Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Новомосковського міськрайонного відділу ДВС Головного управління юстиції у Дніпропетровської області, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка К.Ю., Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив суд: - визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,2436 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , кадастровий номер 1223285500:03:016:0552, укладений 14 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О., зареєстрованого за номером 1785; - скасувати рішення № 15149105 про реєстрацію права власності на земельну ділянку розміром 0,2436 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , кадастровий номер 1223285500:03:016:0552 за [PERSON] та [PERSON] , яке було прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. 14.08.2014 року; - скасувати рішення № 29912993 про реєстрацію права власності на земельну ділянку розміром 0,1218, кадастровий номер 1223235500:03:016:2552, яка розташована за адресою [ADDRESS] за [PERSON] від 02.06.2016 року, винесеного приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною; - скасувати рішення № 29913246 про реєстрацію права власності на земельну ділянку розміром 0,1218, кадастровий номер 1223235500:03:016:1552, яка розташована за адресою [ADDRESS] за [PERSON] від 02.06.2016 року, винесеного приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною; - визнати недійсним Договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,1218 га, кадастровий номер 1223235500:03:016:1552, яка розташована за адресою [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Катериною Юріївною, серія номер договору 5198; - скасувати рішення № 312631037 від 29.09.2016 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1218 га, кадастровий номер кадастровий номер 1223235500:03:016:1552, яка розташована за адресою [ADDRESS] , за [PERSON] ; - витребувати з чужого незаконного володіння земельну ділянку площею 0,2436 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , кадастровий номер 1223285500:03:016:0552, що належить [PERSON] , - визнати право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1223285500:03:016:0552 за [PERSON] , В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що він набув право власності на земельну ділянку розміром 0,2436 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1223235500:03:016:0552, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2010 року, який було укладено між [PERSON] та [PERSON] (№2401ВРЕ111124), договір посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного округу Ріхтер Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2401. На підставі вказаних документів [PERSON] 30.12.2010 року отримав Державний акт ЯИ №\~482249 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 1223285500:03:016:0552, державний акт було зареєстровано в книзі реєстрації державних Актів за N 01-10-126-02177. Зазначені обставини додатково підтверджуються наступними наявними у матеріалах справи та додатках до Заяви про зміну предмету Позову Доказах: Відповіддю приватного нотаріуса Ріхтер Н.В. від 11.12.2016 року, якою підтверджується факт укладання між [PERSON] та [PERSON] договору. Відповіддю Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області №\~ 99-406-99.5-1359/2-17 від 13.04.2017 року , згідно якої земельна ділянка була зареєстрована за [PERSON] (Продавцем) на підставі рішення серії № 7-55/V від 29.12.2007. Право власності за [PERSON] було посвідчено державним Актом ЯК №\~625975, зареєстрованим з №\~011012601955 від 16.12.2010 року. Разом з тим, 29 липня 2014 року зазначену земельну ділянку було продано на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] .. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Казак І.Ю. за реєстровим № 587, про що 29 липня 2014 року надано витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24885556, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14775206 від 29 липня 2014 року. Спірна земельна ділянка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , індексний № 24610977 від 23 липня 2014 року, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 липня 2014 року за реєстраційним № 413779112232. Зазначене свідоцтво про право власності на нерухоме майно [PERSON] отримала на підставі рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 3-21/У від 25 квітня 2008 року «Про передачу у власність для обслуговування та будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд та видачу державного акта про право власності на земельну ділянку на території\~ [ADDRESS] ». Цим же рішенням Піщанської сільської ради затверджено проект землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та передано [PERSON] у власність земельну ділянку загальною площею 0, 2436 га на території\~с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області. Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 серпня 2014 року [PERSON] продав по Ѕ частині земельної ділянки площею 0, 2436 га, кадастровий номер 1223285500:03:016:0552, яка розташована за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] . Зазначений договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайлець К. О., реєстровий № 1785. На підставі вказаного договору 14 серпня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайлець К. О. здійснено реєстрацію нерухомого майна за № 15149105. У подальшому земельна ділянка площею 0,2436 га, кадастровий номер 1223285500:03:016:0552, була розділена на дві земельні ділянки - кадастровий номер 1223285500:03:016:1552 та кадастровий номер 1223285500:03:016:2552 площею по 0, 1218 га кожна. Відповідно до договору дарування [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1218 га, кадастровий номер 1223285500:03:016:1552, який розташований [ADDRESS] , Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою К.Ю. На підставі вказаного договору 29.09.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу здійснено реєстрацію нерухомого майна за № 31631037. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності [PERSON] на нерухоме майно серії [NUMBER] , індексний №\~24610977 від 23 липня 2014 року, на земельну ділянку площею 0, 2436 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване в Державному реєстрі речових прав 23 липня 2014 року за реєстраційним № 413779112232.\~ Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 29 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,2436 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1223285500:03:016:0552.\~ Визнано право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2436 га, яка складається із: земельної ділянки площею 0,1218 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , кадастровий номер 1223285500:03:016:0552, земельної ділянки площею 0,1218 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, по [ADDRESS] , кадастровий номер 1223285500:03:016:0552. Витребувано на користь [PERSON] з володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,1218 га, кадастровий номер 1223285500:03:016:0552, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, по [ADDRESS] . Витребувано на користь [PERSON] з володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,1218 га, кадастровий номер 1223285500:03:016:0552, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, по [ADDRESS] . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду 07 листопада 2018 року у справі № 183/7939/14 (провадження № 61-823св18), касаційну скаргу задоволено частково. Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року скасовано в частині задоволення позову [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] у цій частині позову відмовлено. В іншій частині залишено без змін. Таким чином, позивач за основним позовом наполягає на тому, що судовими рішеннями встановлено незаконність набуття права власності [PERSON] та [PERSON] , отже, останній не мав права розпоряджатись земельною ділянкою та передавати у власність [PERSON] та [PERSON] . На думку позивача, останні набули право власності на спірну земельну ділянку без жодної правової підстави, та не мали права розпоряджатись та ділити її на дві нові земельні ділянки, відчужувати їх на користь третіх осіб. Також, [PERSON] зазначив, що на підставі ухвали про забезпечення позову Відділом державної виконавчої служби Новомосковського управління юстиції було накладено арешт на земельні ділянки: Номер запису про обтяження: 8122231 від 17.12.2014 року, номер запису про обтяження: 8099451 від 16.12.2014 року, - щодо земельної ділянки кадастровий номер: 1223285500:03:0 l 6:2552 Номер запису про обтяження: 8103128 від 16.12.2014 року, - щодо земельної ділянки кадастровий номер: 1223285500:03:016:1552. Проте, знаючи про наявність справи в провадженні Новомосковського міськрайонного суду, наявність арешту та винесені рішення судів, [PERSON] та [PERSON] , усвідомлюючи негативні наслідки, умисно незаконним способом зняли арешт та здійснили відчуження земельної ділянки, чи порушили права [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, [PERSON] , просить визнати договір дарування недійсним, скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] та витребувати земельну ділянку з чужого незаконного володіння Зустрічний позов, з урахуванням зміни предмету позову, мотивований тим, що в основному позові [PERSON] просить витребувати майно з чужого незаконного володіння та визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2436 га, кадастровий номер 1223285500:03:016:0552, що розташована по [ADDRESS] . Підстави правомірності набуття права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку [PERSON] у зустрічному позові спростовує та зазначає наступне. В заяві про зміну предмету позову [PERSON] посилається на те, що він, на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2010 року, що був укладений між ним та продавцем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. та зареєстрований в нотаріальному реєстрі за №2401, набув право власності на означену земельну ділянку. В свою чергу, продавець [PERSON] відчужувала земельну ділянку, набувши право власності на неї, на підставі рішення сесії Піщанської сільської ради № 7-55/V від 29 грудня 2007 року, після чого отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №625975 від 22.12.2010 року, який зареєстрований 12.12.2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01-10-126-01955. Після цього, [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 482249 від 30 грудня 2010 року, який зареєстрований 29.12.2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01-10-126-02177. Ні в державному акті на право власності на земельну ділянку, що був виданий на ім`я на ім`я [PERSON] , ні і державному акті, що був виданий на ім`я [PERSON] кадастровий номер земельної ділянки 1223285500:03:016:0552 не зазначений. Такий кадастровий номер присвоєно земельній ділянці за заявою [PERSON] , і вперше здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з таким кадастровим номером 18.07.2014 року за [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] лише 12.12.2016 року зареєстрував своє право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1223285500:03:016:2552, що вже належала [PERSON] . Підставою набуття права власності згідно Інформаційної довідки є рішення Новомосковського міськрайонного суду від 17.10.2016 року по справі №183/7939/14, яке на дату реєстрації не набрало законної сили та оскаржувалося [PERSON] в апеляційному порядку. Реєстрація права власності [PERSON] на частину земельної ділянки, яка належить [PERSON] , та якій присвоєно кадастровий номер 1223285500:03:016:2552 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була здійснена 12.12.2016 року державним реєстратором Новомосковської районної державної адміністрації Співак С.Г. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] має бути скасовано, оскільки така реєстрація відбулася на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду від 17.10.2016 року по справі №183/7939/14, яке станом на грудень 2016 року не набрало законної сили та оскаржувалося [PERSON] в апеляційному порядку. Державний реєстратор Співак С.Г. не здійснила перевірку судового рішення з приводу набрання його законної сили. Крім того, рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 17.10.2016 року та постановою Верховного Суду від 07.11.2018 року не було визнано право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1223285500:03:016:2552, внаслідок чого у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують його право на земельну ділянку з кадастровим номером 1223285500:03:016:2552, тому [PERSON] вважає рішення державного реєстратора Співак С.Г. від 12.12.2016 року про реєстрацію право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно таким, що підлягає скасуванню. Крім того, [PERSON] зазначає, що згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №9-4-0.62-3980/2-19 від 28.05.2019 року у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області другий примірник державного акту на право власності на земельну ділянку, оформленої на [PERSON] , серії ЯК №625975 від 16.12.2010 року та Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю, в якій реєструвався вказаний державний акт - відсутні. Також зазначено, що у приміщенні архіву відділу Держгеокадастру у Новомосковському районі, було виявлено пошкодження замків та крадіжку документів: державних актів , матеріалів, на підставі яких громадянам видавалися документи на право власності на земельні ділянки, що підтверджується листом Новомосковського МВ УМВС України в Дніпропетровській області від 17.01.2011 року. В листі також зазначено, що під час обшуку 04.04.2012 року Управлінням по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України в Дніпропетровській області в Новомосковському відділі Держкомзему в Дніпропетровській області було вилучено книгу реєстрацію державних актів, в якій містились відомості щодо реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку. Відповідно листа голови Піщанської сільської ради від 16.01.2017 року за № 24/02-24 55 сесія V скликання Піщанською сільською радою не проводилася 29 грудня 2007 року і земельна ділянка площею 0,2436, яка розташована за адресою [ADDRESS] [PERSON] (і.н. [NUMBER] ) у власність не передавалася. За заявою [PERSON] Новомосковським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області 08.06.2017 року її повідомлення про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР за № 12017040350001740 за ознаками кримінального правопорушення ч.1 ст.190 КК України. Постановою старшого слідчого СВ Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області 24 червня 2019 року кримінальне провадження № 12017040350001740 закрито, в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України, а вбачаються цивільно-правові правовідносини, які розглядаються в судовому порядку. За заявою [PERSON] слідчим відділом Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області також проводилося досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016040350004391 від 26.10.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. Між тим, постановою слідчого СВ Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області 24 березня 2017 року кримінальне провадження № 12016040350004391 закрито, також в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. Таким чином, [PERSON] наполягає на тому, що [PERSON] не набула право власності на спірну земельну ділянку, якій не було присвоєно кадастрового номеру 1223285500:03:016:0552, тому просить визнати договір купівлі-продажу від 27.12.2010 року, що був укладений між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №2401, недійсним з моменту його укладання, а рішення Піщанської сільської ради №7-55/V про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2436, за адресою: [ADDRESS] , - не законним та таким, що підлягає скасуванню саме за рішенням суду, з підстав, передбачених ст.ст. 16,21 ЦК України. Далі, у зустрічному позові [PERSON] звертає увагу суду на те, що на момент укладання [PERSON] договору купівлі-продажу 14.08.2014 року 1/2 частини спірної земельної ділянки з [PERSON] , у останнього було зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,2436 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1223285500:03:016:0552. Наявність права власності на земельну ділянку у [PERSON] була перевірена нотаріусом під час посвідчення договору, заборони правочину нотаріусом не встановлено. [PERSON] отримав у власність земельну ділянку площею 0,2436 га кадастровий номер 1223285500:03:016:0552 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2014 року, який був укладений з [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Казак І.Ю. та зареєстрований в нотаріальному реєстрі за № 587. Право власності [PERSON] було зареєстровано 29.07.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 6679509, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №14775206 від 29 липня 2014 року. Кадастровий номер 1223285500:03:016:0552 вперше був наданий Держгеокадастром в 2014 році на підставі звернення [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2014 року, укладеному між [PERSON] , власником земельної ділянки площею 0,2436 га кадастровий номер 1223285500:03:016:0552, розташованої по [ADDRESS] , та покупцями [PERSON] і [PERSON] , остання отримала у власність Ѕ частину земельної ділянки, якій після поділу наданий кадастровий номер 1223285500:03:016:2552, площею 0,1218 га. [PERSON] також отримала у власність Ѕ частину земельної ділянки, якій після поділу був наданий кадастровий номер 1223285500:03:016:1552, площею 0,1218 га. Земельні ділянки розташовані по [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що земельна ділянка площею 0,2436 га з кадастровим номером 1223285500:03:016:0552 була поділена на дві окремі ділянки з іншими кадастровими номерами, ця земельна ділянка перестала існувати як об`єкт цивільного обороту та набула статусу архівної, тому у [PERSON] не виникає права на витребування земельної ділянки площею 0,2436 га з кадастровим номером 1223285500:03:016:0552. Договір купівлі-продажу частини земельної ділянки був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О., та зареєстрований в нотаріальному реєстрі за №1785. Право власності [PERSON] на земельну ділянку 14.08.2014 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 6679509 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 15149105. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,1218 га кадастровий номер 1223285500:03:016:2552, судом не скасовано, але воно припинено після незаконної реєстрації права власності на цю земельну ділянку за [PERSON] . Задля отримання кадастрових номерів на частки земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки та виділення кожній із нас по 1/2 частині, яка в цілому належала [PERSON] . В технічній документації, яка була виготовлена на частку [PERSON] земельної ділянки мається Акт визначення та погодження зовнішніх меж, план поділу земельної ділянки, які підписані головою Піщанської сільради. На межі земельних ділянок встановлені межові знаки. В подальшому [PERSON] подарувала свою частку земельної ділянки [PERSON] . Також позивач за зустрічним позовом звертає увагу на те, що рішення Піщанської сільської ради двадцять першої сесії п`ятого скликання від 25 квітня 2008 року (витяг з рішення №3-21/V), яким земельна ділянка площею 0,2436 га, яка розташована по [ADDRESS] була передана у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд яке до теперішнього часу не визнано незаконним. [PERSON] 23.07.2014 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 24610977, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Право власності [PERSON] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.07.2014 року, та в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку. Між тим, рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки не приймалося, тому [PERSON] вважає, що у неї і не виникло право власності на спірну земельну ділянку, а Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на її ім`я, вважає підробленим, відновлення меж земельної ділянки в натурі до видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] сільською радою проведено не було, як і не було закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Всі інші вимоги щодо скасування рішення державного реєстратора Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Співак С.Г. від 15.12.2016 року, за індексним номером 32948319, про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1223285500:03:016:2552 та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на цю земельну ділянку, а так само витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки, кадастровий номер 1223285500:03:016:2552 площею 0,1218 га на користь [PERSON] і визнання за нею права власності на зазначену земельну ділянку, позивач вважає належним способом захисту порушеного її права власності. Рух по справі. Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.02.2017 року відкрите провадження у праві за позовом [PERSON] (т.1, а.с. 78). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.02.2017 року вжито заходи забезпечення позову, накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1218 га, кадастровий номер 1223285500:03:016:1552, що належить [PERSON] (т.1, а.с. 80-82). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2017 року відмовлено представникові відповідача [PERSON] у задоволенні заяви про відвід судді Городецького Д.І. (т.1, а.с. 115-116). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2017 року витребувано у приватного нотаріусам Дніпропетровського міського нотаріального округу Рички К.Ю. належним чином засвідчену копію договору дарування земельної ділянки від 29.09.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с. 157-158). 07.11.2017 року справа передана в провадження судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В. (т.1, а.с. 215). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року уточнений позов [PERSON] залишено без руху (т.2, а.с. 112-113). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.08.2018 року провадження по справі за № 183/774/17 зупинено до набрання законної сили рішення у цивільній справі за № 183/5676/17 (т.2, а.с. 210-212). Ухвалою суду від 06 серпня 2020 року провадження по справі зупинено (т.2, а.с. 215-216). Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про зміну предмету позову (т.3, а.с. 240-243). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.02.2021 року об`єднано в одне провадження позовну заяву [PERSON] з позовною заявою [PERSON] (т.4, а.с. 3-14). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.02.2021 року відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про забезпечення позову (т.4, а.с. 63-67). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.02.2021 року зупинено провадження по справі до вступу у справі правонаступників [PERSON] , померлої [INFO] (т.4, а.с. 73-81). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2021 року понволено провадження по справі, залучено в якості правонаступника [PERSON] [PERSON] (т.4, а.с. 88-95). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2021 року відмовлено [PERSON] у задоволенні клопотання її представника про призначення комплексної експертизи (т4, а.с. 136-148). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області відмовлено [PERSON] у задоволенні клопотання її представника про призначення почеркознавчої експертизи, витребування доказів, забезпечення доказів (т.4, а.с. 180-191). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року призначено розгляд справи по суті (т.4, а.с. 235-240). В судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Шпакова О.С. не з`явилася, звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутність, основний позов підтримала, у задоволенні зустрічного просила, - відмовити (т.4, а.с. 241). Представник [PERSON] адвокат Еременко І.Л. в судовому засіданні зустрічний позов підтримала, у задоволенні основного позову просила відмовити, в подальшому звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутність. Представник [PERSON] адвокат Волинець Т.В. в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала, у задоволенні позову [PERSON] просила , - відмовити, в подальшому звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутність. Відповідач за основним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Представник відповідача за зустрічним позовом Піщанської сільської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Представник відповідача за зустрічним позовом Новомосковської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Представник третьої особи за основним позовом - Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Представник третьої особи за основним позовом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички К.Ю в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Представник третьої особи за основним позовом та за зустрічним позовом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома Третя особа за основним позовом [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Третя особа за зустрічним позовом приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна, в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши підстави первісного та зустрічного позовів, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Обставини, встановлені судом. Звертаючись до суду із заявою про зміну предмету позову від 01.12.2020 року (т. 3, а.с. 2), [PERSON] посилався на те, що неправомірність набуття права власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2436 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] встановлена рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/7939/14. Між тим, матеріали справи, та постанова Верховного Суду у справі № 183/7939/14 від 07 листопада 2018 року, містить встановлені судовим рішенням обставини, а саме. На підставі рішення Піщанської сільської ради від 29.12.2007 року №\~7-55/V земельна ділянка площею 0,2436 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , передана у власність [PERSON] , про що зазначено в державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 625975. За договором купівлі-продажу від 27.12.2010 року №\~2401 ВРЕ 111124 посвідченого нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер\~Н.В., [PERSON] продала земельну ділянку площею 0,2436 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . Після вчинення цього правочину Державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серія ЯИ № 482249 від 30.12. 2010 року був виданий на ім`я [PERSON] . Також судом встановлено, що зазначена земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , індексний номер 24610977 від 23.07.2014 року, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав 23.07.2014 року за реєстраційним номером 413779112232. Наведене вище свідоцтво про право власності на майно [PERSON] отримала на підставі рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району № 3-21/У від 25. 04. 2008 року «Про передачу земельної ділянки у власність для обслуговування та будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд та видачу державного акту про право власності на земельну ділянку на території [ADDRESS] ». Зокрема вказаним рішення було затверджено проект землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та передано [PERSON] у власність земельну ділянку на території [ADDRESS] загальною площею 0,236 га. 29 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,236 га, розташованої на території [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1223285500:03:016:0552. Договір купівлі-продажу земельної ділянки було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Казак І.Ю. за №.\~587, про що 29.07.2014 було надано витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №\~24885556, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №\~14775206 від 29.07.2014\~року. 14 серпня 2014 року [PERSON] , у відповідності до договору купівлі-продажу передав по l/2 частині земельної ділянки площею 0,2436\~га., кадастровий номер 1223285500:03:016:0552, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у власність [PERSON] та [PERSON] , договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайлець К.О., реєстровий номер № 1785. На підставі вказаного договору приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. було прийнято рішення про реєстрацію нерухомого майна № 15149105 від 14.08.2014 року. В подальшому, земельна ділянка площею 0,2436\~га., кадастровий номер 1223285500:03:016:0552 була розділена на дві земельні ділянки, кадастровий номер земельної ділянки 1223285500:03:016:2552 та кадастровий номер земельної ділянки 1223285500:03:016:1552. 15 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області, Реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції, Новомосковської районної державної адміністрації, треті особи [PERSON] , приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Казак І.Ю., приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. в якому з урахуванням уточнень, просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво, визнати не дійсним договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасувати державну реєстрацію, зобов`язати вчинити певні дії, витребувати нерухоме майно, визнати право власності на земельну ділянку за [PERSON] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано Свідоцтво про право власності [PERSON] на нерухоме майно серії [NUMBER] , індексний номер 24610977 від 23.07.2014 року на земельну ділянку площею 0,2436 га., яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1223285500:03:016:0552, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав 23.07.2014\~року за реєстраційним номером 413779112232. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 29.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,2436 га., яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1223285500:03:016:0552. Визнано право власності [PERSON] , на земельну ділянку площею 0,2436 га., яка складається з: - земельної ділянки площею 0,1218 га., яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1223285500:03:016:2552; - земельної ділянки площею 0,1218 га. яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1223285500:03:016:1552. Витребувано на користь [PERSON] на користь [PERSON] з володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,1218 га., яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1223285500:03:016:2552. Витребувано на користь [PERSON] з володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,1218 га. яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1223285500:03:016:1552. В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] \~відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, придбавши спірну земельну ділянку за договором купівлі-продажу та отримавши державний акт на неї, [PERSON] не зареєстрував право власності на землю. Проте це не позбавляє його права зареєструвати власність, тому дії щодо відчуження спірної земельної ділянки іншими особами, що отримали землю у власність незаконно, порушує права позивача. [PERSON] та [PERSON] не погодившись з рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року звернулися з апеляційними скаргами, в яких просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року апеляційні скарги [PERSON] , [PERSON] відхилено. Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 року залишено без змін. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що посилання апеляційних скарг [PERSON] та [PERSON] на те, що до суду не було надано жодних доказів на підтвердження права власності позивача на майно, апеляційний суд відхилив, посилаючись на те, що до матеріалів справи долучено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27 грудня 2010\~року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , на підставі якого [PERSON] придбав земельну ділянку. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського міськрайонного округу Ріхтер Н. В. та зареєстровано в реєстрі правочинів за № 2401. Право власності [PERSON] підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку 1223285500:03:016:0552, зареєстрованим у державному реєстрі прав власності 16 грудня 2010 року за № 01-10-126-01955. Надана представником [PERSON] , адвокатом Єременко І.Л. відповідь Піщанської сільської ради від вересня 2017 року щодо відсутності рішення про виділення [PERSON] земельної ділянки не може бути підставою для скасування рішення, оскільки надане до апеляційного суду в порушення ч. 2 ст. 303 ЦПК України 2004 року. Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що права на отримання земельної ділянки у [PERSON] не виникло, а відтак і права передавати вказану земельну ділянку у власність третім особам, оскільки при оформленні правовстановлюючих документів на право власності на земельну ділянку були порушені норми статей 116, 123 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки [PERSON] не складався та не затверджувався рішенням Піщанської сільської ради, крім того, Піщанською сільською радою не приймалося рішення щодо передачі земельної ділянки у власність [PERSON] . Постановою Верховного Суду від 07 листопада 2018 року касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року скасовано в частині задоволення позову [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку та витребування землі від [PERSON] та [PERSON] у цій частині позову відмовлено. В інший частині рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року залишено без змін. Постанова Верховного Суду мотивована тим, що оскільки [PERSON] набув спірну земельну ділянку у власність за договором купівлі-продажу від 27 грудня 2010 року, який не визнано в судовому порядку недійсним, а тому в силу змісту ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину він є правомірним та зберігає правові наслідки, передбачені ним, поки не\~доведено інше. Стосовно права власності [PERSON] на оспорювану земельну ділянку Верховний Суд зазначив, що оскільки згідно відповіді Піщанської сільської ради від 28 вересня 2015 року рішень щодо передачі земельної ділянки у власність [PERSON] рада не приймала, колегія суду погодилася з висновками судів першої та апеляційної інстанції про недійсність та скасування свідоцтва про право власності [PERSON] на нерухоме майно серії [NUMBER] , індексний № 24610977 від 23 липня 2014 року. Отже, [PERSON] не мала повноважень на розпорядження земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1223285500:03:016:0552, у зв`язку з чим договір купівлі-продажу землі між нею та [PERSON] суперечить вимогам статей 203, 215 ЦК України й підлягає визнанню недійсним. Стосовно задоволення позову в частині визнання права власності на землю за [PERSON] та витребування землі на його користь, Верховний Суд не погодився з висновками попередніх судів, мотивуючи це тим, що визнаючи право власності на землю за [PERSON] \~суди допустили хибні висновки, за таких обставин колегія суду, визнає за [PERSON] право власності на спірну земельну ділянку, а оскільки належна йому земельна ділянка розподілена на дві, то право власності необхідно визнати на земельну ділянку з кадастровим номером 1223285500:03:016:1552 та земельну ділянку з кадастровим номером 1223285500:03:016:2552. Проте, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 182 ЦК України (у редакції, чинній станом на 27 грудня 2010 року) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі у редакції, чинній станом на 27 грудня 2010 року) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, право власності [PERSON] на земельну ділянку підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому підстави для захисту цього права в судовому порядку за ст. 392 ЦК України відсутні. Стосовно питання про витребування майна із чужого володіння, Верховний Суд, посилаючись на ст. 388 ЦК України зазначив, що позов про витребування майна може пред`являтися власником цього майна, оскільки [PERSON] право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку не зареєстрував, останній не має повноважень на витребування землі від [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як зазначив суд вище, постановою Верховного суду України від 07 листопада 2018 року у справі № 183/7939/14 встановлено відсутність повноважень [PERSON] на витребування земельної ділянки площею 0,2436 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , з кадастровим номером 122328500:03:016:0552, як і відсутні підстави для визнання за ним права власності на означену земельну ділянку в судовому порядку. Між тим, не дивлячись на обставини, встановлені стосовно [PERSON] судовим рішенням, що набрало законної сили, останній, просив суд повторно визнати за ним таке право, внаслідок визнання недійсності договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, укладеного між [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , з другої сторони. Вирішуючи позов в частині визнання недійсності правочину, укладеного після визнання недійсним попереднього правочину, суд знову таки звертає увагу на те, що Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року, де відповідачами, в тому числі були, [PERSON] , [PERSON] , позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано Свідоцтво про право власності [PERSON] на нерухоме майно серії [NUMBER] , індексний номер 24610977 від 23.07.2014 року на земельну ділянку площею 0,2436 га., яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1223285500:03:016:0552, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав 23.07.2014\~року за реєстраційним номером 413779112232. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 29.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,2436 га., яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1223285500:03:016:0552. Згідно ч.1\~ст.388 ЦК України, на яку [PERSON] , в тому числі посилається, як на підставу свого позову,\~якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до висновку викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №674/31/15-ц «На практиці слід розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача, як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна. Так, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша\~статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої\~статті 216 ЦК України\~не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, яке було передане на виконання недійсного правочину та відчужене третій особі. Не підлягають\~задоволенню позови\~власників майна\~про визнання\~недійсними наступних\~правочинів щодо\~відчуження цього\~майна,\~які були\~вчинені після\~недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою\~статті 388 ЦК України. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені\~статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша\~статті 388 ЦК України). За таких обставин, з огляду на те, що постановою Верховного суду України від 07.11.2018 року у справі № 183/7939/14, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2436 га., яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1223285500:03:016:0552, укладений 29.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] , у суду відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після визнаного в судовому порядку недійсного правочину, а тому позов в цій частині не обґрунтований, задоволенню не підлягає. Ці ж самі підстави для відмови у задоволенні позову [PERSON] слід застосувати до його вимоги про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки загальною площею 0,1218 га, кадастровий номер 1223285500:03:016:1552, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , який було укладено 29.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою К.Ю. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] , судом встановлено, не спростовано сторонами, в тому числі встановлено рішенням, що набрало законної сили у цивільній справі № 183/7939/14, що на підставі рішення Піщанської сільської ради від 29.12.2007 року №\~7-55/V земельна ділянка площею 0,2436 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , передана у власність [PERSON] , про що зазначено в державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 625975 (т.4, а.с. 40). Матеріали справи містять належні та допустимі докази про те, що 55 сесія V скликання 29 грудня 2007 року не проводилася Піщанською сільською радою. 29 грудня 2007 року приймалося рішення № 7-16/ V, і цим рішенням земельна ділянка площею 0,2436 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] [PERSON] у власність не передавалася (т.4, а.с. 43,44, 217, 218). За договором купівлі-продажу від 27.12.2010 року № 2401 ВРЕ 111124 посвідченого нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В., [PERSON] продала земельну ділянку площею 0,2436 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] (т.4, а.с. 41). Після цього, [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 482249 від 30 грудня 2010 року, який зареєстрований 29.12.2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01-10-126-02177 (т.4, а.с. 42). Варто зауважити, що в державному акті на право власності на земельну ділянку, що був виданий на ім`я на ім`я [PERSON] , а так само і в державному акті, що був виданий на ім`я [PERSON] кадастровий номер земельної ділянки за ідентифікуючим номером 1223285500:03:016:0552 не зазначений. Такий кадастровий номер присвоєно земельній ділянці за заявою [PERSON] , і вперше здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з таким кадастровим номером 18.07.2014 року за [PERSON] (т.4, а.с. 45). Між тим, 12.12.2016 року [PERSON] зареєстрував своє право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1223285500:03:016:2552, що вже належала [PERSON] . Підставою набуття права власності згідно Інформаційної довідки є рішення Новомосковського міськрайонного суду від 17.10.2016 року по справі №183/7939/14, яке на дату реєстрації не набрало законної сили та оскаржувалося [PERSON] в апеляційному порядку (т.4, а.с. 48-49). Реєстрація права власності [PERSON] на частину земельної ділянки, яка належить [PERSON] , та якій присвоєно кадастровий номер 1223285500:03:016:2552 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була здійснена 12.12.2016 року державним реєстратором Новомосковської районної державної адміністрації Співак С.Г. Правовідносини, що виникли між сторонами в цій частині врегульовані наступними нормами закону, а саме. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з абзацом першим частини першої статті 116\~ЗК України у редакції, чинній на час видання державного акта, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом (з 14 жовтня 2008 року абзац перший частини першої статті 116\~ЗК України доповнений словами «або за результатами аукціону»). Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116\~ЗК України у зазначеній редакції). Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою, та його державної реєстрації (частина перша статті 125\~ЗК України в редакції, яка була чинною на час видання державного акта та до 1 травня 2009 року; з 1 травня 2009 року стаття 125\~ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права). Відповідно до частини першої статті 126\~ЗК України у редакції, чинній на час видання державного акту на ім`я [PERSON] , право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (у редакції, чинній з 1 травня 2009 року до 1 січня 2013 року - державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті; а у редакції, чинній з 1 січня 2013 року, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (пункт 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного\~Комітету України\~по земельних\~ресурсах від\~4\~травня 1999\~року №\~43 у редакції, чинній на час видання державного акта). Отже, підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права й обов`язки безпосередньо виникають, зокрема, з актів органів місцевого самоврядування (частина четверта статті 11 ЦК України). Отже, їхні рішення можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16\~ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер, про що, зокрема наголошено висновку Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, від 15 травня 2018 року у справі № 809/739/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 126/1373/17. Отже, якщо у результаті прийняття рішення суб`єктом владних повноважень особа набула речове право на земельну ділянку, то вимога про визнання незаконним такого рішення та про його скасування стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права позивача. Матеріали справи містять достатні дані, які свідчать про те, що рішень щодо передачі земельної ділянки у власність [PERSON] . Піщанська сільська рада не приймала. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК\~України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3)\~показаннями свідків. Належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд\~не бере\~до розгляду\~докази,\~що не\~стосуються предмета\~доказування. Суд\~не бере\~до уваги\~докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини\~справи,\~які за\~законом мають\~бути підтверджені\~певними засобами\~доказування,\~не можуть\~підтверджуватися іншими\~засобами доказування. Достовірними\~є докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи. Достатніми\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81\~ЦПК України\~визначено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Підставами звільнення\~від доказування\~відповідно до\~вимог ст.\~82\~ЦПК України\~є обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Обставини,\~визнані судом\~загальновідомими,\~не потребують\~доказування. Обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Обставини,\~встановлені стосовно\~певної особи\~рішенням суду\~у господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~проте можуть\~бути у\~загальному порядку\~спростовані особою,\~яка не\~брала участі\~у справі,\~в якій\~такі обставини\~були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом статті 83 ЦПК України сторони та\~інші учасники\~справи подають\~докази у\~справі безпосередньо\~до суду. Позивач,\~особи,\~яким законом\~надано право\~звертатися до\~суду в\~інтересах інших\~осіб,\~повинні подати\~докази разом\~з поданням\~позовної заяви. Відповідач,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~повинні подати\~суду докази\~разом з\~поданням відзиву\~або письмових\~пояснень третьої\~особи. Якщо\~доказ не\~може бути\~поданий у\~встановлений законом\~строк з\~об`єктивних причин,\~учасник справи\~повинен про\~це письмово\~повідомити суд\~та зазначити:\~доказ,\~який не\~може бути\~подано;\~причини,\~з яких\~доказ не\~може бути\~подано у\~зазначений строк;\~докази,\~які підтверджують,\~що особа\~здійснила всі\~залежні від\~неї дії,\~спрямовані на\~отримання вказаного\~доказу. У\~випадку визнання\~поважними причин\~неподання учасником\~справи доказів\~у встановлений\~законом строк\~суд може\~встановити додатковий\~строк для\~подання вказаних\~доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормою ст.\~16\~ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією\~та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Згідно з ч. 1 ст.\~21\~ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні зо інтереси. Як зазначалося вище, в позовній заяві [PERSON] просила суд визнати недійсним рішення Піщанської сільської ради від 29.12.2007 року №7-55/V про надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2436 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В той же час, таке рішення суду сторонами не подано, що не дає можливості суду надати оцінку наявності чи відсутності такого документу, а тому такі документи, накази, розпорядження, а також документи, винесені не уповноваженою особою не є чинними, не підлягають виконанню та не можуть бути оскаржені окремо. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним рішення Піщанської сільської ради від 29.12.2007 року №7-55/V про надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2436 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , - [PERSON] слід відмовити. Право власності та користування на землю набувається та реалізується в порядку та на підставах, визначених Конституцією України (ст.ст. 13,14), Земельним кодексом\~України (ст.78, 92, 93, 102-1, 116, 122, 123 ЗК України), а також іншими законами, що видаються відповідно до них (Закон України «Про оренду землі», Цивільний кодекс України). Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст.\~1\~Земельного кодексу\~України (далі -ЗК України), ст.\~373\~ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно ст.\~13\~Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 4 ст.122\~Земельного кодексу\~України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, означених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України та ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. За таких обставин, суд приходить до переконання, що [PERSON] при оформленні правовстановлюючих документів на право власності на земельну ділянку порушила норми ст.ст. 116,123 ЗК України, в зв`язку з відсутністю прийнятого уповноваженим органом рішення, у неї не виникло права на отримання у власність спірної земельної ділянки, а тому позов в частині визнання недійсним Державного акту серії ЯК №625975 від 12 грудня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2436 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , виданого [PERSON] , - підлягає задоволенню; Як зазначав суд вище 27.12.2010 року за договором купівлі-продажу від № 2401 ВРЕ 111124, посвідченого нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В., [PERSON] продала земельну ділянку площею 0,2436 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] (т.4, а.с. 41). Після цього, [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 482249 від 30 грудня 2010 року, який зареєстрований 29.12.2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01-10-126-02177 (т.4, а.с. 42). У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій форі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На підставі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно вимог ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу жилого будинку, земельної ділянки або іншого нерухомого майна укладається в письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню. На підставі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Оскільки у\~ [PERSON] \~не виникло\~право власності\~на спірну\~земельну ділянку,\~вона не\~мала повноважень\~на розпорядження\~нею,\~у зв`язку\~з чим\~договір купівлі-продажу\~землі між\~нею та\~ [PERSON] \~суперечить вимогам\~статей 203,\~215\~ЦК України\~й підлягає\~визнанню недійсним\~в судовому\~порядку. При цьому, виданий на ім`я [PERSON] . Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 482249 від 29 грудня 2010 року, площею 0,2436 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , також слід визнати недійсним, оскільки він виданий взамін договору купівлі-продажу, який визнаний судом не дійсним. Вирішуючи позов [PERSON] в частині скасування рішень про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1223235500:03:016:0552, а так само про скасування рішень реєстраторів про реєстрацію права власності на дві земельні ділянки з кадастровим номером 1223235500:03:016:2552 та з кадастровим номером 1223235500:03:016:1552, а також вирішуючи зустрічний позов в частині скасування рішення державного реєстратора Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Співак С.Г. від 15.12.2016 року, за індексним номером 32948319, про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1223285500:03:016:2552, скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1223285500:03:016:2552 площею 0,1218 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1223285500:03:016:2552 площею 0,1218 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , суд звертає увагу на наступне. Як свідчить Інформація з державного реєстру речових прав (т.4, а.с. 45 зворотна сторона), 12.12.2016 року державний реєстратор Новомосковської районної державної адміністрації Співак С.Г. здійснила реєстрацію права власності на земельну ділянку 1223285500:03:016:2552 (що раніше була зареєстрована за [PERSON] , в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 1223285500:03:016:0552) за [PERSON] . Підставою набуття права власності зазначено рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 року у справі № 183/7939/14. Варто зауважити, що на момент прийняття рішення державним реєстратором рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області не набрало законної сили, про що свідчать матеріали справи, в тому числі подана представником [PERSON] адвокатом Шпаковою О.С. копія судового рішення з відміткою про набрання законної сили 05 грудня 2017 року, яке було оформлене в порядку , встановленому ЦПК України, лише 16.01.2018 року (т.2, а.с. 132-137). При цьому рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 року в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку, що зареєстрована під кадастровим номером 1223285500:03:016:2552 за [PERSON] , - скасоване постановою Верховного суду від 07 листопада 2018 року. Таким чином, на момент звернення [PERSON] з позовом про зміну предмету позову, реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1223285500:03:016:2552 була здійснена за ним на підставі рішення суду, що не набрало законної сили. [PERSON] наполягає у позові на скасуванні рішення № 15149105 про реєстрацію права власності на земельну ділянку розміром 0,2436 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] , кадастровий номер 1223285500:03:016:0552 за [PERSON] та [PERSON] , яке було прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. 14.08.2014 року, скасуванні рішення № 29912993 про реєстрацію права власності на земельну ділянку розміром 0,1218, кадастровий номер 1223235500:03:016:2552, яка розташована за адресою [ADDRESS] за [PERSON] від 02.06.2016 року, винесеного приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною; скасуванні рішення № 29913246 про реєстрацію права власності на земельну ділянку розміром 0,1218, кадастровий номер 1223235500:03:016:1552, яка розташована за адресою [ADDRESS] за [PERSON] від 02.06.2016 року, винесеного приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною, в той час, як відомості до Державного реєстру речових прав щодо зміни власника земельних ділянок вже були внесені на підставі заяви [PERSON] за рішенням суду, що не набрало законної сили. Правовідносини щодо здійснення державної реєстрації речового права врегульовані наступними нормами закону. Відповідно Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV), державних реєстраторів наділено владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень заява про державну реєстрацію прав та оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. Згідно з пунктом 9 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 25\~грудня 2015\~року №1127 (далі Порядок №1127, в редакції чинній на дату прийняття оскаржуваних рішень), разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації. Пунктами 9 та 10 ч.1 ст.27 Закону №1952 передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, або ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди. Пунктом 24 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» №1666-VIII від 06.10.2016р., розділ V Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень доповнено статтею 31-1 «Особливості проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів», згідно частинами 1 та 4 якої передбачено, що реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Інформаційна взаємодія між Державним реєстром прав та Єдиним державним реєстром судових рішень здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України. Підпунктом 1 пункту 2 розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» №1666-VIII від 06.10.2016р. визначено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника. Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов`язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами. У разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень державний реєстратор прав на нерухоме майно запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду. Направлення запиту до суду про отримання копії рішення суду є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отже, державний реєстратор має використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України, з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду, та у разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень запитує копію такого рішення суду від відповідного суду та зупиняє розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Суду не надано належних та допустимих доказів про те, що державним реєстратором Співак С.Г. при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32948319 від 15.12.2016 року були дотримані зазначені вище норми спеціального закону, а тому позов [PERSON] в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню. Позов [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягає, з підстав, наведених вище. Вирішуючи позов [PERSON] в частині витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки, кадастровий номер 1223285500:03:016:2552 площею 0,1218 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , а також визнання права власності за нею на земельну ділянку, кадастровий номер 1223285500:03:016:2552, суд виходить з наступного. Так,\~відповідно до\~пунктів 1,\~2,\~3\~частини третьої\~статті 26\~Закону України\~ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). При цьому, суд звертає увагу на те, що [PERSON] та [PERSON] , здійснюючи поділ земельної ділянки з кадастровим номером 1223285500:03:016:0552 на дві окремі земельні ділянки з кадастровими номерами 1223285500:03:016:2552 та 1223285500:03:016:1552 відповідно, дотрималися вимог земельного законодавства України, а саме. Згідно з частинами першою-четвертою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проєктами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проєктами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проєктами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проєктами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (частини перша, друга статті 16 Закону України «Про державний земельний кадастр»). Згідно з частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18). Як зазначала [PERSON] у своєму позові, та як встановив суд при прийнятті цього рішення, вперше державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 1223285500:03:016:0552 була здійснена Держгеокадастром в 2014 році на підставі звернення [PERSON] . До правовідносин, що виникли між сторонами, в частині витребування майна, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а стаття 388 цього Кодексу встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені ст.388 ЦК, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене в того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (ч.1 ст.388 ЦК України). Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14 захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями\~387\~та\~388 ЦК України, оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. При цьому, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див.\~mutatis mutandis\~рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Так, як зазначав суд вище, метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили,\~щодо\~права власності на це майно (пункт 9 частини першої\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).\~Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про задоволення позову [PERSON] в частині визнання за нею права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1223285500:03:016:2552 площею 0,1218 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та витребування цього майна з чужого незаконного володіння [PERSON] . Питання щодо судових витрат належить вирішити, у відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України.

Outcome: partial