Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

У січні 2017 року представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просить суд стягнути солідарно з останніх на користь банку заборгованість за кредитним договором № 105-Ф/08 від 18.07.2008 у наступному розмірі: заборгованість по процентам поточна - 9 590,77 грн., заборгованість по процентам прострочена - 1 211 635,23 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 793 626,54 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів в межах строку позовної давності - 1 261 387,99 грн. В обґрунтування своїх вимог вказує, що 18.07.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 105-Ф/08 від 18.07.2008. Згідно п.1.1 кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит, у сумі 1 200 000,00 грн., на строк із 18.07.2008 по 17.07.2018 або по день визначений в п. 1.6 та/або п.3.3.11 цього Договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 18,5 % річних. Зазначає, що відповідно до пп.3.1.1 Кредитного договору, Банк зобов`язався відкрити Позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] і рахунок для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів передбачених цим договором №373950175091.980, та видати Позичальнику кредит в сумі, зазначеній в п.1.1 з позичкового рахунку, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок № [NUMBER] , відкритий у ВАТ АБ «Укргазбанк». Посилається, що згідно пп. 3.3.3 Кредитного договору, Позичальник зобов`язався повернення суми Кредиту здійснювати на рахунок № [NUMBER] , відкритий у ВАТ АБ «Укргазбанк», щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/120 від суми отриманого кредиту, що становить 10 000,00 грн., а останній платіж сплачується в сумі 10 000,00 грн. не пізніше 17 липня 2018 року. Стверджує, що відповідно до пп.3.1.10 Кредитного договору, на залишок простроченої заборгованості за кредитом Банк нараховує проценти, виходячи із процентної ставки зазначеної у п.1.1 збільшеної на 1 процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Вказує, що згідно абз. 3 пп. 3.3.4 Кредитного договору, у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом виходячи із процентної ставки, встановленої пп.3.1.10 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Зазначає, що позивачем свої зобов`язання за кредитним договором були виконанні, проте позичальник порушив свої зобов`язання у зв`язку із чим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2011, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.03.2012, було задоволено позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення із [PERSON] та [PERSON] заборгованості. Посилається, що відповідно до п.5.3. Кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності. Представник позивача посилається, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 18.07.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 105-Ф/08-Р. Відповідно до п.1.1 Договору поруки, Поручитель ( [PERSON] ) зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання Позичальником зобов`язань по Кредитному договору № 105-Ф/08 від 17.07.2008. Вказує, що станом на 16.08.2016 банком нараховано: заборгованість по процентам поточна - 9 50,77 грн., заборгованість по процентам прострочена - 1 211 635,23 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 793 626,54 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів в межах строку позовної давності - 1 261 387,99 грн., а всього - 2 055 014,53 грн. З урахуванням викладеного просив суд позовні вимоги задовольнити. 06.01.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Лазаренко В.В. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2017 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 04.02.2019 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. 20.11.2019 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву у якому остання проти позовних вимог заперечувала. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що приватним нотаріусом КМНО Осипенком Д.О. 10.01.2019 вчинено виконавчий напис № 123, щодо звернення стягнення на нежилі приміщення з №1 по № 7 (групи приміщень № 27 в літ. А, загальною площею 63,50 м2, розташовані за адресою: [ADDRESS] , та належать [PERSON] . Зазначає, що 16.08.2019 були проведенні електронні торги, на яких відбувся продаж нежитлового приміщення, з №1 по № 7 (групи приміщень № 27 в літ. А, загальною площею 63,50 м2, розташовані за адресою: [ADDRESS] , які належать [PERSON] та є предметом іпотеки. Таким чином стверджує, що позивачем у позасудовому порядку було звернено стягнення на предмет іпотеки та в разі задоволення даних позовних вимог відбудиться подвійне стягнення заборгованості із відповідачів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.11.2019 було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів. 04.03.2020 представником позивача було подано до суду відповідь на відзив у якому остання зазначила, що станом 10.01.2019 заборгованість відповідачів перед позивачем стягнута рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12.12.2011 не була погашена, а тому позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Осипенком Д.О. із заявою про вчинення виконавчого напису щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом із тим вказує, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.02.2020 виконавчий напис № 123 від 10.01.2019 вчинений приватним нотаріусом КМНО Осипенком Д.О. було визнано таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням викладеного вище просить суд позов задовольнити. 17.02.2021 відповідачем [PERSON] було подано до суду клопотання про долучення доказів. 17.02.2021 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було подано до суду клопотання про долучення доказів. 09.12.2021 представником позивача було подано до суду письмові пояснення. 05.07.2022 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача. 17.10.2022 представником позивача було подано до суду заперечення на заяву про застосування строків позовної давності. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача-1 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила суд відмовити у їх задоволенні. Відповдіач-2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.07.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 105-Ф/08 від 18.07.2008 (а.с. 8-11). Згідно п.1.1 кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит, у сумі 1 200 000,00 грн., на строк із 18.07.2008 по 17.07.2018 або по день визначений в п. 1.6 та/або п.3.3.11 цього Договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 18,5 % річних. Відповідно до пп.3.1.1 Кредитного договору, Банк зобов`язався відкрити Позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] і рахунок для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів передбачених цим договором №373950175091.980, та видати Позичальнику кредит в сумі, зазначеній в п.1.1 з позичкового рахунку, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок № [NUMBER] , відкритий у ВАТ АБ «Укргазбанк». Згідно пп. 3.3.3 Кредитного договору, Позичальник зобов`язався повернення суми Кредиту здійснювати на рахунок № [NUMBER] , відкритий у ВАТ АБ «Укргазбанк», щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/120 від суми отриманого кредиту, що становить 10 000,00 грн., а останній платіж сплачується в сумі 10 000,00 грн. не пізніше 17 липня 2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 18.07.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 105-Ф/08-Р. Відповідно до п.1.1 Договору поруки, Поручитель ( [PERSON] ) зобов`язується перед кредитором (ПАТ АБ «Укргазбанк») відповідати за виконання Позичальником ( [PERSON] ) зобов`язань по Кредитному договору № 105-Ф/08 від 17.07.2008. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2011, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.03.2012, було задоволено позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення із [PERSON] та [PERSON] заборгованості (а.с. 24-33). Стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість 1 558 807,19 грн. заборгованості, 95 500,00 грн. штрафу, 1 700, 00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1 656 127,19 грн. Зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання договорів недійсними залишено без задоволення. Як вбачається із мотивувальної частини рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2011, суд прийшов до висновку про солідарне стягнення із відповідачів на користь позивача заборгованість станом на 21.12.2010, що складається: 910 000,00 грн. - сума кредиту, що стягується достроково; 12 231,45 - заборгованість по процентах поточна; 77 577,82 - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності; 71 825,16 - пеня за несвоєчасну сплату процентів; 227 186,62 - заборгованість по кредиту прострочена; 259 985,96 - заборгованість по процентах прострочена; штраф - 95 500,00 грн. При цьому, у даній справі позивачем заявлені вимоги про стягнення із відповідачів на користь позивача: 9 590,77 грн. - поточна заборгованість по процентах та 1 211 635,23 - прострочена заборгованість по процентах за період з 22.12.2010 по 16.08.2016, тобто неохопленого рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2011, а також заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності в розмірі 793 626,54 грн. та 1 261 387,99 грн. заборгованість за несвоєчасну сплату процентів в межах строку позовної давності за період з 17.08.2013 по 16.08.2016. Відповідно до п.п.3.1.10 Кредитного договору, на залишок простроченої заборгованості за кредитом Банк нараховує проценти, виходячи із процентної ставки зазначеної у п.1.1 збільшеної на 1 процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Згідно абз. 3 п.п. 3.3.4 Кредитного договору, у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом виходячи із процентної ставки, встановленої п.п.3.1.10 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Відповідно до п.5.3. Кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності. Таким чином суд приходить до висновку, що згідно з умовами кредитного договору позивач має право на пред`явлення до відповідачів вимоги про стягнення поточної та простроченої заборгованості по процентах за період неохоплений рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2011, тобто з 22.12.2010. Крім цього суд приходить до висновку, що згідно з умовами кредитного договору позивач має право на пред`явлення до відповідачів вимоги про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту та сплати процентів в межах строку позовної давності. Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи, 03.09.2009, 28.12.2010, 05.04.2011 позивачем на адресу відповідача-1 було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 197-204). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). У пункті 3.2.5 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань Позичальника за цим договором, забезпеченого іпотекою у разі, зокрема у разі порушення строків/термінів сплати будь-яких платежів за цим договором, в тому числі сплати процентів, комісій, повного/часткового повернення кредиту та інших платежів, передбачених цим договором та договором іпотеки. Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ АБ «Укргазбанк», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, а також пред`явивши відповідну вимогу про дострокове погашення заборгованості до боржника. Таким чином, своїми діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк». З огляду на викладене вище, суд вважає, що за таких обставин, позивач має право вимоги про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц зробила такі висновки. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Як було встановлено судом вище, 05.04.2011 ПАТ АБ «Укргазбанк» надіслало [PERSON] претензію про повернення заборгованості по кредиту в сумі 1 672 846,96 грн. протягом 10 днів від дати отримання даної претензії, тобто позивачем змінено умови спірного кредитного зобов"язання. Таким чином, після пред`явлення даної претензії та закінчення 10-ти денного строку на її виконання у позивача виникло право на звернення до суду із позовом про стягнення із відповідачів процентів передбачених кредитним договором. Разом із тим, 10-ти денний строк для виконання відповідачем-1 вимоги позивача про дострокове повернення заборгованості по кредиту в сумі 1 672 846,96 грн. закінчився 15.04.2011, та саме із цього часу у позивача виникло право на звернення із позовом до суду із вимогами про стягнення із відповідачів спірної заборговаості. Проте, із даним позовом до суду позивач звернувся лише 05.01.2017, тобто є очевидним, що позивачем пропущено трирічний строк на звернення до суду з даним позовом в частині вимог про стягнення процентів передбачених договором. Крім цього, як було зазначено судом вище, пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позивачем також пропущено однорічний строк на звернення до суду із вимогами про стягнення пені за порушення зобов`язань за кредитним договором. Як було зазначено судом вище, 05.07.2022 представником відповідача-1 було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. Натомість представником позивача у справі заперечувався факт пропуску строку позовної давності. Клопотання про поновлення строку позовної давності представником позивача не заявлялося. З матеріалів справи вбачається, що перешкод на звернення до суду з відповідним позовом за спірними вимогами з дотриманням правил позовної давності, у позивача не було. З огляду на викладене, суд вважає, що строк позовної давності пропущений позивачем без поважних причин та питання про його поновлення представник позивача не ставить. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення процентів та пені відсутні, внаслідок спливу строку позовної давності на звернення до суду з позовом. Щодо посилання відповідача на звернення стягнення на іпотечне майно, а саме: нежилі приміщення з №1 по № 7 (групи приміщень № 27 в літ. А, загальною площею 63,50 м2, розташовані за адресою: [ADDRESS] , та належать [PERSON] , а тому після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання відповідно до частини четвертої статті 36 ЗУ «Про іпотеку» є недійсними, то суд їх відхиляє. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.02.2020, яке було залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.11.2020, було визнано виконавчий напис від 10 січня 2019 року, реєстраційний номер № 123, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О., про звернення стягнення на нежилі приміщення з №1 / один / по № 7 / сім /, групи приміщень № 27 в літ. А, загальною площею 63, 50 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] , та належать [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню. Таким чином судом встановлено, що виконавчий напис, яким було звернуто стягнення на іпотечне майно, був визнаний таким, що не підлягає виконанню, а тому доводи відповідачів у цій частині є необґрунтованими. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрат, у порядку ст. 141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed