Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] з звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди завданої залиттям квартири. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2022 року цивільну справу 755/1930/22 було передано на розгляд в провадження судді Гончарука В.П. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до позовних вимог позивач [PERSON] просить суд: стягнути солідарно на свою користь з відповідачів [PERSON] , [PERSON] завдану матеріальну шкоду у розмірі 26 830, 00 грн., завдану моральну шкоду у розмірі 26 830,00 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником кв. [ADDRESS] . 10 червня 2021 року, близько 10-00 год. ранку позивач виявила плями від потьоків на стелі своєї квартири, а саме в коридорі, в ванній, в санвузлі, в кухні. З цього приводу позивач звернулась в телефонному режимі до аварійної служби ОДЗ ТОВ «ВДОМАЛАД», яке здійснює технічне обслуговування Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шамо 10», створене на базі багатоповерхового багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Заявка позивача була зареєстрована за вх. № 3467, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ від 15 червня 2021 року за вих. № 482/21. Як слідує з довідки ТОВ «ВДОМАЛАД», що затоплення квартири позивача відбулося з квартири [ADDRESS] в якій проживають відповідачі по справі. Також співробітниками ТОВ «Вдомалад» було встановлено, що в квартирі [ADDRESS] , що вказана вище, на момент огляду була антисанітарія, та мешканцями вказаної квартири не було надано доступу до сантехнічного обладнання. За наслідками затоплення квартири позивача, 20 червня 2021 року, комісією ОСББ у складі: голова правління ОСББ - Анатолій Валентинович МАКОВЕЦЬ, мешканців будинку, учасників ОСББ - Майя Костянтинівна ЧЕРВИНСЬКА (кв. № 356), [PERSON] (кв. № 338), за участі представника [PERSON] ПРЕОБРАЖЕНСЬКОЇ, складено відповідний акт за № 56/21, в якому більш детально розписано наслідки затоплення, зокрема: коридор (площа 9,5 м2) - на стелі спостерігаються підтікання площею 3,27 м2, кухня (площа 7,9 м2) - на стінах спостерігаються сліди підтікання, здуття, відшарування шпалер від стін на площі 1.00 м2, санвузол (площа 1,2 м2) - на стелі і стінах спостерігаються сліди підтікання, тріщини, здуття і відшарування фарбувального шару від основи на площі 2,14 м2, ванна (площа 2,1 м2) - спостерігаються сліди підтікання, тріщини, здуття і відшарування фарбувального шару від основи на площі 1,95 м2. (копія акту обстеження (огляду) додається). За результатами огляду, на підставі акту обстеження було складено кошторис відновлювальних робіт на загальну суму 26 830 грн. Відповідачі категорично відмовилися від здійснення будь - якої компенсації завданої залиттям квартири, звинувачуючи в залитті саму позивача, а також висловлювали їй погрози Виходячи з наявної ситуації, позивач вимушена була звернутись за захистом моїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів до фахівців в галузі права, які склали дану позовну заяву та надали їй правову допомогу. За надану правову допомогу вимушена була сплатити кошти в розмірі 4 000 грн., які також просить стягнути з відповідачів по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог, з обставин викладених в позовній заяві, при цьому зазначаючи, що відповідачі не йдуть на будь - який компроміс, а й надалі продовжують здійснювати залиття її квартири, чим спричинюють позивачу відповідні незручності. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Константинова О.Г. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, обгрунтовуючи свою позицію посиланням на те, що факти спричинення шкоди позивачу не доведено в судовому засіданні, посилаючись на те, що акт про залиття було складено з порушенням вимог чинного законодавства, але при цьому не спростовував самого факту залиття квартири позивача, а також те, що вказане залиття фактично відбулося з вини відповідачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи сповіщався належним чином. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] . Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності в рівних долях відповідачам [PERSON] , [PERSON] . Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 визначено, що у разі залиття квартир складається відповідний акт за формою, встановленою Додатком 4 до цих Правил. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік):прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності: прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна. Тобто факт залиття квартири, характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. Так, 20 червня 2021 року комісією у складі: голови правління ОСББ «Шамо 10» , членів комісії: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що є також мешканцями вказаного будинку було складено Акт про залиття. Встановлено, що 20.06.2021 року при візуальному обстежені квартири [ADDRESS] були виявлені сліди залиття квартири, залиття відбулося з квартири [ADDRESS] , причина залиття - відкритий кран гарячої води , доступу до сантехнічного обладнання відповідачами надано не було При візуальному огляді квартири позивача внаслідок залиття були виявлені пошкодження, що були зазначені у вказаному акті. Вказана обставина була підтверджена в ході судового розгляду допитом свідка [PERSON] . Згідно до кошторису оздоблювальних робіт ( ремонтних робіт після залиття) , слідує, що шкода заподіяна позивачу внаслідок залиття складає 26830 грн. Розмір заподіяної шкоди не оспорювався відповідачами в судовому засіданні. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Статтею 151 Житлового Кодексу України також визначено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом цієї статті обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (Постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року справа № 643/19078/15-ц, провадження № 61-17962св18). Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідачі не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови: «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформаціїї. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості» Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст.12,81 ЦПК України. Виходячи з викладеного вище, розглядаючи справу у відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України в межах заявлених позовних, приймаючи до уваги обґрунтування моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання з вини відповідача, моральних переживаннях позивача у зв`язку з добровільною відмовою відповідача відшкодувати матеріальний збиток, що призвело до нервового стресу та душевних страждань. Хвилювання та думки про відновлення житлового приміщення тримали позивачів у постійній нервовій та психологічній напрузі, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовну вимогу в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 2500 грн. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідачів про відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 26830 грн., а тому з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Питання судових витрат суд вирішує у відрповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи наведене та

Outcome: approved