Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач 1, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (відповідач за первісним позовом, АТ «Альфа-Банк»), у якому просить скасувати рішення державного реєстратора Мосійчук О.В. «про проведену державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) «індексний номер: 47585051 від 02.07.2019 року» (номер запису про право власності: 32213965 час державної реєстрації 26.06.2019 року), одночасно припинивши право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] за Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»), та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що 16.05.2005 року чоловіком позивачки - [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] , квартира була придбана позивачем за згоди дружини - [PERSON] 27.03.2007 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») був укладений кредитний договорі № 39.29-50/664к, згідно якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 19 000,00 доларів США зі сплатою 12 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту - до 26.03.2017 року. 27.03.2007 року між [PERSON] , [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений договір поруки № 39.29-50/325, відповідно до якого [PERSON] зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] своїх зобов`язань згідно кредитного договору № 39.29-50/664к від 27.03.2007 року. 27.03.2007 року між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений іпотечний договір № 39.29-50/389і, згідно п. 1.1 якого іпотекодавець передає в іпотеку у якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту № 39.29-50/664к від 27.03.2007 року, однокімнатну квартиру [ADDRESS] . У 2019 році позивачу стало відомо, що 02.07.2019 року державним реєстратором Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксаною Василівною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47585051 від 02.07.2019 року 14:48:02, на підставі якого було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк». Час державної реєстрації вказаний - 26.06.2019 року. Позивач вважає, що вказане рішення державного реєстратора є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки було прийняте з порушенням норм чинного законодавства, що полягає в тому, що позивач не отримувала письмову вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань від банку для звернення стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та банком не надано реєстратору докази спливу тридцятиденного строку вручення такої вимоги. В даному випадку перереєстрація права власності за іпотекодержателем на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» відбулась за відсутності вручення іпотечного повідомлення. Крім того, зазначила, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширює свою дію і на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачений ст. 37 Закону України «Про іпотеку», який відноситься до позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому протягом дії даного закону не можна використовувати і позасудові способи звернення стягнення, а тому відповідно вважає, що в даному випадку квартира не може бути відчужена на користь іпотекодержателя (відповідно застереження в іпотечному договорі) без згоди іпотекодавця на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без його згоди на таке відчуження. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року відкрито провадження у даній справі, залучено до участі у ній у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державного реєстратора Державного підприємства Науково-дослідного та проектного інституту землеустрою - Мосійчук Оксани Василівни, [PERSON] , та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Представник третьої особи [PERSON] (далі по тексту - третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] ) - [PERSON] , у порядку ст. 52 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) звернулась до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк» про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію прав, скасування реєстраційної дії та визнання права власності, у якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 47585051 від 02.07.2019 року 14:48:02, державного реєстратора Мосійчук Оксани Василівни Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про державну реєстрацію права власності за Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що при здійсненні державної реєстрації переходу права власності на квартиру [ADDRESS] , відповідачем були допущені численні порушення норм діючого законодавства, передбачені Законами України: «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень», «Про іпотеку», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Між сторонами не було укладено договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовий спосіб. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року прийнято до провадження позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору та об`єднано її розгляд в одне провадження з даною цивільною справою. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті спору. В судове засідання під час розгляду справи по суті спору позивач та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON] не з`явились, однак у матеріалах справи наявні заяви їх представників про розгляд справи у відсутність позивачів, у яких останні також просять суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, однак останній надав клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з перебування у судовому засіданні в іншій справі, яка перебуває на розгляді в Ірпінському міському суді Київської області, однак належних та допустимих доказів суду не надано. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, будь-яких клопотань від неї не надходило. При цьому, представник Державного підприємства Науково-дослідного та проектного інституту землеустрою надіслав на адресу заяву, у якій вказав, що державний реєстратор Мусійчук Оксана Василівна працювала на підприємстві з 05.11.2018 року по 19.09.20219 року та наразі у трудових відносинах з підприємством не перебуває. Також зазначив, що реєстраційна справа щодо проведення державної реєстрації прав та обтяжень від 02.07.2019 року за №47585051 а архіві підприємства відсутня та її взагалі не було. Водночас, відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що позивач, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору, відповідач та їх представники були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, враховуючи стадію розгляду даної справи, а також строки розгляду справи, відсутність належних та допустимих доказів наявності поважних причин не з`явлення представника відповідача в судове засідання, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутністю сторін, які були належним чином повідомлені про день та час судового засідання, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 16.05.2005 року [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2401. Вказана квартира була придбана позивачем за згоди дружини - [PERSON] 27.03.2007 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договорі № 39.29-50/664к, згідно якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 19 000,00 доларів США зі сплатою 12 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту - до 26.03.2017 року. 27.03.2007 року між [PERSON] , [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений договір поруки № 39.29-50/325, відповідно до якого [PERSON] зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] своїх зобов`язань згідно кредитного договору № 39.29-50/664к від 27.03.2007 року. 27.03.2007 року між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений іпотечний договір № 39.29-50/389і, згідно п. 1.1 якого іпотекодавець передає в іпотеку, у якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту № 39.29-50/664к від 27.03.2007 року, однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 4.1. ст. 4 Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпеченні іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом пп. 4.5.3. п. 4.1. ст. 4 Іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». 02.07.2019 року державним реєстратором Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксаною Василівною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47585051 від 02.07.2019 року 14:48:02, на підставі якого було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк». Час державної реєстрації вказаний - 26.06.2019 року. Національний банк України відкликав банківську ліцензію та виключив АТ «Укрсоцбанк» з Державного реєстру банків. Відповідне рішення № 799-рш прийняте Правлінням НБУ 24 жовтня 2019 року. Прийняте рішення пов`язане із завершенням реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» за спрощеною процедурою відповідно до вимог Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків». Правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15 жовтня 2019 року стало АТ «Альфа-Банк». 18.06.2020 року Дарницьким районним судом м. Києва від 18.06.2020 року було постановлено заочне рішення, яке набрало законної сили, у справі про поділ майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , яким визнано право власності по 1/2 частці квартири [ADDRESS] за кожним з подружжя. Однак подружжя не зареєструвало право власності за собою, у зв`язку з чим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 20.10.2021 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»). Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. За змістом ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також потрібно вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року, справа №127/23288/18). У матеріалах справи відсутні будь які відомості про отримання іпотекодавцем письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності. Більш того, як свідчить заява Державного підприємства Науково-дослідного та проектного інституту землеустрою, що реєстраційна справа щодо проведення державної реєстрації прав та обтяжень від 02.07.2019 року за №47585051, за наслідком розгляду якої було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», в архіві підприємства відсутня та її взагалі не було. Отже, за наслідком встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивач та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON] , вимогу про усунення порушення зобов`язання не отримували, тому іпотекодержатель не набув права на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Крім того, частиною третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Разом з тим, для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки відповідна оцінка вартості предмету іпотеки не надавалась. Отже, в матеріалах справи відсутні відомості про отримання позивачами письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності у зв`язку з наявністю у них боргу та його розміру, інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. За таких обставин іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого Законом «Про іпотеку», Порядку № 1127, щодо надіслання іпотекодавцю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, зокрема вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності із зазначенням інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення тридцятиденного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, відтак, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» проведена всупереч норм чинного законодавства. Зазначений висновок відповідає висновкам, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц; від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц 15 січня 2020 року справа № 199/4062/17, постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року справа № 761/43002/19-ц, від 31.07.2020 року справа № 607/11516/18. Крім того, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», передбачено, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки, згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає, як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує: 140 кв. метрів (для квартири) та 250 кв. метрів (для житлового будинку) . 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Відповідно до умов Іпотечного договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Тобто, враховуючи загальну площу предмета іпотеки, зазначене іпотечне майно підпадає під дію норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 13 квітня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX, зокрема Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який втратив чинність 21 квітня 2021 року) поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом № 1381-IX, тобто діє з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року. Як вбачається з матеріалів справи, 02.07.2019 року державним реєстратором Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксаною Василівною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47585051 від 02.07.2019 року 14:48:02, на підставі якого було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк». Тобто реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] була здійснена до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що є порушенням законодавства та тягне за собою скасування рішення державного реєстратора. За таких обставин, з урахуванням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та припинення права власності відповідача на предмет іпотеки є вірним способом захисту та підлягають задоволенню в цій частині. Водночас, щодо заявлених вимог про визнання за позивачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] права власності на спірну квартиру за позивачем, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити з його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. З огляду на приписи ч. 3 ст. 26 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до АТ «Альфа-Банк» в частині визнання права власності на спірну квартиру у рівних частках за позивачем та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, оскільки такий спосіб не забезпечить відновлення їх порушеного права, враховуючи що скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру та припинення права відповідача на неї призведе до поновлення прав власності позивача та третьої особи на належне їм нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial