться до того, що на час винесення рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» 91 917 821,84 грн., існували ряд судових рішень, які на думку [PERSON] , йому не були відомі на час розгляду справи № 756/217/15-ц та які, на його думку, дають підстави вважати, що ці судові рішення мали б входити до предмета доказування у справі № 756/217/15-ц та могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які брали участь у вказаній справі. Судом встановлено, що 07 жовтня 2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПП «Спецзовнішкомплект» було укладено договір кредитної лінії №5, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 37 500 000,00 грн. (т.1, а.с.9-17). Згідно з п. 2.2 кредитного договору кредит надається у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 06 жовтня 2015 року. Кредит позичальнику може надаватися в таких валютах: гривні, євро, погашення кредиту (його частини) здійснюється у валюті надання кредиту (його частини). Відповідно до 2.7.1. проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі наступних процентних ставок: за частиною заборгованості в євро - 12% річних; за частиною заборгованості в гривнях - 17% річних. Також, п. 7.1.1 кредитного договору встановлено, що за порушення взятих на себе зобов`язань з повернення суми кредиту, комісійних винагород та своєчасної сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення. У подальшому до цього кредитного договору між сторонами було укладено додатковий договір №1 від 04 липня 2012 року, додатковий договір №2 від 25 липня 2012 року, додатковий договір №3 від 05 жовтня 2012 року, додатковий договір №4 від 22 травня 2013 року та додатковий договір №5 від 28 серпня 2013 року (т.1, а.с.19-24). У пункті 2.3.5 додаткового договору №3 від 05 жовтня 2012 року до договору кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з таким графіком: з 1 по 39 місяць - 37 500 000,00 грн.; на кінець 40 місяця - 33 500 000,00 грн.; на кінець 41 місяця - 29 500 000,00 грн.; на кінець 42 місяця - 25 500 000,00 грн.; на кінець 43 місяця - 21 500 000,00 грн.; на кінець 44 місяця - 17 500 000,00 грн.; на кінець 45 місяця - 13 500 000,00 грн.; на кінець 46 місяця - 9 500 000,00 грн.; на кінець 47 місяця - 5 500 000,00 грн.; на кінець 48 місяця - 0 грн. (т.1, а.с.21). Також, 07 жовтня 2011 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Державний ощадний банк України», ПП «Спецзовнішкомплект» та [PERSON] було укладено договір поруки №1, за умовами якого останній зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (т.1, а.с.25-26). 05 вересня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПП «Спецзовнішкомплект» було укладено договір кредитної лінії №4, до якого були внесені зміни та доповнення додатковим договором №1 від 22 жовтня 2013 року, згідно якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 22 000 000,00 грн., кредит надавався у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 04 вересня 2014 року. Проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 18% річних (т.1, а.с.27-34). Пунктом 7.2.1 цього кредитного договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, банк має право застосовувати до позичальника наступні штрафні санкції зокрема пеню на користь банку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу з повернення суми кредиту та/або від суми несвоєчасного сплачених комісійних винагород та\\або процентів за користування кредитом за кожен день прострочення. Також, 05 вересня 2013 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Державний ощадний банк України», ПП «Спецзовнішкомплект» та [PERSON] було укладено договір поруки №1, за умовами якого останній зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (т.1, а.с. 35-36). ПП «Спецзовнішкомплект» не виконало взяті на себе зобов`язання за договором кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 27 травня 2016 року становить 78 133 339,71 грн., з яких 37 500 000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 11 066 272,74 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 11 229 945,21 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 2 183 102,28 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 1 354 602,74 грн. - 3% річних за непогашення кредиту, 270 535,00 грн. - 3% річних за непогашення процентів, 12 750 000,00 грн. - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату кредиту, 1 778 881,74 грн. інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів (т.2, а.с.139-143). Також, ПП «Спецзовнішкомплект» не виконало взяті на себе зобов`язання за договором кредитної лінії №4 від 05 вересня 2013 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 27 травня 2016 року становить 23 410 712,59 грн., з яких 1 315 466,32 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 2 315 199,41 грн. - прострочена заборгованість за процентами, 2 897 123,29 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 1 309 831,80 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 1 007 923,59 грн. - 3% річних за непогашення кредиту, 113 025,41 грн. - 3% річних за непогашення процентів, 13 415 154,66 грн. - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату кредиту, 1 036 988,11 грн. інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів (т.2, а.с.144-148). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Спецзовнішкомплект» неналежним чином виконує свої зобов`язання за договором кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року та договором кредитної лінії №4 від 05 вересня 2013 року. Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 10 травня 2016 року та рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 29 червня 2016 року вже було стягнуто заборгованість за договором кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року та договором кредитної лінії №4 від 05 вересня 2013 року (т. 2, а. с. 174-191). У матеріалах справи № 756/217/15-ц міститься заява АТ «Ощадбанк» від 02.06.2016 №55/2-08/851 про збільшення розміру позовних вимог, яка була отримана судом 03.06.2016. У додатках до поданої заяви, Банком було надано розрахунок (станом на 27.05.2016) заборгованості за кредитним договором № 4 від 05.09.2013, у силу якого, вбачається, що 24 077 500,00 грн були розподілені наступним чином: 3 392 966,32 грн - на погашення заборгованості за простроченими процентами; 20 684 533,68 грн - на погашення основної суми заборгованості, що підтверджується випискою по рахунку ПП «Спецзовнішкомплект» за період з 01.01.2015 по 01.06.2016. У додатках до заяви АТ «Ощадбанк» від 02.06.2016 № 55/2-08/851 про збільшення розміру позовних вимог, міститься виписка по рахунку ПП «Спецзовнішкомплект» за кредитним договором № 4 за період з 05.09.2013 по 27.05.2016, в якій передбачено рух коштів, дата надходження кошті та на підставі чого були зараховані кошти. У зазначеній виписці містяться відомості про зарахування 24 077 500,00 грн в рахунок погашення частини кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно, судом було надано оцінку вказаним доказам. В основу рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року у справі № 756/217/15-ц, був покладений розрахунок заборгованості по договору кредитної лінії № 5 від 07.10.2011 та за договором кредитної лінії № 4 від 05.09.2013 станом на 27.05.2016. Відповідно на вказану дату, мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника ПП «Спецзовнішкомплект» не існував. Тому, нараховані позивачем проценти та інші платежі на основну суму заборгованості станом на 27.05.2016 були законними та обґрунтованими, з огляду на відсутність мораторію. Відповідно, посилання [PERSON] на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 16.07.2016 у справі № 912/2487/15 про банкрутство ПП «Спецзовнішкомплект», як на нововиявлену обставину, є безпідставним та не доведеним. Щодо посилання [PERSON] в заяві на рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.05.2016 у справі № 912/1543/16 та від 29.06.2016 у справі № 912/1542/16, то такі рішення були наявні в матеріалах справи №756/217/15-ц, з огляду на подане АТ «Ощадбанк» по даній справі клопотання від 12.08.2016 про долучення цих рішень до матеріалів справи. Отже, доводи, на які посилався [PERSON] у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не знайшли свого підтвердження. Таким чином, враховуючи те, що боржником належним чином не виконувались умови договорів кредитної лінії, забезпечених порукою, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача як поручителя на користь банку заборгованості. Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України. Умовами додаткового договору № 3 від 05 жовтня 2012 року до договору кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року банк та позичальник змінили строки здійснення платежів, які мали бути здійснені позичальником в погашення заборгованості за кредитом. Згідно умов договору поруки від 07 жовтня 2011 року до договору кредитної лінії №5 від 07 жовтня 2011 року [PERSON] зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. В п. 4.3. договору поруки банк та поручитель домовились, що у випадку продовження строків повернення кредиту та або у випадку будь-яких інших змін строків здійснення платежів позичальником за кредитним договором, обсяг відповідальності поручителя не змінюється. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості з поручителя, оскільки будь-яких змін, про внесення яких кредитор був зобов`язаний повідомити та отримати згоду від поручителя, до кредитного договору не вносились, а згідно договору поруки зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань, умовами якого, зокрема, передбачено що у випадку продовження строків повернення кредиту та/або у випадку будь-яких інших змін строків здійснення платежів позичальником за кредитним договором, обсяг відповідальності поручителя не змінюється. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно роз`яснень, викладених в п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Зобов`язання боржника, що випливають з кредитного договору щодо повернення кредиту в національній валюті та сплати процентів є грошовими, відтак, у разі прострочення виконання таких зобов`язань кредитор має право на отримання від боржника сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до наявних в матеріалах справи розрахунків сума трьох процентів річних та інфляційної складової становить 9 626 230,50 грн., вказана сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України». Зазначені [PERSON] обставини не спростовують фактичні дані, покладені в основу рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року у справі № 756/217/15-ц, не впливають на правильність цього судового рішення та не мають істотного значення для правильного вирішення спору. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що доводи, на які посилався відповідач у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не знайшли свого підтвердження. Інших доводів, які б спростували висновки суду, матеріали справи не місять. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved