Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

23 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позові позивач зазначає, що 27 жовтня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на належну позивачу нерухомість, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] , у виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами № ZPC0GK00000517 від 26.07.2005 року. У відповідності до вимог означеного договору позивач отримав кредит в сумі 36580 доларів США. В той же день, а саме: 26 липня 2005 року, в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредитування сторони уклали договір іпотеки, за яким позивач передав в іпотеку фінансовій установі належне йому нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, а тому він не підлягає виконанню, з таких підстав. Через заборгованість, яка виникла у позивача за вказаними зобов`язаннями, в 2015 році відповідач звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з позивача заборгованості, який рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2015 року, яке набрало законної сили, частково задоволений, з позивача стягнуто заборгованість за означеним кредитним договором в сумі 27993,52 доларів США, 11835,33 грн. Як вбачається з документів про заборгованість, які були надані відповідачем приватному нотаріусу, строк, за який проводиться стягнення, становить одинадцять років та охоплює період з 26 липня 2007 року по 27 серпня 2018 року, що свідчить про пропуск строку звернення за вчиненням виконавчого напису, оскільки саме з моменту пропуску строку внесення чергового платежу у фінансової установи виникло право відповідної вимоги, строк якої простирається на три роки після порушення виконання зобов`язань зі сплати кожного з платежів, між тим до нотаріуса з заявою банк звернувся лише в жовтні 2018 року. Наведені обставини є порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у зв`язку з чим виконавчий напис не підлягає виконанню. Окрім того, що спливла давність пред`явлення вимог за складовими, що утворюють заборгованість зі сплати регулярних платежів, сплив і строк пред`явлення вимоги щодо стягнення усієї заборгованості, оскільки строк дії договору між сторонами припинений у зв`язку з пред`явленням вимоги про дострокове погашення заборгованості, з якою відповідач звернувся до суду ще у 2015 році, а це означає припинення у кредитора права нараховувати проценти та комісії. На те, що заборгованість не є безспірною, вказує і наявність згаданого судового рішення, що набрало законної сили, про стягнення з позивача на користь фінансової установи заборгованості за вказаним кредитним договором, що існувала станом на 6 березня 2015 року. Відповідачем не дотриманий порядок врегулювання спору, який зводиться до обов`язкового направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень за договором кредитування, що передбачений пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідченням чого є неотримання нею цієї вимоги та необізнаність про наявність виконавчого напису аж до моменту, коли вона дізналася про відкрите виконавче провадження. Всі означені обставини свідчать про порушення законодавства при вчиненні виконавчого напису, наслідком чого має бути визнання його таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з викладеним позивач просить про визнання виконавчого напису нотаріуса № 6364, що вчинений 27 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати, що складаються з судового збору за подання позовної заяви та за звернення з заявою про забезпечення позову в загальній сумі 1362 грн. просить покласти на відповідача. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. В цей же день, а саме: 28 жовтня 2021 року, судом вжито заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення за оспорюваним виконавчим написом. Заходи забезпечення доказів судом не застосовувались. \~ \~ \~ \~В судові засідання позивач не з`явився; його представник надала суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність позивача і його представника. Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, відзиву на позов, клопотання про вирішення справи без його участі або про відкладення судового засідання не надав. За згаданих обставин зі згоди представника позивача, висловленої у її письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України ухвалює про вирішення спору при заочному судовому розгляді. Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилися; пояснень щодо позову, клопотань про вирішення справи без їхньої участі або про відкладення судового засідання не надали. Вказані обставини у відповідності до ст. 223 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі приватного нотаріуса, що вчинив оспорюваний напис, та представника відділу державної виконавчої служби. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх наданими позивачем доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 26 липня 2005 року між [PERSON] та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» укладено кредитний договір № ZPC0GK00000517 про надання кредиту в сумі 36\~580 доларів США на строк до 25 липня 2025 року. В цей же день, а саме: 26 липня 2005 року, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник [PERSON] передав кредитору в іпотеку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] (а. с. 18-22). 27 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. на підставі заяви акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом перерахування отриманих від реалізації майна коштів на рахунок «ПриватБанку» в рахунок погашення заборгованості в сумі 1301349 грн. 74 коп., яку утворюють заборгованість за кредитом в сумі 25041 доларів 22 центи США, заборгованість за відсотками у розмірі 14216 доларів 99 центів США, заборгованість з комісії 2779 доларів США, заборгованість з пені в розмірі 4689 доларів 89 центів США за період з 26 липня 2005 року по 27 серпня 2018 року (а. с. 17). Право нотаріусів вчинювати виконавчі написи внормовано статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до яких для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З наведеної норми Закону України «Про нотаріат» витікає, що лише безспірна заборгованість може стати підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса. З семантики прикметника «безспірна» випливає, що така заборгованість є прийнятною для сторін, жодною з яких вона не оспорюється. Між тим, про те, що заборгованість позичальника не є безспірною, свідчить зміст оспорюваного виконавчого напису і письмового звернення кредитора до нотаріуса про те, що строк, за який проводиться стягнення, охоплює період в тринадцять років один місяць (з 26 липня 2005 року по 27 серпня 2018 року), що означає наявність підстави для пред`явлення вимоги про застосування давності як для основного зобовязання, так і для неустойки, для покладання якої на боржника встановлена скорочена давність. Наведені міркування не дають підстав для констатації безспірності заборгованості позивача за кредитним договором, а це виключає вчинення виконавчого напису, оскільки саме безспірність заборгованості і є підставою для його здійснення. Вказані висновки про відсутність доказів безспірності заборгованості підкріплює та обставина, що строк дії договору між сторонами припинився по мірі пред`явлення банком вимоги про дострокове погашення кредиту, що мало місце в 2015 році при зверненні кредитора до суду з вимогою про стягнення заборгованості за договором кредиту, що означає право кредитора пред`являти вимоги про стягнення усієї суми заборгованості протягом встановленого законом строку позовної давності, який обчислюється трьома роками і закінчується в 2018 році, а боржника в зобов`язанні клопотатися про застосування позовної давності та залишення вимог банку без задоволення. Про неможливість констатації безспірності заборгованості свідчить і наявність судового спору між сторонами, рішення в якому ухвалено на користь банку (рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2015 року, яке набрало законної сили, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за означеним кредитним договором в сумі 27993,52 доларів США та 11835,33 грн.). З наведеного випливає відсутність у фінансової установи права пред`явлення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка (вимога) вже розв`язана рішенням суду, що набрало законної сили, на користь іпотекодержателя, а також відсутність права пред`являти до стягнення заборгованість, яка вже стягнута рішенням суду, що набрало законної сили, та необхідність спрямовування дій в русло виконання судових рішень. В силу ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безпірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З наведеного положення закону випливає, що лише надання документів на підтвердження безспірності заборгованості і той факт, що з моменту виникнення права вимоги пройшло не більше трьох років, є передумовою для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості. За вказаних обставин фінансовій установі належало б діяти у відповідності до договору між сторонами, відповідно до якого спори та суперечки між сторонами за договором передаються на розгляд суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Вирішуючи позов на користь позивача, суд погоджується і з твердженнями позову про відсутність доказів про дотримання відповідачем порядку досудового врегулювання спору, а саме: направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень. Між тим неотримання позичальником вказаної вимоги, що свідчить про його необізнаність про намір відповідача вжити заходів до стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису, позбавило його можливості надати свої заперечення проти розміру заборгованості. Наведені судом умовиводи підкріплює зміст правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-0158цс15, відповідно до якої можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умов, що 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Таким чином, сукупності умов, які свідчили б про правильність здійснення виконавчого напису, фінансовою установою дотримано не було, що є підставою для ухвалення рішення на користь позовних вимог. Судовий збір, попередньо оплачений позивачем [PERSON] , має бути стягнутим з відповідача на його користь.

Outcome: approved