Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 2500.00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Батько матеріальної допомоги на утримання сина добровільно не надає, основні витрати на утримання дитини несе мати. Позивач вказує, що передбачений законом обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Також у позові зазначено, що відповідач є здоровою та платоспроможною особою, може отримувати достойний заробіток та має можливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Ухвалою від 28.07.2022 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження\~без виклику сторін. Вказаною ухвалою відповідачу був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями\~проти розгляду справи\~в порядку спрощеного позовного провадження, а також\~строк для подання відзиву на позов. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Як вбачається з матеріалів цивільної справи судом відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи, про що постановлена ухвала. Ухвалою суду від 08.08.2022 року за клопотанням відповідача розгляд справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Також відповідач на адресу суду направив відзив на позов, у якому позовні вимоги [PERSON] визнав частково. При цьому повідомив, що на період воєнного стану дія трудового договору філією «Золотоніська ДЕД» ДП «Черкаський облавтодор», що з ним укладений, призупинено. Крім того, він має на утриманні дочку [PERSON] , [INFO] , а тому має змогу сплачувати аліменти на сина у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % встановленого чинним законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила суд повністю їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, на його утриманні перебуває і неповнолітня дочка, а постійного заробітку він не має, то може сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % встановленого чинним законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено,\~що сторони\~є батьками[PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим повторно 21.07.2022 Золотоніським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ). Судом встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, разом не проживають. Відповідно до довідки, виданої за вих. № 664 від 25.07.2022 року головою квартального комітету м. Золотоноша № 17, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , 2008 року народження, дитина знаходиться на повному утриманні матері. Згідно з довідкою, виданою Т.в.о. начальника філії «Золотоніська ДЕД» Гімбілевським А.О. за вих. № 17 від 04.08.2022 року дію трудового договору, укладеного з [PERSON] (наказ про прийом на роботу від 20.12.2021 року № 26-к) призупинено з 24.03.2022 року до скасування воєнного стану (Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2136). Іншої інформації стосовно доходу відповідача сторонами суду надано не було, клопотань щодо витребування доказів про отримані доходи відповідача позивачем заявлено не було. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30.07.2012 року Новодмитрівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області, відповідач [PERSON] має на утриманні дочку [PERSON] , [INFO] . Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка підписана Україною 21.02.1990, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27.02.1991 № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81, ст. 76, ч. 2 ст. 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства в площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц. Судом встановлено, що дитина виховується позивачем і потребує матеріальної допомоги, відповідач є особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю, відомості щодо доходів відповідача суду не надані, а отже і не надано доказів достатності заробітку (доходу) платника аліментів стосовно стягнення у зазначеному у позові розміру аліментів. Відтак, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде відповідати як інтересам сторін по справі, так і неповнолітньої дитини. Таким чином, на підставі викладеного вище, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позивач звернулась до суду з даним позовом 28.07.2022, що підтверджується відбитком штампу суду вхідної кореспонденції на позовній заяві. Частиною 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial