Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

В березні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 26.07.2017, зареєстрований за № 15276. Як на підставу заявлених вимог вказала, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки при його вчиненні приватний нотаріус не звернув увагу на те, що заборгованість а кредитним договором виникла за період з 09.03.2009, а відповідач звернувся із заявою лише 26.07.2017, тобто поза межами трирічного строку позовної давності. Крім того, позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №640/196-К196 від 24.03.2008 була предметом розгляду в суді. Банк, вертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, достеменно знав про наявність спору в суді, однак не повідомив про нього нотаріуса, чим ввів його в оману. Вказаний позов ПАТ «Укрсоцбанк» було подано 16.06.2017 та рішенням судів у його задоволенні відмовлено в повному обсязі. За такого, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву згідно якого представник у задоволенні позову просить суд відмовити.\~В обґрунтування вказаної позиції у відзиві зазначено, що для вчинення виконавчого напису Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» нотаріусу було надано всі необхідні документи та ним було вчинено всі необхідні дії, передбачені договором та законодавством, для інформування позивача про необхідність сплати заборгованості та дострокове повернення кредиту. Крім того, умови договору щодо сплати заборгованості та щомісячних платежів систематично не виконуються, у разі вчасної сплати боргу по договору у банка не було б жодних підстав для звернення до приватного нотаріусу з вимогою про вчинення виконавчого напису. До того ж, позивачем не враховано, що кредитний договір укладено строком до 23.03.2023, тому твердження про те, що банком пропущено строк на звернення до нотаріусу є безпідставним, адже основне зобов`язання по кредитному договору позичальником не виконано, тому законодавець не позбавляє банк права звернутись до іпотекодавця з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. За такого, відповідач вважає, що спірний виконавчий напис вчинено з дотриманням норм діючого законодавства. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.03.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.10.2020 в порядку процесуального правонаступництва Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» замінено на АТ «Альфа-Банк». Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 29.09.2022, сторони не з`явилися, причини своєї неявки не повідомили. Позивач у судове засідання не з`явилась, причини своєї неявки не повідомила, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась судом. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, причини його неявки не повідомив. Треті особи своїх представників у судове засідання не направили, причини їх неявки не повідомили, правом на подання пояснень щодо позовної заяви не скористались. У відповідності до частини другої\~статті 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності\~осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частин п`ятої, дев`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Із матеріалів справи встановлено, що 24.03.2008 між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Альфа-Банк») було укладено договір кредиту №640/196-К196, за умовами якого позивачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надано грошові кошти в розмірі 250000,00 грн. Крім того, 24.03.2008 між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Альфа-Банк») було укладено іпотечний договір, за умовами якого позивач, в якості забезпечення виконання ним зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, передав в іпотеку житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.10.2018 по цивільній справі №489/2837/17 у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором відмовлено. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04.02.2019 зазначене рішення в частині застосування строків позовної давності щодо відсотків та інфляційних втрат за цими відсотками скасовано і в цій частині відмовлено у задоволенні позову за безпідставністю. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. 26.07.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №15276, яким з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» запропоновано звернути стягнення на вищевказані житловий будинок та земельну ділянку, а за рахунок коштів, отриманих від їх реалізації, задовольнити вимоги стягувача в розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 10.05.2016 по 10.05.2017, а саме: - заборгованість за кредитом 237413,42 грн.; - заборгованість за відсотками за користування кредитом 332788,86 грн. Загальна сума заборгованості становить 570202,28 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 23.09.2019 відкрито виконавче провадження №60155616 з примусового виконання спірного виконавчого напису. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої\~статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172\~(далі - Перелік). Так, пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Пунктом 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №2 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Із досліджених\~судом матеріалів\~вбачається,\~що для\~вчинення виконавчого\~напису приватному\~нотаріусу було\~надано копії кредитного та іпотечного договорів, які не посвідчені нотаріально, тоді як відповідно до п. 1-1 Переліку\~для вчинення нотаріального напису нотаріусу подається оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору. При цьому, суд звертає увагу, що до звернення до приватного нотаріуса, відповідач звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором, за результатом розгляду якого судами першої та апеляційної інстанції відмовлено у його задоволенні. Вказані обставини свідчать про те, що заборгованість, яка вказана у виконавчому написі не може вважатись безспірною. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи, що нотаріусом не дотримано вимог щодо порядку вчинення нотаріального напису, такий напис вчинено на виконання не нотаріально посвідченого договору, та встановлена в ньому заборгованість не можуть вважатися безспірними і такими, що не потребують додаткового доказування, а відтак вчинення виконавчого напису за заявою відповідача не ґрунтується на вимогах закону. Наведені висновки ґрунтуються на правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02.07.2019 у справі №916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) з подібних правовідносин. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за написом, не дотримавшись вимог щодо порядку вчинення нотаріального напису. Відповідно до частин першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1261,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із позовом та подачі заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved