Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

Адвокат Завгородній Андрій Миколайович який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08 жовтня 2019 року, громадянин Російської Федерації [PERSON] , перебуваючи в стані потенційного продавця та громадянка України [PERSON] , перебуваючи у свою чергу в стані потенційного покупця, розуміючи значення правочину, перебуваючи при ясній пам`яті і доброму розумі, згідно до вимог статті 6 Цивільного кодексу України врегулювавши саме ті відносини, що відповідали їх дійсним намірам, уклали попередній Договір. Чинне законодавство України передбачає ряд правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню. В зв`язку із обставинами сімейного характеру, громадянин Російської Федерації [PERSON] , в жовтні 2019 року вимушений був повернутися до місця свого постійного проживання. Зазначені вище обставини стали перешкодою для сторін у реалізації ними вимог чинного законодавства України, попередній Договір від 08 жовтня 2019 року сторони нотаріально не посвідчили. Однак, не зважаючи на зазначені вище події, сторони продовжили реалізовувати права та виконувати обов`язки, які 08 жовтня 2019 року визначили під час підписання попереднього Договору. Так, в період із листопада 2019 року по листопад 2021 року, за сприяння Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Громадянка України [PERSON] , за безпосередньої участі Громадян України [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , здійснила грошові перекази Громадянину Російської Федерації [PERSON] , на загальну суму 7 800 (сім тисяч вісімсот) доларів 00 (нуль) центів Сполучених Штатів Америки, фактично виконавши в повному обсязі умови пункту 2.1.4. попереднього Договору від 08 жовтня 2019 року. Про зазначене вище свідчать платіжні матеріали датовані 12 листопада 2019 року, 11 листопада 2020 року та 08 листопада 2021 року. Після зазначених вище подій, Сторони мали обоюдний намір й повинні були реалізувати умови пункту 6.1. попереднього Договору від 08 жовтня 2019 року. Однак, з 12 березня 2020 року на усій території України було встановлено карантин. Аналогічна ситуація склалася, як на території Російської Федерації так й в масштабах цілого Світу, на планеті Земля. Відповідні заходи, які передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», нашкодили сторонам реалізувати належним чином взяті на себе зобов`язання, що були передбачені попереднім Договором від 08 жовтня 2019 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. В зв`язку із зазначеними вище подіями та обставинами, питання стосовно укладення і належним чином оформлення відповідних Договорів купівлі-продажу нерухомого майна, яке Сторони мали намір реалізувати, до теперішнього часу остається не вирішеним. Відмічає, що поважна причина - це обставина, яка діє на волю суб`єкта, з яким законодавець пов`язує звільнення цього суб`єкта від виконання покладених на нього обов`язків або від визначених законодавством негативних наслідків його поведінки, основні риси який: будь-які обставини навколишнього світу (це можуть бути як дії фізичних або юридичних осіб, так і явища, які не належать від волі людини); такі обставини мають впливати на волю суб`єкта (саме внаслідок дії цих обставин, що виникли раптово або закономірно, він не має змоги належним чином виконувати покладені на нього обов`язки); кваліфікація тих або інших причин як поважних здійснюється на підставі норм моралі. В той же час наявність обставин, що визначаються як поважні причини, у передбачених законодавством випадках припускає невиконання цієї умови на шкоду існуючим правовідносинам. Це викликане тим, що ці обставини в такий спосіб впливають на суб`єктів та їхню волю, в результаті чого виконання таких обов`язків було неможливим, або домагатись виконання покладених на нього обов`язків за таких обставин було б аморально. У відповідності до вимог частини 2 статті 220 Цивільного кодексу України, якщо Сторони домовилися щодо усіх істотних умов Договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання Договору, але одна із Сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, Суд може визнати такий Договір дійсним. Враховуючи зазначене вище та надавши відповідну правову оцінку наявним й допустимим доказам, маємо законне підґрунтя вважати, що позовні вимоги Громадянки України [PERSON] до Громадянина Російської Федерації [PERSON] , підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв`язку з цим, просить визнати право власності на житловий будинок, загальною площею 61,50 квадратних метри, житловою площею 30,50 квадратних метри та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1 гектари, кадастровий номер 1213000000:01:433:0007, які розташовані за адресом: будинок [ADDRESS] , які належать Громадянину Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресом: квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , на праві приватної власності за Громадянкою України [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресом: будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ; визнати право власності на садовий будинок, загальною площею 78, 90 квадратних метри та земельну ділянку для індивідуального садівництва, загальною площею 0,059 гектари, ІГадаСтров`й'и`номерні22488120:06:001:0041, які розташовані за адресом: будинок [ADDRESS] , які належать Громадянину Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресом: квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , на праві приватної власності за Громадянкою України [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресом: будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ; судові витрати пов`язані із розглядом цивільної справи, розподілити між сторонами порівну. Представник позивача адвокат Завгородній А.М. в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що на дату укладення попереднього договору позивачка не мала матеріальної можливості сплатити за майно всю суму, тому сторони не мали можливості укласти договір купівлі-продажу та нотаріально його засвідчити. Потім відповідач в листопаді 2019 року виїхав на території Російської Федерації, перед його виїздом [PERSON] в день укладення попереднього договору сплатила відповідачеві 10\~000 доларів США, іншу частину коштів 7\~800 доларів США вона перерахувала йому згідно квитанцій. Сторони зобов`язалися в майбутньому укласти і належним чином оформити відповідні договори купівлі-продажу нерухомого майна на умовах, в порядку та строки, зазначені попереднім договором від 08.10.2019 року. Для відповідача поважною причиною не укладення договору купівлі-продажу було те, що він був вимушений виїхати до Росії до хворої дружини, потім до 2022 року він не приїздив до України, так як почався карантин, пов`язаний з короно вірусом. А з 24.02.2022 року почався в Україні воєнний стан, тому відповідач взагалі не може приїхати до України. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно із\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 08.10.2019 року між громадянином Російської Федерації [PERSON] та громадянкою України [PERSON] , згідно до вимог статті 6 Цивільного кодексу України укладено попередній договір відповідно до якого: п.1.1. Сторони зобов`язуються в майбутньому, укласти і належним чином формити відповідні договори купівлі-продажу нерухомого майна (надалі іменується - Основні договори) на умовах, в порядку та строки, визначених цим Договором. п.1.2. Нерухомим майном є: 1.2.1.Житловий будинок, загальною площею 61,50 квадратних метри, житловою площею 30,50 квадратних метри, який розташований за адресом: будинок [ADDRESS] .Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1 гектари, яка розташована за адресом: будинок [ADDRESS] .Садовий будинок, загальною площею 78,90 квадратних метри, який розташований за адресом: будинок [ADDRESS] .Земельна ділянка для індивідуального садівництва, загальною площею 0,059 гектари, яка розташована за адресом: будинок [ADDRESS] . Ціна житлового будинку і земельної ділянки складає 248 675 (двісті сорок вісім тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок, що є еквівалентом 10 000 (десять тисяч) доларів 00 (нуль) центів Сполучених Штатів Америки. \~Ціна садового\~будинку і\~земельної ділянки\~для індивідуального\~садівництва \~складає \~93\~967\~(сто\~дев`яносто три\~тисячі дев`ятсот\~шістдесят сім)\~гривень 03\~(три)\~копійки,\~що є\~еквівалентом 7\~800\~(сім\~тисяч вісімсот)\~доларів 00\~(нуль)\~центів Сполучених\~Штатів Америки.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник позивача\~вказує,\~що підставою\~звернення до\~суду стало\~те,\~що по\~теперішній час\~за наявності\~обставин,\~що визначаються\~як поважні\~причини (а\~саме введення\~з 12.03.2020\~року карантину\~на територіїУкраїни пов`язаного з поширенням коронавірусу, а потім введенню воєнного стану з 24.02. 2022 року), нотаріально посвідчити укладений між сторонами договір не має можливості, так як відповідач знаходиться за кордоном, що в свою чергу унеможливлює оформлення права власності за позивачкою на спірне нерухоме майно. Відповідно до ч. 1\~ст. 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3\~ст. 640 ЦК України\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13\~постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від\~\~\~\~6 листопада 2009 року № 9\~роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до\~\~\~\~\~ст.ст.\~210,\~640 ЦК України\~пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Статтею 657 ЦК України\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] попередній договір, предметом якого є купівля-продаж нерухомого майна, а саме: житлового будинку, загальною площею 61,50 кв.м., житловою площею 30,50 кв. м. та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1 гектари, які розташовані за адресою: будинок [ADDRESS] , садового будинку, загальною площею 78, 90 кв.м. та земельної ділянку для індивідуального садівництва, загальною площею 0,059 гектари, які розташовані за адресою: будинок [ADDRESS] , укладено 08 жовтня 2019 року, тобто після набрання чинності\~Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11 лютого 2010 року N 1878-VI, яким державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомого майна скасовано. Однією з умов застосування ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Зазначене узгоджується з висновком Верховного суду викладеним в постанові від 06.09.2017 року. Відповідно до\~\~п. 13\~постанови пленуму Верховного Суду України\~\~№ 9 від 06 листопада 2009 року\~при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2\~ст. 220 ЦК України. Таким чином, судом не встановлено факту безповоротного ухилення однією із сторін, а саме відповідачем від нотаріального посвідчення правочину та втрати стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Доводи представника позивача про наявність поважних причин щодо неможливості з боку відповідача посвідчити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку є безпідставними, оскільки жодного належного цьому доказу суду не надано. Крім того, згідно письмової заяви відповідача ним зазначено про визнання позовних вимог, але жодних поважних причин не укладення договору купівлі-продажу та посвідчення його нотаріально в заяві не надано. Крім того, у розумінні положення ч. 2 ст. 220 ЦК України договір купівлі-продажу визнається дійсним в судовому порядку, що є підставою для вирішення судом позовної вимоги про визнання права власності на спірне майно за покупцем позивачем по справі. Оскільки позовні вимоги про визнання права власності на спірне нерухоме майно є похідними від вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу, які позивачем не заявлялися, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Викладена відповідачем в заяві позиція щодо визнання ним позовних вимог не є підставою для його задоволення, оскільки суперечить зазначеним нормам закону та встановленим висновком суду. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного, ст. ст.\~220, 657, 640 ЦК України, та

Outcome: dismissed