Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просять стягнути з відповідача на їх користь по 50 % боргу за розпискою від 21.05.2022 року в розмірі 4000 доларів США у гривнях за курсом НБУ, що діятиме на день платежу. Згідно позовної заяви позивачі [PERSON] та [PERSON] вказують про те, що 21.05.2022 року між ними та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого вони передали відповідачеві 4000 доларів США. При фактичному одержанні вказаної суми коштів позичальником було написано розписку від 21.05.2022 року. Строк виконання зобов`язання визначений у розписці за першою вимогою кредиторів. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав, позику не повернув. Крім того, в позовній заяві позивачі просять стягнути з відповідача понесені ними судові витрати у вигляді сплати судового збору та витрат на правову допомогу. 22.07.2022 року судом винесена ухвала про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.27). Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із клопотанням про розгляд справи без їх участі, позовну заяву підтримують в повному обсязі. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення (а.с.30,34). Відповідач [PERSON] в судові засідання на розгляд справи по суті 16.08.2022 року та 05.10.2022 року не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений у відповідності до ст.127 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 37). Причини неявки в судові засідання відповідач [PERSON] не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання чи відзиву на позов, до суду не подавав. Норми ч.4 ст.10 ЦПК України вказують на те, що при розгляді цивільних справ суди мають застосовувати практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11. 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Таким чином, суд прийшов до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної заяви повністю. Як вбачається із змісту розписки відповідач [PERSON] 21.05.2022 року отримав від позивачів [PERSON] та [PERSON] 4000 доларів США, які зобов`язувався повернути за першою вимогою кредиторів (а.с.17). Позивачі [PERSON] та [PERSON] 09.06. 2022 року звернулись до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення грошових коштів по розписці, про що свідчить накладна № 0100199980585 від 09.06.2022 року про поштове відправлення даної вимоги на адресу проживання [PERSON] (а.с.19-20). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ч. 2 ст. 1046 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Приймаючи рішення по даній справі суд керується ч.4 ст.263 ЦПК України про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного суду. У постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14, зазначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із досліджених доказів, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, за першою вимогою кредиторів кошти не повернув і, таким чином, ухиляється від виконання зобов`язань щодо повернення позики. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, під час розгляду справи по суті судом встановлено, що відповідач [PERSON] позику (грошові кошти) позивачам [PERSON] та [PERSON] не повернув. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів за договором позики (за розпискою) від 21.05. 2022 року в розмірі 4000 доларів США, що станом на 05.10. 2022 року за офіційним курсом НБУ 36,5686 гривень за 1 долар США, становить 146 274,04 гривень (4000 доларів США х 36,5686 = 146 274,04 гривень) ( сайт bank.gov.ua). При цьому, суд визнає неналежним письмовим доказом скриншот (паперовий знімок екрана мобільного телефона), наданий позивачами [PERSON] та [PERSON] . Так, на знімкові відсутня письмова інформація, яка б стосувалася конретно відповідача [PERSON] (а.с.18). Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 1170 гривень, сплаченого нею на час подання до суду позовної заяви судового збору, оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально (а.с. 1). Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved