Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Заступник керівника Тисменицької місцевої прокуратури, яка на даний час змінила найменування на Івано-Франківську окружну прокуратуру, [PERSON] у лютому 2020 р. звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації до Милуванської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення сесії сільської ради від 06.03.2019 р., визнання недійсною угоди про відшкодування за фактичне використання земельної ділянки та повернення земельної ділянки. Ухвалою суду від 17.02.2020 р. відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання у рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.12.2020 р. залучено до участі у даній справі правонаступника відповідача Милуванської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, яким є Тисменицька міська рада Івано-Франківської області. Ухвалою суду від 11.08.2021 р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Заявлений позов обґрунтовано тим, що Тисменицькою місцевою прокуратурою при вивченні дотримання вимог чинного земельного законодавства у сфері земельних правовідносин встановлено, що Милуванською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області 06.03.2019 р. прийнято рішення «Про заключення тимчасової угоди щодо фактичного використання земельної ділянки», яким надано дозвіл відповідачу [PERSON] на укладення угоди по відшкодуванню втрат за фактичне користування земельною ділянкою для риборозведення площею 1,5 га. Вказаним рішенням встановлено плату за користування земельною ділянкою в розмірі 5 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та зобовязано сільського голову укласти і підписати угоду з [PERSON] . На підставі вказаного рішення між Милуванською сільською радою і [PERSON] укладено угоду про відшкодування за фактичне використання земельної ділянки площею 1,5 га від 06.03.2019 р. на строк один рік. Факт передачі відповідачу спірної земельної ділянки підтверджується актом про передачу земельної ділянки в натурі від 06.03.2019 р. Оспорюване рішення від 06.03.2019 р. прийнято з порушенням вимог чинного земельного законодавства, зокрема, ст. 79, 79-1, 122, 124, 127, 134, 135 ЗК України, ст.51 ВК України, ст. 24, 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст.13 Закону України «Про оцінку земель», що призвело до незаконного користування земельною ділянкою державної власності. Милуванська сільська рада не була власником спірної земельної ділянки, яка розташована за межами населеного пункту с. Милування, тому не була уповноваженою щодо передачі земельної ділянки у користування та відповідно вийшла за межі своїх повноважень, приймаючи оскаржуване рішення. Крім того, порушено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та не дотримано порядку передачі таких земельних ділянок в оренду. Прийняття оскаржуваного рішення та укладення оспорюваної угоди відбулося без наявності паспорта водного обєкту, без затвердження землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки в оренду, без присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, без проведення її нормативно-грошової оцінки та без проведення земельних торгів. Оспорювана угода також суперечить вимогам ст. 116, 123, 125, 126 ЗК України. Цю угоду слід вважати удаваним правочином, оскільки під час її укладення сторони намагались приховати зміст та наслідки іншого правочину, зокрема, договору оренди водного обєкту, типова форма якого затверджена постановою КМУ № 420 від 29.05.2013 р. Укладена між відповідачами оспорювана угода від 06.03.2019 р., яка фактично є договором оренди водного обєкту, в установленому порядку не зареєстрована, державний реєстраційний номер їй не присвоювався. Тому наявні підстави для скасування рішення та визнання недійсною угоди, а спірна земельна ділянка відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України підлягає поверненню у державну власність. Прокурор та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задоволити. Представник позивача Івано-Франківської ОДА пояснив, що на даний час після набрання чинності з 27.05.2021 р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» розділ Х Земельного кодексу України доповнено п.24, згідно якого землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Тобто Івано-Франківська ОДА на даний час не є розпорядником спірної земельної ділянки, яка перейшла у комунальну власність; органом, уповноваженим на прийняття цієї земельної ділянки, є Тисменицька міська рада. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо його задоволення та стягнення з нього витрат по сплаті судового збору. Представник відповідача Тисменицької міської ради Устінський А.В. у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності з урахуванням позиції, висловленої у відзиві. У наданому суду відзиві відповідач позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. Просив у позові відмовити. Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 06.03.2019 р. первісним відповідачем Милуванською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області прийнято рішення «Про заключення тимчасової угоди щодо фактичного використання земельної ділянки» (а.с.19), яким надано дозвіл відповідачу [PERSON] на укладення угоди по відшкодуванню втрат за фактичне користування земельною ділянкою для риборозведення площею 1,5 га, встановлено плату за користування земельною ділянкою в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та зобовязано сільського голову укласти і підписати угоду з [PERSON] . На підставі вказаного рішення між Милуванською сільською радою і [PERSON] укладено угоду про відшкодування за фактичне використання земельної ділянки від 06.03.2019 р. (а.с.20-23), відповідно до якої місцева рада надає, а землекористувач приймає у строкове платне користування на строк один рік земельну ділянку для риборозведення площею 1,5 га, яка знаходиться в с. Милування Тисменицького району Івано-Франківської області, на якій відсутні обєкти нерухомого майна. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 17862,67 грн. (п.4 угоди). Згідно п.8 угоди передбачено плату за фактичне використання земельної ділянки у розмірі 5 % нормативної грошової оцінки землі, що становить 4606,80 грн. на рік. Факт передачі відповідачу [PERSON] спірної земельної ділянки для риборозведення площею 1,5 га, яка розміщена за межами населеного пункту с. Милування Тисменицького району Івано-Франківської області, підтверджується актом про передачу земельної ділянки в натурі від 06.03.2019 р. (а.с.24). Вказані рішення органу місцевого самоврядування та укладена між відповідачами угода щодо фактичного використання земельної ділянки оспорюються у рамках даної цивільної справи. Предметом спору є також земельна ділянка для риборозведення площею 1,5 га, передана відповідачу [PERSON] . При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч. 1, 3, 4 ст.79-1 ЗК України). Відповідно до вимог ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1). Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва обєктів, повязаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва (ч.3). Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (ч.5). Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначено ст.124 ЗК України, згідно з якою передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.127 ЗК України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом. Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності та набуття прав користування ними (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюються на конкурентних засадах (на земельних торгах) у формі електронного аукціону у випадках та порядку, встановлених гл.21 цього Кодексу. Частинами 2, 3 ст.134 ЗК України визначено вичерпний перелік випадків передачі земельних ділянок державної чи комунальної власності у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) без проведення земельних торгів. Відповідно до ст.85 ВК України порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. Статтею 51\~ВК України\~встановлено,\~що у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми. Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України. Право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт. Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища. Судом встановлено, що Милуванська сільська рада, не являючись власником спірної земельної ділянки для риборозведення площею 1,5 га, що розміщена за межами населеного пункту с. Милування, не мала повноважень на прийняття оскаржуваного рішення та укладення оспорюваної угоди. Прийняття оскаржуваного рішення та укладення оспорюваної угоди у порушення вказаних вище норм законодавства відбулось без наявності паспорта водного обєкта, без затвердження землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки в оренду, без присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, без проведення її нормативної грошової оцінки та без проведення земельних торгів. Станом на 06.03.2019 р. органом, повноважним вирішувати питання щодо надання у користування на умовах оренди водних об`єктів, розташованих на території області, укладення договорів оренди водних об`єктів, що знаходяться за межами населених пунктів, була Івано-Франківська ОДА, що підтверджується інформацією Тисменицької РДА (а.с.38). Відповідно до вимог ст.21 ЦК України суд визнає\~незаконним та\~скасовує правовий\~акт індивідуальної\~дії,\~виданий органом\~державної влади,\~органом влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органом місцевого\~самоврядування,\~якщо він\~суперечить актам\~цивільного законодавства\~і порушує\~цивільні права\~або інтереси. Згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до\~ч.3\~ст.152\~ЗК України\~захист прав\~громадян та\~юридичних осіб\~на земельні\~ділянки здійснюється,\~зокрема,\~шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, визнання угоди недійсною, застосування інших, передбачених законом, способів. Суд погоджується з позицією сторони позивача щодо наявності підстав вважати укладену між відповідачами угоду удаваним правочином, оскільки, укладаючи вказану угоду про відшкодування за фактичне використання земельної ділянки, сторони угоди Милуванська сільська рада і [PERSON] намагались приховати зміст та наслідки іншого правочину договору оренди водного об`єкту, типова форма якого\~була затверджена\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 420\~від 29.05.2013\~р.,\~що була\~чинною на\~час укладення\~оспорюваної угоди. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є\~правочин,\~який вчинено\~сторонами для\~приховання іншого\~правочину,\~який вони\~насправді вчинили.\~Якщо буде\~встановлено,\~що правочин\~був вчинений\~сторонами для\~приховання іншого\~правочину,\~який вони\~насправді вчинили,\~відносини сторін\~регулюються правилами\~щодо правочину,\~який сторони\~насправді вчинили. Аналізом умов спірної угоди, зокрема п. 1, 2, 7, 8, 9, 10, встановлено, що місцева рада надала, а землекористувач прийняв у строкове платне користування на строк один рік земельну ділянку для риборозведення площею 1,5 га, яка знаходиться в с. Милування Тисменицького району Івано-Франківської області, та зобовязався вносити плату за фактичне використання земельної ділянки у розмірі 4606,80 грн. на рік. Таким чином, мова йде за оренду земельної ділянки (ст.1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності). Укладена між відповідачами угода містить всі істотні умови такого договору, передбачені ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Аналогічні істотні умови передбачені типовим договором оренди водного об`єкту, затвердженим постановою\~КМУ №\~420\~від 29.05.2013\~р.,\~що була\~чинною на\~час укладення\~оспорюваної угоди. Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути\~другій стороні\~у натурі\~все,\~що вона\~одержала на\~виконання цього\~правочину (ч.1\~ст.216\~ЦК України). У відповідності\~з вимогами\~ч.5\~ст.6\~Закону України\~«Про оренду\~землі» право\~оренди земельної\~ділянки підлягає\~державній реєстрації\~відповідно до\~закону. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст.125 ЗК України). Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєситрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст.126 ЗК України). Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ст.17 Закону України «Про оренду землі»). Судом встановлено, що оспорювана угода від 06.03.2022 р., яка фактично є договором оренди водного об`єкту, в установленому законом порядку не зареєстрована, державний реєстраційний номер їй не присвоювався, що свідчить про її невідповідність вимогам чинного законодавства. Спірна земельна ділянка, яка передана у користування відповідачу [PERSON] на підставі удаваного правочину з порушенням вказаних вище законодавчих норм, без виготовлення паспорта водного\~об`єкта,\~без проведення\~інвентаризації земельної\~ділянки та\~її нормативної\~грошової оцінки,\~без проведення\~земельних торгів,\~підлягає поверненню\~у державну\~власність відповідно\~до ч.1\~ст.216\~ЦК України. При цьому суд враховує, що на даний час після набрання чинності з 27.05.2021 р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» розділ Х Земельного кодексу України доповнено п.24, згідно якого землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, вичерпний перілік яких міститься у цьому пункті. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Івано-Франківська ОДА на даний час не є розпорядником спірної земельної ділянки державної власності, яка перейшла у комунальну власність; органом, уповноваженим на прийняття цієї земельної ділянки, є Тисменицька міська рада. З урахуванням\~викладеного суд\~приходить до\~висновку про\~обґрунтованість заявлених\~позовних вимог,\~які підлягають\~до задоволення. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] слід стягнути у користь прокуратури 6306 грн. судових витрат по сплаті судового збору (а.с.17). На підставі наведеного, відповідно до ст. 21, 203, 215, 216, 235 ЦК України, ст. 79, 79-1, 122, 124, 125, 126, 127, 134, 152, 155 ЗК України, ст. 51, 85 ВК України, ст. 1, 6, 15, 17 Закону України «Про оренду землі», ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст.13 Закону України «Про оцінку земель»,

Outcome: approved