Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

18.11.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, в якому просить суд визнати право власності [PERSON] на земельні ділянки із КН 3222480804:02:001:0056 та КН 3222480804:02:001:0164. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до заповіту від 24.03.2011 року № 71 [PERSON] заповіла [PERSON] житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,3222 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер (номер акта зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів) 010632900195. [PERSON] померла [INFO] . Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Той факт, що житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,3222 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер (номер акта зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів) 010632900195, належить [PERSON] (спадкодавцю) підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.01.2018 року у справі № 2 -599/08. У резолютивній частині рішення суд вирішив визнати за побережник [PERSON] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , право власності в порядку спадкування [ADDRESS] ; 2) земельну ділянку площею 0,3222 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 010632900195. Факт належності [PERSON] , на праві власності, земельної ділянки площею 0,3222 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер (номер акта зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів) 010632900195 підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку від 27.04.2006 року № 010632900195. Цим же актом встановлено, що земельна ділянка площею 0,3222 га складається із земельної ділянки КН 3222480804:02:001:0056 (площа 0,25 га, призначення будівництво та обслуговування житлових будинків) та земельної ділянки КН 3222480804:02:001:0055 (площа 0,0722 га, призначення ведення ОСГ). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.04.2012 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-483 позивач оформила право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Внаслідок того, що за свого життя [PERSON] не зареєструвала право власності на земельні ділянки із КН 3222480804:02:001:0056 та КН 3222480804:02:001:0055 позивач не змогла їх успадкувати у звичайному порядку. Постановою державного нотаріуса від 04.02.2015 року № 124/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку із КН 3222480804:02:001:0056. Підставою для відмови стало те, що спадкодавець не оформила належним чином свої права на вказане нерухоме майно. При державній реєстрації в ЖЗК земельній ділянці КН 3222480804:02:001:0055 присвоєно новий КН 3222480804:02:001:0164. Належність КН 3222480804:02:001:0164 до державного акту від 27.04.2006 року серія ЯГ № 157856 підтверджується витягом з ДЗК № НВ-6315484232021. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.07.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що відповідно до заповіту від 24.03.2011 року № 71 [PERSON] заповіла [PERSON] житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,3222 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер (номер акта зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів) 010632900195. [PERSON] померла [INFO] . Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Той факт, що житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,3222 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер (номер акта зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів) 010632900195, належить [PERSON] (спадкодавцю) підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.01.2018 року у справі № 2 -599/08. У резолютивній частині рішення суд вирішив визнати за побережник [PERSON] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , право власності в порядку спадкування [ADDRESS] ; 2) земельну ділянку площею 0,3222 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 010632900195. Факт належності [PERSON] , на праві власності, земельної ділянки площею 0,3222 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер (номер акта зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів) 010632900195 підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку від 27.04.2006 року № 010632900195. Цим же актом встановлено, що земельна ділянка площею 0,3222 га складається із земельної ділянки КН 3222480804:02:001:0056 (площа 0,25 га, призначення будівництво та обслуговування житлових будинків) та земельної ділянки КН 3222480804:02:001:0055 (площа 0,0722 га, призначення ведення ОСГ). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.04.2012 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-483 позивач оформила право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] .. Внаслідок того, що за свого життя [PERSON] не зареєструвала право власності на земельні ділянки із КН 3222480804:02:001:0056 та КН 3222480804:02:001:0055 позивач не змогла їх успадкувати у звичайному порядку. Постановою державного нотаріуса від 04.02.2015 року № 124/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку із КН 3222480804:02:001:0056. Підставою для відмови стало те, що спадкодавець не оформила належним чином свої права на вказане нерухоме майно. При державній реєстрації в ЖЗК земельній ділянці КН 3222480804:02:001:0055 присвоєно новий КН 3222480804:02:001:0164. Належність КН 3222480804:02:001:0164 до державного акту від 27.04.2006 року серія ЯГ № 157856 підтверджується витягом з ДЗК № НВ-6315484232021. Тим самим, наявною є підстава для визнання за позивачем в судовому порядку права власності на вищевказані земельні ділянки. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, у Постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 року у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. У Постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності на майно в порядку спадкування, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Оскільки суд з`ясував, що мати позивача за свого життя не зареєструвала права власності на земельні ділянки із КН 3222480804:02:001:0056 та КН 3222480804:02:001:0055 позивач не може їх успадкувати у звичайному порядку, і це право потребує захисту у зв`язку з неможливістю на даний час його відновлення та вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від нього обставин, слід задовольнити позовні вимоги. Питання щодо судових витрат сторонами не ставилося. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved