Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

30.12.2021 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обгрунтування своєї позовної заяви зазначає, що 31 березня 2012 року між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] , був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 317, який був внесеній до книги реєстрації шлюбів 31 березня 2012 року, та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , про що 06 серпня 2014 року, було складено відповідний актовий запис № 7880, та видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Одруження з [PERSON] виявилося невдалим. У вересні 2016 року відповідач покинув квартиру, де вони з ним спільно мешкали, залишивши їх дитину проживати з нею. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 року, по справі №521/1728/17 їх шлюб з відповідачем був розірваний. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 24.10.2017 року по справі №521/1728/17 яке було винесено на підставі наданої апеляційної скарзі відповідача, було встановлена дата припинення фактичних шлюбних відносин між нею та [PERSON] , а саме 27 січня 2017 року. У період шлюбу, нею та відповідачем [PERSON] , було набуто сумісно спільне майно а саме сума грошей, у розмірі 225394 (двісті двадцять п`ять тисяч триста дев`яносто чотири) долара США, які були об`єктом спільної власності подружжя. Набуття вказаних грошей у період шлюбу підтверджується, письмовими контрактами моряка, складеними меж [PERSON] та крюїнговими компаніями у яких він у період шлюбу працював на посаді другого механіка, та витягами з валютних рахунків відкритих на ім`я [PERSON] у Акціонерному банку «Південний». Крім того факт набуття нами у шлюбі грошових коштів у розмірі 225394 ( двісті двадцять п`ять тисяч триста дев`яносто чотири) долара США, встановлено вказаним Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 року, яке було прийнято судом після розгляду позову [PERSON] до [PERSON] - про розірвання шлюбу. У період шлюбу, на частину сумісно набутих нами грошей у доларах США які були поміняні нею та відповідачем у банку на українську гривну, по договору купівлі-продажу майнових прав №МП2к №86м/м від 28.12.2015р., у компанії ПП ВКФ «МІКРОМЕГАС», та по договору купівлі-продажу майнових прав №8/22,1-7 від 10.11.2015р. у компанії ТОВ «Полімер-Граніт», були придбані два об`єкту нерухомості, а саме машино-місце № [NUMBER] у паркінгу [ADDRESS] , загальної площею 18,1 кв.м., яке коштувала 363802 грн. та однокімнатна квартира, загальної площею 32 кв.м., яка розташована за адресую: [ADDRESS] , яка коштувала 439200 грн. Вказані договори купівлі-продажу майнових прав, були складені на ім`я відповідача [PERSON] . У січні 2017 року, відповідач [PERSON] , діючи не в інтересах сім`ї, шляхом домовленості з своїм батьком [PERSON] та посадовими особами компанії ПП ВКФ «МІКРОМЕГАС», не ставлячи її до відома, без її згоди, на підставі складаних: Додаткової угоди №1 від 24.01.2017р., до вказаного договору купівлі-продажу майнових прав №МП2к №86м/м від 28.12.2015р.; Договору про відступлення прав та обов`язків від 24.01.2017р.,; Акту приймання-передачі нерухомого майна від 24.01.2017р., та Акту приймання-передачі майнових прав(частини майнових прав) на суму оплати №1, від 27.01.2017р., передав своєму батьку усі майнові права на машино-місце № 86, у паркінгу [ADDRESS] , загальної площею 18,1 кв.м. Тобто у тому числі не ставлячи її до відома, та без її згоди, відповідач передав своєму батьку майнові права у цьому машина - місці і на суму у розмірі 181901 (сто вісімсот одна тисяча дев`ятсот одна) грн. яка є його часткою у сумісної власності подружжя та складає Ѕ частку від суми спільних сумісних грошей у розмірі 363802 (триста шістдесят три тисячі вісімсот дві) грн., які були набути мною та відповідачем у шлюбі та сплачені за цій об`єкт нерухомості на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав №МП2к №86м/м від 28.12.2015р., Після чого батько відповідача [PERSON] 26 січня 2017 року зареєстрував на себе у Державному реєстру прав на нерухоме майно, право власності на вказане машино-місце, у "Центру Державної Реєстрації Хлібодарської Селищної Ради", про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно. А 27 січня 2017 року підписав с Приватним підприємством виробничо-комерційної фірмою «Мікромегас» Акт приймання-передачі майнових прав (частини майнових прав) на суму оплати №1, від 27.01.2017р., по котрому прийняв у компанії усі майнові права на машина місце на суму 363802 (триста шістдесят три тисячі вісімсот дві) грн. у тому числі майнові права у цьому машина - місці і на суму у розмірі 181901 (сто вісімсот одна тисяча дев`ятсот одна) грн. яка є його часткою у сумісної власності подружжя. 04 березня 2019 року, Овідіопольським районним судом Одеської області за її позовом до відповідача [PERSON] , по справі № 522/12619/17, було винесено Рішення про визнання за мною [PERSON] права на майнові права на однокімнатну квартиру, загальної площею 32 кв.м., яка розташована за адресую: [ADDRESS] , та стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації різниці в вартості 1/2 частку майна та майнових прав у розмірі 206650 (двісті шість тисяч шістсот п`ятдесят ) грн. 13 травня 2021 року Постановою Одеського Апеляційного суду яка була винесена за апеляційною скаргою [PERSON] , вказане Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області по справі № 522/12619/17 було скасовано, та за нею було визнано у порядку поділу майна подружжя право на Ѕ частку майнових прав на однокімнатну квартиру, загальної площею 32 кв.м., яка розташована за адресую: [ADDRESS] . У задоволенні моїх вимог про визнання за мною права власності на 1А частку майнових прав на машино-місце № 86 у паркінгу [ADDRESS] , загальної площею 18,1 кв.м., Одеським апеляційним судом їй було відмовлено. Вслід чого на теперішний час вважаючи висновки Одеського апеляційного суду по справі № 522/12619/17, вона у своєму позові ставить питання не про поділ машино-місця № 86 у паркінгу [ADDRESS] , загальної площею 18,1 кв.м, та не визнання за мною права власності на 1А його частину, а про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь Ѕ частини набутого нами у шлюбі спільного сумісного майна у вигляді спільно набутих нами грошових коштів у розмірі 363802 (триста шістдесят три тисячі вісімсот дві) грн., які є спільною сумісної власністю подружжя, та які були нами у період з 29.12.2015 року по 05.12.2016 року сплачені за придбання майнових прав на вказане машино місце, котре відповідач не ставлячи її до відому та без її згоди у період їх шлюбу переоформив на свого батька. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2022 року вказану позовну заяву передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В. \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2022 року відкрито провадження у вказаній справі. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2022 року закрито підготовче првадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, відзив на позов не надали. Відповідно до ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України\~за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 31 березня 2012 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 317, який був внесеній до книги реєстрації шлюбів 31 березня 2012 року, та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , про що 06 серпня 2014 року, про що було складено відповідний актовий запис № 7880, та видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 року, по справі №521/1728/17 шлюб між сторонами був розірваний. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 24.10.2017 року по справі №521/1728/17 яке було винесено на підставі наданої апеляційної скарги відповідача, було встановлена дата припинення фактичних шлюбних відносин між позивачкою та [PERSON] , а саме 27 січня 2017 року. У період шлюбу, нею та відповідачем [PERSON] , було набуто сумісно спільне майно а саме сума грошей, у розмірі 225394 (двісті двадцять п`ять тисяч триста дев`яносто чотири) долара США, які були об`єктом спільної власності подружжя. Набуття вказаних грошей у період шлюбу підтверджується, письмовими контрактами моряка, складеними між [PERSON] та крюїнговими компаніями у яких він у період шлюбу працював на посаді другого механіка, та витягами з валютних рахунків відкритих на ім`я [PERSON] у Акціонерному банку «Південний», які позивачкою були додані до позову. Крім того факт набуття нами у шлюбі грошових коштів у розмірі 225394 ( двісті двадцять п`ять тисяч триста дев`яносто чотири) долара США, встановлено вказаним Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 року, яке було прийнято судом після розгляду позову [PERSON] до [PERSON] - про розірвання шлюбу. У період шлюбу, на частину сумісно набутих нами грошей у доларах США які були поміняні нею та відповідачем у банку на українську гривню, по договору купівлі-продажу майнових прав №МП2к №86м/м від 28.12.2015р., у компанії ПП ВКФ «МІКРОМЕГАС», та по договору купівлі-продажу майнових прав №8/22,1-7 від 10.11.2015р. у компанії ТОВ «Полімер-Граніт», були придбані два об`єкту нерухомості, а саме машино-місце № [NUMBER] у паркінгу [ADDRESS] , загальної площею 18,1 кв.м., яке коштувала 363802 грн. та однокімнатна квартира, загальної площею 32 кв.м., яка розташована за адресую: [ADDRESS] , яка коштувала 439200 грн. Вказані договори купівлі-продажу майнових прав, були складені на ім`я відповідача [PERSON] . У січні 2017 року, відповідач [PERSON] , діючи не в інтересах сім`ї, шляхом домовленості з своїм батьком [PERSON] та посадовими особами компанії ПП ВКФ «МІКРОМЕГАС», не ставлячи позивачку до відома, без її згоди, на підставі складених: Додаткової угоди №1 від 24.01.2017р., до вказаного договору купівлі-продажу майнових прав №МП2к №86м/м від 28.12.2015р.; Договору про відступлення прав та обов`язків від 24.01.2017р.; Акту приймання-передачі нерухомого майна від 24.01.2017р., та Акту приймання-передачі майнових прав(частини майнових прав) на суму оплати №1, від 27.01.2017р., передав своєму батьку усі майнові права на машино-місце № 86, у паркінгу [ADDRESS] , загальної площею 18,1 кв.м. Тобто у тому числі не ставлячи її до відома, та без її згоди, відповідач передав своєму батьку майнові права у цьому машина - місці і на суму у розмірі 181901 (сто вісімсот одна тисяча дев`ятсот одна) грн. яка є його часткою у сумісної власності подружжя та складає Ѕ частку від суми спільних сумісних грошей у розмірі 363802 (триста шістдесят три тисячі вісімсот дві) грн., які були набути мною та відповідачем у шлюбі та сплачені за цій об`єкт нерухомості на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав №МП2к №86м/м від 28.12.2015р., Після чого батько відповідача [PERSON] 26 січня 2017 року зареєстрував на себе у Державному реєстру прав на нерухоме майно, право власності на вказане машино-місце, у "Центру Державної Реєстрації Хлібодарської Селищної Ради", про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно. А 27 січня 2017 року підписав с Приватним підприємством виробничо-комерційної фірмою «Мікромегас» Акт приймання-передачі майнових прав (частини майнових прав) на суму оплати №1, від 27.01.2017р., по котрому прийняв у компанії усі майнові права на машина місце на суму 363802 (триста шістдесят три тисячі вісімсот дві) грн. у тому числі майнові права у цьому машина - місці і на суму у розмірі 181901 (сто вісімсот одна тисяча дев`ятсот одна) грн. яка є його часткою у сумісної власності подружжя. 04 березня 2019 року, Овідіопольським районним судом Одеської області за її позовом до відповідача [PERSON] , по справі № 522/12619/17, було винесено Рішення про визнання за мною [PERSON] права на майнові права на однокімнатну квартиру, загальної площею 32 кв.м., яка розташована за адресую: [ADDRESS] , та стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації різниці в вартості 1/2 частку майна та майнових прав у розмірі 206650 (двісті шість тисяч шістсот п`ятдесят ) грн. Згідно із\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з частиною першою\~статті 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Підстав відступити від зазначених висновків не встановлено. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). У сімейному законодавстві існує презумпція спільної сумісної власності подружжя. Вона вказує на те, що будь-яке майно, придбане в шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, окрім майна, виключеного з цивільного обороту. Таким чином, можна зробити висновок про те, що все нерухоме та рухоме майно, а також інші речі, що були набуті подружжям у шлюбі, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. 13 травня 2021 року Постановою Одеського Апеляційного суду яка була винесена за апеляційною скаргою [PERSON] , вказане Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області по справі № 522/12619/17 було скасовано, та за нею було визнано у порядку поділу майна подружжя право на Ѕ частку майнових прав на однокімнатну квартиру, загальної площею 32 кв.м., яка розташована за адресую: [ADDRESS] . У задоволенні моїх вимог про визнання за мною права власності на 1А частку майнових прав на машино-місце № 86 у паркінгу [ADDRESS] , загальної площею 18,1 кв.м., Одеським апеляційним судом їй було відмовлено. Вслід чого на теперішний час вважаючи висновки Одеського апеляційного суду по справі № 522/12619/17, вона у своєму позові ставить питання не про поділ машино-місця № 86 у паркінгу [ADDRESS] , загальної площею 18,1 кв.м, та не визнання за мною права власності на 1А його частину, а про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь Ѕ частини набутого нами у шлюбі спільного сумісного майна у вигляді спільно набутих нами грошових коштів у розмірі 363802 (триста шістдесят три тисячі вісімсот дві) грн., які є спільною сумісної власністю подружжя, та які були нами у період з 29.12.2015 року по 05.12.2016 року сплачені за придбання майнових прав на вказане машино місце, котре відповідач не ставлячи її до відому та без її згоди у період їх шлюбу переоформив на свого батька. Згідно з частиною третьою\~статті 61 СК України\~якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною четвертою\~статті 65 СК України\~передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до частини першої\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За обставин відчуження відповідачем спірного майна на користь третьої особи, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача 1/2 частини його вартості визначеної на час розгляду справи, оскільки поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника. Суд дійшов висновку, що при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлено, що [PERSON] відчужив спірне майно, яке є спільною власністю подружжя без згоди дружини та за відсутності доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, тому вартість цього майна враховується при поділі. Аналогічний висновок зроблено в постанові ВС України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30.06.2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19). Ухвалюючи рішення у справі суд застосовує до спірних правовідносин правові висновки, викладений у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до якого у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Зважаючи на наведене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають зміні в частині визначення розміру компенсації частки в спільному майні подружжя\~автомобіля. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди\~виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно чи його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Також суд враховує висновки щодо застосування норм права, які містяться в постанові ВС від 9.12.2020 р. № 301/2231/17, постанові ВС від 18.11.2020 р. № 757/8854/14-ц, постанові ВС від 5.11.2020 р. № 534/961/16-ц, постанові ВС від 19.08.2020 р. № 316/594/18. Виходячи з вищенаведеного, позиція Верховного Суду з приводу визначення вартості автомобіля у справах про компенсацію частини такої вартості є однозначною та незмінною\~у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1820 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved