Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

11.08.2022 позивачка звернулася до суду із даним позовом, покликаючись на те, що відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб між ними розірвано рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 03.08.2018. У них є спільна донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. 05.11.2018 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] .. [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дитини, не провідує її, не цікавиться її потребами, станом здоров"я, лікуванням та навчанням, не надає жодної матеріальної допомоги в утриманні дитини, фактично повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Усі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно за підтримки і допомоги теперішнього чоловіка. Також відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дочки, станом на 08.07.2022 загальна сума заборгованості по аліментах становить 104317 грн. 50 коп.. Зазначала, що на даний час відповідач знаходиться в місцях позбавлення волі за вироком суду. Донька [PERSON] проживає разом з нею та її чоловіком [PERSON] в [ADDRESS] . Дитина має окрему кімнату площею 20 кв. м., окреме ліжко, облаштоване місце для навчання, забезпечена одягом та шкільним приладдям. Батько дитини не виявляє жодного батьківського піклування щодо дитини та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що можуть підтвердити свідки. Підтверджується цей факт і актом обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини від 14.07.2022 № 20, із якого вбачається, що батько дитини не цікавиться її вихованням, не провідує її, не надає матеріальної допомоги. Просила суд постановити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] .. Позивачка в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви. Додатково пояснила, що відповідач від народження дитини нею не цікавився, дитина його не знає, батьком вважає її теперішнього чоловіка. В місцях позбавлення волі [PERSON] перебуває з квітня 2019, однак до цього також не платив аліментів, не відвідував дитину. Представник позивачки в судовому засіданні наголосив, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, сума заборгованості зі сплати аліментів перевищила 100000 грн., відповідач ніколи не відвідував з дитиною сімейного лікаря, не робив спроб спілкуватися з нею, що не спростовано відповідачем в судовому засіданні жодними належними і допустимими доказами. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів дізнався за місяць до свого ув`язнення. З цього часу він перебуває у місцях позбавлення волі, відтак він не може сплачувати аліменти і погасити заборгованість, оскільки позбавлений можливості працювати. Крім цього, позивачка з дитиною змінили місце проживання, про нове йому не повідомили, тому він навіть не знав, де знаходиться його дитина. Він приїжджав до батьків позивачки, залишав її сестрі гроші для дитини, однак батьки [PERSON] вигнали його з подвір`я і сказали, що позивачка і його дочка там не проживають. Він неодноразово намагався подзвонити до [PERSON] , однак вона не бажає з ним спікуватися, телефон вимикає. Він хоче бачитися з дитиною, має намір платити аліменти, однак станом на сьогодні у нього немає такої можливості через ув`язнення. В органи опіки та піклування він не звертався, оскільки зараз фізично не зможе бачитися з дитиною. Жодних запитів про надання пояснень від органу опіки та піклування він не отримував, не знав про засідання комісії з питань захисту прав дитини. Представник служби у справах дітей Городоцької міської ради Львівського району Львівської області Містюкова В.М. в судовому засіданні підтримала висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини. Додатково пояснила, що 20.07.2022 до служби звернулася позивачка із заявою про надання їй висновку, 29.07.2022 вони звернулися в установу виконання покарань за місцем відбування покарання відповідачем за отриманням пояснень [PERSON] та характеристики відносно нього. Оскільки жодної інформації у відповідь вони не отримали, 19.08.2022 ними було надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дочки [PERSON] , [INFO] .. Лише 08.09.2022 вони отримали пояснення [PERSON] , в яких він заперечував проти позбавлення його батьківських прав, та позитивну характеристику відносно нього з місця відбування покарання. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що напротязі останніх чотирьох років не бачили відповідача за місцем проживання позивачки, дитина проживає разом з мамою, чоловіком останньої та другою дитиною в сім"ї, батьком вважає [PERSON] , який піклується про неї. Зі слів [PERSON] знають, що батько не дає грошей на утримання дитини і перебуває в місцях позбавлення волі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , сторони у справі, є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.14-15). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 03.08.2018 у цивільній справі № 441/790/18 (а.с.12-13). 05.11.2018 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, внаслідок чого позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.15). [PERSON] з дочкою - [PERSON] , проживає без реєстрації в [ADDRESS] , дитина має окреме ліжко, облаштоване місце для навчання, одягом та шкільним приладдям забезпечена, умови проживання задовільні, протягом часу проживання [PERSON] в с. Братковичі рідний батько не цікавився її вихованням, не провідував її, не надавав матеріальної допомоги, що посвідчують сусіди (а.с.18). Характеристикою учениці 2-го класу Братковицької ЗЗСО І-ІІ ступенів [PERSON] стверджується, що мати і вітчим дівчинки приділяють належну увагу вихованню дитини, постійно підтримують зв"язок із школою та класним керівником, рідний батько участі у вихованні дитини не бере (а.с.19). Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 05.09.2019 № 441/1449/18 [PERSON] визнано винуватим та засуджено за ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України до 5 років одного місяця позбавлення волі, на даний момент відбуває покарання в ДУ «Личаківська виправна колонія (№ 30)» (а.с.22-25). Як вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № 57184042 від 08.07.2022 станом на вказану дату існує заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 104317,50 грн. (а.с.16-17). Як зазначено у висновку органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Городоцької міської ради Львівської області № 231 від 25.08.2022 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , питання про доцільність позбавлення батьківських прав було розглянуто комісією з питань захисту прав дитини Городоцької міської ради 19.08.2022 за участі матері [PERSON] .. На засіданні мати пояснила, що просить надати даний висновок, оскільки батько не цікавиться донькою, не приймає участі у її вихованні та утриманні. Службою у справах дітей Городоцької міської ради було скеровано листа у Личаківську виправну колонію (№ 30), де відбуває покарання [PERSON] , з метою отримати пояснення від батька з даного питання та надання характеристики на засудженого, проте жодної інформації не отримано. Виходячи з наведеного, з метою захисту прав та інтересів дитини, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування - Городоцька міська рада, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Як вбачається із п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно абзацу 2 п. 16 цієї ж Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні цього спору суд виходить з інтересів неповнолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, СК України, згідно змісту яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків. Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 - дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини ( 995_021 ) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції ( 995_004 ) Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім за інтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до зазначеної правової норми батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) від 18.12.2008 встановлено наступне: «Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції (995_004) і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки" (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки" (Havelka and Others v. the Czech Republic), N 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К.А. проти Фінляндії" (K.A. v. Finland), N 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії" (Moser v. Austria), N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73-76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно положень ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що позивачка разом із дитиною з 2018 проживали окремо від відповідача, самовільно змінила місце свого проживання і не повідомила про таке [PERSON] , останній дізнався про наявність відносно нього рішення про стягнення аліментів лише в квітні 2019, однак через два тижні після цього потрапив у місця позбавлення волі, де перебуває до сьогодні. Орган опіки та піклування згідно наданого висновку звернувся у Личаківську виправну колонію з метою отримання пояснень від батька дитини 29.07.2022 і уже 19.08.2022, не отримавши жодної відповіді від батька, прийняв рішення про доцільність позбавлення такої особи батьківських прав. Як пояснив в судовому засіданні 06.09.2022 [PERSON] , жодних запитів від органу опіки та піклування він не отримував, відповіді чи пояснень з приводу даного питання нікому не надавав, представник служби у справах дітей в судовому засіданні пояснила, що вже після надання висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, а саме 08.09.2022 вони отримали пояснення батька та позитивну характеристику відносно нього з місця виконання покарання. З огляду на наведене суд вважає висновок органу опіки та піклування передчасним і таким, що базується виключно на поясненнях заінтересованої особи - [PERSON] , а відтак не може погодитися з ним і вважає його суб`єктивним. З приводу таких доводів як умисне ухилення відповідача від утримання дитини суд також вважає їх необгрунтованими, оскільки в судовому засіданні відповідач пояснив, що приїжджав один раз до позивачки і залишив її сестрі гроші, хотів і надалі допомагати, але батьки [PERSON] сказали йому, що вона там не проживає і вони не знають місця її знаходження. З цього часу і до сьогодні він не знає, де проживає позивачка з його дитиною, що позбавляло його можливості не лише фінансово допомагати дитині, але й спілкуватися з нею. Крім цього, про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів відповідач дізнався лише за два тижні до його затримання, що не спростовано ні позивачкою, ні її представником жодними належними та допустимими доказами у справі, з квітня 2019 і до сьогодні він не працює і не має можливості працювати, оскільки перебуває в місцях позбавлення волі, однак висловлює бажання і спілкуватися з дитиною, і брати участь у її вихованні та утриманні. Таким чином суд не вбачає умислу в діях відповідача на ухилення від участі в утриманні дитини, такий фактично позбавлений можливості станом на сьогодні працювати і утримувати свою дитину, а відтак така обставина не може бути покладена в основу висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої дитини. На думку суду, позивачка також спричинилася до неможливості спілкування батька з дитиною, оскільки як встановлено у судовому засіданні, вона змінила місце свого проживання, про що відповідача не повідомила, дочці про батька не розповідала і дитина на сьогодні вважає батьком іншого чоловіка. Зважаючи на вказане, суд вважає, що позивачка належним чином не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, не надала належних та допустимих доказів умисного невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Саме по собі нерегулярне спілкування батька із донькою та несплата ним аліментів мають поважні причини - перебування відповідача в місцях позбавлення волі, а відтак такі обставини не можуть однозначно свідчити про ухилення батька від виконання свого обов`язку щодо виховання та утримання дитини. Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на відповідача як на особу, що не у повній мірі здійснює виконання батьківських обов`язків, не слід вважати таким, що відповідатиме інтересам дитини, що має найістотніше значення при розгляді такої категорії справ, та не стимулюватиме батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, може призвести до вкрай негативних наслідків у стосунках між батьком та дитиною, а саме до повної втрати будь-яких стосунків та навіть зв`язків між ними. Підстав застосування такого заходу, як такого, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини не навела в судовому засіданні і позивачка, навпаки, вказавши про те, що такий позов нею заявлено у суді для того, щоб її теперішній чоловік мав можливість усиновити малолітню дочку [PERSON] . Враховуючи вказане, підстав вважати обґрунтованими доводи позову про необхідність застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав на відповідача як на особу, який, на думку позивачки, не виконує батьківських обов`язків та ухиляється від їх виконання, - немає, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв"язку з відмовою у задоволенні позовних вимог не підлягають стягненню з відповідача понесені позивачкою судові витрати. На підставі викладеного та ст.ст.150, п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed