Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

До Селидівського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач) до КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» (далі відповідач) про поновлення на роботі, яка мотивована тим, що він з 03.11.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді лікаря-хірурга, а з 19.04.2022 виконував обов`язки завідувача хірургічного відділення. Наказом відповідача від 09.08.2022 № 1-дог на підставі акту від 15.07.2022 про встановлення фактичної відсутності на робочому місці йому було винесено догану за порушення трудової дисципліни. Наказом відповідача від 10.08.2022 № 308 на нього було накладено дисциплінарне стягнення у зв`язку з недотриманням службових обов`язків, субординації та медичної етики й оголошено догану. Наказом відповідача від 10.08.2022 № 185-ос його звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за відсутність на робочому місці без поважних причин з 17 години 47 хвилин 11.07.2022 по 07 годину 50 хвилин 12.07.2022 згідно доповідної записки інженера з комп`ютерних систем. Зі звільненням з посади категорично не згоден, вважає вказані накази безпідставними та такими, що суперечать діючому законодавству, а звільнення з роботи з грубим порушенням трудових прав. Вказує, що наказами від 09.08.2022 № 1-дог та від 10.08.2022 № 185-ос його притягнуто до відповідальності двічі за одне й те саме порушення; акт про відсутність на робочому місці складений тільки 2 свідками, які вже не перебували на робочому місці; не може вважатися прогулом відсутність працівника на своєму робочому місці, якщо він перебував на території підприємства; відсутність попередньої згоди профспілкового працівника на звільнення; незаконність відео зйомки на робочому місці; у наказі від 10.08.2022 № 308 не вказано посилання на документ, пункт чи розділ документу, який було порушено; ставить під сумнів послідовність нумерації внутрішніх наказів відповідача, а також, що повний розрахунок з ним проведено тільки 12.08.2022, хоча звільнено 10.08.2022. Зазначає, що звільнення його з роботи відбулося через неприязні відносини між ним та директором лікарні, а звільнення через прогул під час дії військового стану не допускається. Поряд з цим вказує, що внаслідок незаконного звільнення йому було завдано моральну шкоду через втрату роботи, яка була основним джерелом доходу, залишився без засобів існування, що вимагало додаткових зусиль для організації його життя в період війни. Оцінює моральну шкоду у розмірі 20\~000 грн. З урахуванням викладеного просить 1) визнати незаконним та скасувати наказ КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» від 10.08.2022 № 185-ос «Про звільнення», яким його звільнено з посади виконуючого обов`язки завідувача хірургічним відділенням, лікаря-хірурга, по п. 4 ст. 40 КЗпП України; 2) поновити його на посаді виконуючого обов`язки завідувача хірургічного відділення КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради», лікаря-хірурга, з 11 серпня 2022 року; 3) визнати незаконним та скасувати наказ КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» від 10.08.2022 № 308 «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] », яким оголошено йому догану; 4) визнати незаконним та скасувати наказ КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» від 09.08.2022 № 1-дог «Про винесення догани в.о. завідувачу хірургічним відділенням Можаєву І.В.», яким оголошено йому догану; 5) стягнути на його користь з КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 11 серпня 2022 року по день ухвалення судового рішення; 6) стягнути на його користь з КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» моральну шкоду у розмірі 20\~000 гривень; 7) судові витрати покласти на відповідача. Представник відповідача з позовними вимогами не погодився та подав відзив на позовну заяву, в якому вказано наступне. Щодо наказу від 10.08.2022 № 185-ос зазначено, що під час дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення було прийнято до уваги характеристику позивача, ставлення до роботи, непрофесійне та неетичне ставлення до керівництва і інших працівників лікарні і сам факт тривалого прогулу з 17 години 47 хвилин 11.07.2022 по 07 годину 50 хвилин 12.07.2022, коли позивач відповідно до графіку чергування повинен був чергувати як лікар-хірург, що є порушенням посадової інструкції лікаря-хірурга для надання цілодобової екстреної медичної допомоги та внутрішнього розпорядку. Проведено повне службове розслідування факту прогулу, було отримано відео з камери спостереження, на якому видно, що позивач о 17 годині 47 хвилин 11.07.2022 перевдягнувся зі спеціальної медичної уніформи у цивільний одяг, тому вважає, що за характером його поведінки можливо встановити, що позивач вийшов не тимчасово, а на тривалий час з метою покинути місце роботи як лікаря-хірурга і коли в цей час до лікарні потрапили пацієнти, яким необхідна швидка медична допомога лікаря-хірурга, то в лікарні чергового лікаря-хірурга не було. Ставить під сумнів пояснення позивача через те, що було проведено опитування колег останнього, які чергували того ж дня, та вони повідомили, що не бачила з 17 години 15 хвилин (медична сестра [PERSON] ), не бачив з 18 години 00 хвилин 11.07.2022, розмовляв по телефону (медичний брат [PERSON] ). Щодо строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, то вказує, що виявлення проступку відбулося 15.07.2022, а звільнення застосовано 10.08.2022, в межах місячного строку. Щодо посилання позивача на військовий стан, то зазначає, що бойових дій не проводилось 12.07.2022. Щодо наказу від 09.08.2022 № 1-дог зазначає, що його складено помилково та відразу скасовано і до позивача застосовано було тільки звільнення; осади позивача були розділені на лікаря-хірурга (0,5 ставки відповідно до наказу від 21.03.2022 № 55-ос) та виконуючого обов`язки завідувача хірургічним відділенням на період відпустки завідувача відділення (наказ від 19.04.2022 № 71-к), тому було внесено виправлення до наказу від 10.08.2022 № 185-ос, а саме: за прогул позивача звільнено як лікаря-хірурга та з нього як завідуючого хірургічним відділення зняті повноваження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання покладених на нього повноважень у зв`язку з тим, що до нього раніше були застосовані дисциплінарні стягнення (наказ від 08.08.2022 № 305-а догана за несвоєчасне надання та оформлення історій хвороби та наказ від 10.09.2022 № 308 догана невиконання та порушення службових обов`язків, не дотримання субординації та медичної етики). Щодо наказу від 10.08.2022 № 308 вказує, що йому передувало спеціальне розслідування з приводу поширення позивачем між робітниками лікарні недостовірної інформації про вчинення кримінальних злочинів, а також доповідна медичного директора про те, що позивач як виконуючий обов`язки завідувача хірургічним відділенням відсторонився від керуванням ним, а саме: не організував поліклінічний прийом в поліклінічному відділенні лікарні, відмовився від складання графіків чергувань лікарів-хірургів по лікарні та сам відмовився від чергувань як лікар-хірург, також допускає некоректне відношення до нього як керівника медичної частини лікарні. Щодо повноважень керівника відповідача зазначає, що це не стосується предмету спору. Вимоги щодо поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди є похідними від вимог про визнання протиправними наказів про звільнення та застосування дисциплінарних стягнень. Позивачем надано відповідь на відзив, в якому зазначив наступне. З приводу наказу від 10.08.2022 № 308 зазначив, що в ньому не конкретизовано, які принципи лікарської етики і деонтології були порушені, які пункти посадової інструкції чи правил внутрішнього трудового розпорядку він не дотримувався. Доповідні співробітників, які надані представником відповідача, мають загальні фрази та не доводять порушення. З приводу наказу від 08.08.2022 №305-а вказує, що про цей наказ йому не відомо та він прийнятий на підставі доповідної записки медичного директора, але не містить інформації про час допущеного порушення: саме: коли повинен був позивач зробити та коли по факту здав їх, що саме не оформив та не дописав в них. Прийняття наказу від 19.09.2022 № 218-ос, яким внесено відомості до наказу про звільнення, вважає підтвердженням того, що його звільнили всупереч вимогам трудового законодавства та ці грубі порушення відповідач почав виправляти після звернення позивача до суду. Також позивачем надано суду заяву, в якій він просить - 1) визнати незаконним та скасувати наказ КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» від 10.08.2022 № 185-ос «Про звільнення», яким його звільнено з посади виконуючого обов`язки завідувача хірургічним відділенням, лікаря-хірурга, по п. 4 ст. 40 КЗпП України; 2) поновити його на посаді лікаря-хірурга для надання цілодобової екстреної медичної допомоги хірургічного відділення КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» з 11 серпня 2022 року; 3) визнати незаконним та скасувати наказ КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» від 10.08.2022 № 308 «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] », яким оголошено йому догану; 4) визнати незаконним та скасувати наказ КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» від 09.08.2022 № 1-дог «Про винесення догани в.о. завідувачу хірургічним відділенням [PERSON] », яким оголошено йому догану; 5) визнати незаконним та скасувати наказ КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» від 08.08.2022 № 305-а «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] », яким оголошено йому догану, в.о. завідувача хірургічним відділенням; 6) стягнути на його користь з КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 11 серпня 2022 року по 28 вересня 2022 року у розмірі 57\~715,00 грн.; 7) стягнути на його користь з КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» моральну шкоду у розмірі 20\~000 гривень; 8) судові витрати покласти на відповідача. Представником відповідача надано відзив на уточнену позовну заяву, в якому вказано на необґрунтованість позовних вимог з посиланням попередні доводи у відзиві, зокрема форма наказу про застосування стягнення, яка встановлена наказом Держкомстату України від 05.12.2008 № 489, має містити лише коротко сформульовані висновки прийнятого кадрового рішення і не може в собі містити опис обставин вчинення проступку, посилань на порушені норми, доказів вчиненого проступку; порушені стандарти надання медичної допомоги, передбачені протоколами для лікаря-хірурга; стосовно порушень ведення історій хвороби вказує, що на час витребування цих даних пацієнти вже були виписані зі стаціонарного відділення і повинні бути записані історії хвороби, але позивач ні як лікар, ні як завідувач відділення, не виконав цих обов`язків. Вважає позовні вимоги необгрунтвоаними та просить відмовити у їх задоволенні. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Наказом відповідача від 21.03.2022 № 55-к зараховано за сумісництвом [PERSON] лікаря-хірурга для надання цілодобової екстреної медичної допомоги хірургічного відділення з 21.03.2022 на 0,5 ставки лікаря-хірурга для надання цілодобової екстреної медичної допомоги хірургічного відділення з оплатою праці за фактично відпрацьований час. Наказом відповідача від 19.04.2022 № 71-к призначено [PERSON] лікаря-хірурга з цілодобової екстреної медичної допомоги виконуючим обов`язки завідувача хірургічним відділенням з 19.04.2022 з окладом згідно штатного розпису на період відпустки завідувача хірургічним відділенням Михаленко О.П. Наказом відповідача від 09.08.2022 № 1-дог на підставі акту від 15.07.2022 про встановлення фактичної відсутності виконуючого обов`язки хірургічного відділення [PERSON] на робочому місці та на підставі доповідної записки інженера з комп`ютерних систем Буряк Д.Е. щодо перевірки записів відео спостереження за 11.07.2022, встановлена відсутність [PERSON] на робочому місці, а саме: у хірургічному відділенні лікарні з 17 години 47 хвилин 11.07.2022 по 07 годину 50 хвилин 12.07.2022 без поважної причини, але згідно табелю обліку робочого часу повинен був знаходитися на робочому місці з 16.22 11.07.2022 до 07.50 12.07.2022. У перевірці записів спостереження (камера спостереження встановлена в приміщенні відділення екстреної (невідкладно) медичної допомоги) брали участь головна медична сестра лікарні [PERSON] та інженер з комп`ютерних систем Буряк Д.Е., за порушення трудової дисципліни без поважних причин, невиконання правил внутрішнього трудового розпорядку в.о. завідувачу хірургічним відділенням [PERSON] винесено догану. Наказом відповідача від 10.08.2022 № 308 у зв`язку за недотримання службових обов`язків, субординації та медичної етики, в.о. завідувача хірургічним відділенням з отоларингологічними ліжками [PERSON] щодо керівників КПН «СМЦЛСМР», а також працівників хірургічної служби лікарні (згідно службових доповідних), оголошено догану в.о. завідувача хірургічним відділенням з отоларингологічними ліжками [PERSON] . З доповідної записки інженера комп`ютерних систем кабінету з інформаційних технологій [PERSON] від 15.07.2022 вбачається, що в ході перевірки записів відео спостереження за 11.07.2022 була встановлена відсутність лікаря-хірурга [PERSON] на робочому місці хірургічного відділення будівлі головного корпусу лікарні з 17:47 11.07.2022 по 07:00 12.07.2022. у перевірці записів відео спостереження брали участь головна медсестра [PERSON] , інженер комп`ютерних систем Буряк Д.Е. З акту про встановлення фактичної відсутності робітника на робочому місці від 15.07.2022 (без зазначення номеру) вбачається, що він складений [PERSON] та [PERSON] про відсутність лікаря-хірурга [PERSON] на робочому місці з 17 години 47 хвилин 11.07.2022 по 07 годину 50 хвилин 12.07.2022 без поважної причини на основі відеозапису камери спостереження, встановленої в приміщенні відділення екстреної медичної допомоги. Лікар-хірург [PERSON] покинув приміщенні лікарні без спеціального одягу, але згідно табелю обліку використання робочого часу повинен знаходитись на робочому місці з 16.22 11.07.2022 до 07.50 12.07.2022. зобов`язати [PERSON] надати пояснювання про свою відсутність на робочому місці. Додатки: запис відеозапису, доповідна записка інженера з комп`ютерних технологій [PERSON] . Наказом відповідача від 10.08.2022 № 185-ос звільнено [PERSON] , виконуючого обов`язки завідувача хірургічним відділенням, лікаря-хірурга 10.08.2022 по ст. 40 п. 4 КЗпП України (за прогули без поважних причин). Підстава: відсутність на робочому місці без поважних причин з 17 години 47 хвилин 11.07.2022 по 07 годину 50 хвилин 12.07.2022 (доповідна інженера з комп`ютерних систем Буряк Д.Е.). З копії пояснювальної записки [PERSON] від 10.08.2022, що долучена ним до позовної заяви, вбачається, що він з приводу фактичної відсутності на робочому місці з 17 години 47 хвилин 11.07.2022 по 07 годину 50 хвилин 12.07.2022 вказує, що 11.07.2022 виходив з приміщення відділення екстреної медичної допомоги для того, щоб змінити місцезнаходження його автомобіля. Співробітники хірургічного відділення та опер. блоку можуть підтвердити його присутність на робочому місці. Повернувся до відділення з іншого ходу. З протоколу службового розслідування неналежного виконання службових обов`язків виконуючого обов`язки завідувача хірургічним відділення [PERSON] вбачається, що у відповідь на доповідну від 09.08.2022 [PERSON] на ім`я директора КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» Тетяни Мухаметвалієвій створена комісія для проведення службового розслідування неналежного виконання службових обов`язків виконуючого обов`язки завідувача хірургічним відділенням [PERSON] у складі: [PERSON] медичний директор КПН «СМЦЛСМР», [PERSON] завідувачка поліклінічним відділенням, [PERSON] заступник медичного директора з поліклінічної роботи та експертизи тимчасової непрацездатності. Комісією встановлено лікар-хірург [PERSON] , виконуючий обов`язки хірургічним відділенням, систематично порушував посадову інструкцію, а саме: відмовлявся складати графіки чергувань лікарів-хірургів щомісячно; організовувати прийом лікаря-хірурга в поліклінічному відділенні; порушував норми етики та деонтології при спілкування як з пацієнтами, так і медичним персоналом КПН «СМЦЛСМР». Від надання пояснювальної записки з приводу систематичних порушень [PERSON] категорично відмовився, надати усне пояснювання директору КПН «СМЦЛСМР» також відмовився. Дана інформація надана на розгляд директору КПН «СМЦЛСМР» [PERSON] для ознайомлення та прийняття рішення (підписано [PERSON] , [PERSON] , на копії протоколу підпис [PERSON] відсутній). Наказом відповідача від 08.08.2022 № 305-а, згідно листа СБ України № 78/2/13-6311/1-нг від 01.08.2022 року в.о. завідувача хірургічним відділенням [PERSON] несвоєчасно і не в належному стані надав оформлені історії хвороб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; у зв`язку з невиконанням та порушенням правил внутрішнього трудового розпорядку згідно посадової інструкції та доповідної медичного директора [PERSON] , оголошено догану [PERSON] , в.о. завідувача хірургічним відділенням (підстава доповідна медичного директора О.Макія). Наказом відповідача від 19.09.2022 № 218-ос внесено зміни до наказу від 10.08.2022 № 185-ос, а саме: звільнити [PERSON] з посади виконуючого обов`язки завідувача хірургічного відділення 10.08.2022; звільнити [PERSON] лікаря-хірурга 10.08.2022 по ст. 40 п. 4 КЗпП України (прогул без поважних причин), підстава: відсутність на робочому місці без поважних причин з 17 години 47 хвилин 11.07.2022 по 07 годину 50 хвилин 12.07.2022 (доповідна записка інженера з комп`ютерних систем Буряка Д.Е.). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, строк дії якого з урахуванням Указів Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року та № 341/2022 від 17 травня 2022 року продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року на 90 днів, тобто до 24.08.2022, а 15 серпня 2022 року його було знову продовжено на 90 днів, до 21 листопада 2022 року. 15 березня 2022 року прийнято Закон України № 2136-IX "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", відповідно до якого на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44\~Конституції України (набрав чинності 24.03.2022). В той же час, Закон № 2136 не скасовує і не змінює норми КЗпП щодо\~підстав звільнення з ініціативи роботодавця, а також процедури вивільнення працівників. Однак, під час\~воєнного стану\~роботодавець має право відповідно до ст. 5 вказаного Закону, у період дії воєнного стану на звільнення працівника з ініціативи роботодавця\~у період його тимчасової непрацездатності, а також\~у період перебування працівника у відпустці\~(крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У період дії воєнного стану норми статті 43\~Кодексу законів про працю України\~не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Із викладеного слідує, що в даній справі підлягають застосуванню норми КЗпП України, але з урахуванням положень Закону № 2136. Частинами 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5\~ст. 12 ЦПК України\~суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до вимог\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.09.2022 було відкладено розгляд даної справи та позивачу направлено каналами електронної пошти копію відзиву з додатками. Суд не приймає посилання представника відповідача на скасування наказу відповідача від 09.08.2022 № 1-дог, оскільки жодного доказу такого скасування не надано, та наказ відповідача від 19.09.2022 № 218-ос, яким внесено зміни до наказу від 10.08.2022 № 185-ос, оскільки хоча й він стосується безпосереднього звільнення позивача, але з цього приводу уточнення позовних вимог не відбулося, клопотання позивача відсутні, отже оцінка правомочності цього наказу від 19.09.2022 перебуває поза межами заявлених позовних вимог. Вирішуючи позовну вимогу в частині оскарження наказів відповідача від 09.08.2022 № 1-дог від 10.08.2022 № 308 та від 08.08.2022 №305-а, якими до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, то суд виходить з наступного. За приписами\~ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких видів стягнення, як догана або звільнення. Відповідно до приписів ч. 3\~ст. 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідно до\~статті 139 КЗпП України\~працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, дотримуватися трудової дисципліни. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до\~статті 149 КЗпП України\~до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. У своєму рішенні (щодо підстав та умов застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни - постанова від 22.07.2020 у справі № 554/9493/17; провадження № 61-38286св18). ВС зазначив, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені\~статтями 147-149 КЗпП України\~правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягнення працівника до відповідальності даного виду, власник або уповноважений ним орган, повинні навести конкретні факти допущеного позивачем невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків. Проте, в наказі від 10.08.2022 № 308 не зазначено які саме службові обов`язки, покладені на позивача трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку ним не виконувалися, як і не зазначено у чому саме полягає дисциплінарний проступок вчинений позивачем, за який дане дисциплінарне стягнення було до нього застосовано, коли та за яких обставин цей дисциплінарний проступок вчинено та які вимоги посадової інструкції ним порушено, а вбачаються лише загальні формулювання «у зв`язку за недотримання службових обов`язків, субординації та медичної етики». Посилання у вказаному наказі на доповідну записку медичного директора [PERSON] , документи про підтвердження порушення від 08.08.2022 та службову доповідну не є переконливими, оскільки документи на підтвердження порушення від 08.08.2022 суду не надано; долучені 2 (дві) доповідні записки медичного директора (одна датована 08.08.2022 (використана в наказі від 08.08.2022 № 305-а), а інша 09.08.2022, тобто за іншу дату; службова доповідна не вказана від кого, оскільки суду надано кілька доповідних, частину яких взагалі не можливо прочитати, частина має інші дати, а частина взагалі без дат). Аналогічно, не зазначено в наказі від 08.08.2022 № 305-а, які саме службові обов`язки, покладені на позивача трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку ним не виконувалися, а з доповідної медичного директора від 08.08.2022, яка слугувала підставою для нього, вбачається, що в ній доводиться до відома несвоєчасне та неналежне оформлення історії хвороб, але ця доповідна не містить інформації про час допущеного порушення: саме: коли повинен був позивач зробити та коли по факту здав їх, що саме не оформив та не дописав в них; кому повинен був їх надати та у який термін, тому суд погоджується із запереченнями позивача щодо цього наказу. Посилання представника відповідача на наказ Держкомстату України від\~05.12.2008 № 489, яким\~затверджено типові форми первинної облікової документації зі статистики праці, суд приймає критично, оскільки ці форми первинного обліку розроблені з метою систематизації та визначення стандартного уніфікованого переліку показників, потрібних для складання форм державних статистичних спостережень з праці, але звільняє обов`язку роботодавця дотримуватися порядку застосування дисциплінарних стягень. Прогул\~- це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263\~ЦПК). У\~постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20\~зазначено, що: "прогулом визнається відсутність працівника на роботі\~як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин\~(наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й\~встановлення поважності причин відсутності". Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням\~письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення\~не є підставою для скасування\~дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни\~підтверджений наданими суду доказами. Так, з наказу відповідача від 09.08.2022 № 1-дог вбачається, що на підставі акту від 15.07.2022 про встановлення фактичної відсутності виконуючого обов`язки хірургічного відділення [PERSON] на робочому місці та на підставі доповідної записки інженера з комп`ютерних систем Буряк Д.Е. щодо перевірки записів відео спостереження за 11.07.2022, встановлена відсутність [PERSON] на робочому місці, а саме: у хірургічному відділенні лікарні з 17 години 47 хвилин 11.07.2022 по 07 годину 50 хвилин 12.07.2022 без поважної причини, але згідно табелю обліку робочого часу повинен був знаходитися на робочому місці з 16.22 11.07.2022 до 07.50 12.07.2022. У перевірці записів спостереження (камера спостереження встановлена в приміщенні відділення екстреної (невідкладно) медичної допомоги) брали участь головна медична сестра лікарні [PERSON] та інженер з комп`ютерних систем Буряк Д.Е., за порушення трудової дисципліни без поважних причин, невиконання правил внутрішнього трудового розпорядку в.о. завідувачу хірургічним відділенням [PERSON] винесено догану. З акту про встановлення фактичної відсутності робітника на робочому місці від 15.07.2022 (без зазначення номеру) вбачається, що він складений [PERSON] та [PERSON] про відсутність лікаря-хірурга [PERSON] на робочому місці з 17 години 47 хвилин 11.07.2022 по 07 годину 50 хвилин 12.07.2022 без поважної причини на основі відеозапису камери спостереження, встановленої в приміщенні відділення екстреної медичної допомоги. Лікар-хірург [PERSON] покинув приміщенні лікарні без спеціального одягу, але згідно табелю обліку використання робочого часу повинен знаходитись на робочому місці з 16.22 11.07.2022 до 07.50 12.07.2022. зобов`язати [PERSON] надати пояснювання про свою відсутність на робочому місці. Додатки: запис відеозапису, доповідна записка інженера з комп`ютерних технологій [PERSON] . З доповідної записка інженера комп`ютерних систем кабінету з інформаційних технологій [PERSON] від 15.07.2022 вбачається, що в ході перевірки записів відео спостереження за 11.07.2022 була встановлена відсутність лікаря-хірурга [PERSON] на робочому місці хірургічного відділення будівлі головного корпусу лікарні з 17:47 11.07.2022 по 07:00 12.07.2022. у перевірці записів відео спостереження брали участь головна медсестра [PERSON] , інженер комп`ютерних систем Буряк Д.Е. З копії пояснювальної записки [PERSON] від 10.08.2022, що долучена ним до позовної заяви, вбачається, що він з приводу фактичної відсутності на робочому місці з 17 години 47 хвилин 11.07.2022 по 07 годину 50 хвилин 12.07.2022 вказує, що 11.07.2022 виходив з приміщення відділення екстреної медичної допомоги для того, щоб змінити місцезнаходження його автомобіля. Співробітники хірургічного відділення та опер. блоку можуть підтвердити його присутність на робочому місці. Повернувся до відділення з іншого ходу. Долучене до справи пояснення від 15.07.2022 медичного брата [PERSON] , які надані представником відповідача та на них він посилається у відзиві, судом не приймаються до уваги, оскільки безпосередньо з самого пояснення вбачається, що цей медичний брат 11.07.2022 (без зазначення часу) телефонував позивачу, той сказав робити рентген, лікаря-хірурга (без зазначення прізвища) не бачив після 18.00 11.07.2022 до кінця чергування 08.00 12.07.2022. Із викладеного слідує, що з урахуванням досліджених доказів позивач (який також це підтверджує) виходив з розташування лікарні, а не території підприємства, але жодним чином не підтверджує доводів представника відповідача про прогул позивача та неможливість повернення його до лікарні через інший вхід, який не обладнаний камерою відео спостереження, а тому звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України є таким, що здійснено без законної підстави. Відеозапис, який вказаний як в оскаржуваному наказі, так і в доповідній записці інженера, суду не наданий. Відповідно до частини другої статті 149 КЗпП за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Це відповідає нормі частини першої статті 61 Конституції України, якою\~заборонено за одне й те саме правопорушення двічі притягати до юридичної відповідальності одного виду, але в порушення вимог КЗпП України відповідач наказом від 10.08.2022 № 185-ос звільняє [PERSON] , виконуючого обов`язки завідувача хірургічним відділенням, лікаря-хірурга 10.08.2022 по ст. 40 п. 4 КЗпП України (за прогули без поважних причин) та при цьому використовує ті ж самі підстави, які слугували для видачі наказу від 09.08.2022 № 1-дог, тому наказ про звільнення від 10.08.2022 року не може вважатися правомірним. Доводи позивача щодо його звільнення з порушенням ст. 43 КЗпП України суд не приймає до уваги, оскільки, як вказано було вище, на час дії військового стану це положення трудового законодавства не застосовується. Відповідно до ч. 1\~ст. 235 КЗпП\~України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частиною 2\~ст. 235 КЗпП\~України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100\~з наступними змінами, суд, для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходить з заробітної плати позивача за останні два місяці, що передували звільненню. З наданої копії довідки КПН «СМЦЛСМР» від 01.09.2022 вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 1\~649,00 грн. У зв`язку з тим, що позивачем 27.09.2022 було подано заяву, що названа ним «про збільшення позовних вимог» (направлена відповідачу згідно копії чека поштового оператора 27.11.2022 о 11:57:08), а розгляд було призначено на 09 годину 28.09.2022, то суд вважав за необхідне відкласти розгляд справи, надавши право відповідачу на ознайомлення з поданою заявою та ухвалою суду від 06.10.2022 було відмолено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки у відзиві представника відповідача до первинних позовних вимог вже було надано обґрунтування щодо прийняття вказаного наказу та вказано, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною вимогою від першої позовної вимоги про оскарження наказу про звільнення позивача, тому, хоча заява позивача вказаним ним як «заява про збільшення позовних вимог», але з урахуванням положень ЦПК України та судової практики не може розумітися під збільшенням позовних вимог (мають однакову правову природу, законодавче регулювання та характер спірних правовідносин). При цьому\~суд погоджується\~із розрахунком\~позивача щодо\~розміру середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу за\~період з\~11.08.2022\~по 28.09.2022,\~який складає кількість робочих з 11 серпня 2022 року по 28 вересня 2022 року Х середньоденну заробітну плату, тобто (15 робочих днів серпня 2022 року (враховано, що 24.08.2022 у зв`язку з воєнним станом був робочим днем) + 20 робочих днів вересня 2022 року) Х 1 649 грн. = 57 715 грн. Вирішуючи позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди „Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати. Таким чином, оскільки права позивача у сфері трудових відносин були порушені, то він має право на відшкодування йому моральної шкоди. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини справи, характер та глибину пов`язаних з незаконними діями відповідача страждань, і понесених з цим незручностей, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково та стягнути з відповідача в розмірі 5\~000 грн., оскільки дії цього відповідача призвели до незаконного притягнення позивача кількома оскаржуваними наказами до дисциплінарної відповідальності, які оскаржувалися в даній справі. Відповідно до\~ст.\~133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати,\~зокрема: на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивача відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, тому його слід стягнути з відповідача. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про, зокрема: поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial