Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 15 червня 2021 року приватним нотаріусом Данич О. Ф., зареєстрований у реєстрі за №18457, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість у сумі 19 594,32 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ? ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»). Вимоги позову обґрунтовано тим, що позивач про факт наявності виконавчого напису дізнався із постанови приватного виконавця Райди О. С. про відкриття виконавчого провадження №67848741 від 09 грудня 2021 року. При цьому вказує, що між позивачем і відповідачем не укладалось жодних договорів, єдиний кредитний договір було укладено 25 червня 2013 року з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі ? ПАТ «Дельта Банк») зі строком кредитування до 24 червня 2014 року. Проте, за вказаним договором відсутня заборгованість, а з урахуванням строку його дії, строк позовної давності сплив 25 червня 2017 року. Позивач вважає, що на дату вчинення виконавчого напису не було правових підстав для його вчинення нотаріусом, оскільки останній не перевірив факту безспірності заборгованості та договір за яким стягується заборгованість нотаріально не був посвідчений. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 лютого 2022 року відкрито провадження у справі №536/155/22 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у справі №536/155/22 за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 червня 2022 року у справі №536/155/22 задоволено клопотання представника\~позивача [PERSON] \~про витребування\~доказів.Витребувано у ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» копії документів, які були надані приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. для вчинення 15 червня 2021 року виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №18457 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості у сумі 19 594,32 грн. 04 серпня 2022 року до суду надійшов лист ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на виконання ухвали суду від 06 червня 2022 року до якого додано копію кредитного договору №004-16504-250613 від 25 червня 2013 року, копію договору №2262/К від 18 червня 2020 року про відступлення права вимоги, копію заяви ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про вчинення виконавчого напису, копію виписки з особового рахунка за кредитним договором №004-16504-250613 від 25 червня 2013 року. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 серпня 2022 року закрито підготовче провадження у справі №536/155/22, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача Ковальчук О. М. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. В судове засідання представник відповідача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду невідомі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда О. С. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено 25 червня 2013 року кредитний договір №004-16504-250613 за умовами якого позичальнику відкрито кредитну картку №1 [PERSON] з кредитним лімітом у сумі 31 800,00 грн, строк якого становить 364 календарні дні. У матеріалах справи наявний договір №2262/К від 18 червня 2020 року згідно якого ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором №004-16504-250613 відносно позичальника [PERSON] у загальній сумі заборгованості 18 394,55 грн. 15 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за №18457) на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №004-16504-250613 від 25 червня 2013 року, укладений з Акціонерним товариством «Дельта Банк», правонаступником якого за договором відступлення права вимоги №2262/К від 18 червня 2020 року є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», за період з 18 червня 2020 року по 07 квітня 2021 року у загальній сумі 19 594,32 грн. Згідно матеріалів справи до заяви ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про вчинення виконавчого напису, яка була подана приватному нотаріусу Данич О. Ф., окрім вказаного кредитного договору, було надано виписку з особового рахунка за кредитним договором. За заявою відповідача приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Райда О. С. 09 грудня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67848741 на підставі виконавчого напису №18457, вчиненого 15 червня 2021 року приватним нотаріусом Данич О. Ф., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості у сумі 19 594,32 грн. Згідно із статтею 18 Цивільного кодексу України, а також статтями 87,88 Закону України «Про нотаріат», вчинення виконавчого напису ? це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису ? це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року затверджено «Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», відповідно до пункту 1 якого, стягнення провадиться на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, право звернення стягнення на заставлене майно, а також на підставі Іпотечних договорів, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Пункт 2 вказаної Постанови «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» втратив чинність на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. При цьому, суд ураховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 про те, що оскільки у судовому порядку постанову №662 визнано незаконною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Із матеріалів справи убачається, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] кредитний договір №004-16504-250613 від 25 червня 2013 року, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Таким чином, всупереч вище зазначеним нормам законодавства, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. протиправно вчинив виконавчий напис про стягнення заборгованості з позивача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у загальній сумі 19 594,32 грн, посилаючись на норму пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка втратила чинність з 22 лютого 2017 року, у зв`язку із чим наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, через недотримання порядку вчинення виконавчого напису. В обґрунтування позову позивач посилався, зокрема, на те, що заборгованість за кредитним договором відсутня. В матеріалах справи відсутні докази підтвердження належного направлення боржнику заключної вимоги про дострокове погашення заборгованості та, відповідно, отримання її боржником, а відтак позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн. Відповідно до положень статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з частиною 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, до позовної заяви додано витяг з договору про надання правничої допомоги №22/01-3 від 26 січня 2022 року, укладений між адвокатом Ковальчук О. М. та Подобою О. М., акт №1 наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги від 28 січня 2022 року, рахунок №1 на оплату послуг адвоката у сумі 3 000,00 грн, та документи щодо підтвердження повноважень адвоката та його представництва в суді. У постанові\~Верховного Суду\~від 12\~лютого 2020\~року у\~справі №648/1102/19\~зазначено,\~що витрати\~за надану\~професійну правничу\~допомогу в\~разі підтвердження\~обсягу наданих\~послуг і\~виконаних робіт\~та їх\~вартості підлягають\~розподілу за\~результатами розгляду\~справи незалежно\~від того,\~чи їх\~уже фактично\~сплаченостороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Таким чином, установивши, що витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем є співмірними зі складністю цієї справи і підтверджені належними доказами, суд дійшов висновку про можливість їх стягнення з відповідач на користь позивача.

Outcome: approved