Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

у квітні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в інтересах якої діє законний представник [PERSON] про встановлення факту проживання особи зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, про зміну черговості одержання права на спадкування. На обґрунтування позову посилався на таке. З квітня 2016 року вона проживала з [PERSON] без реєстрації шлюбу, як дружина та чоловік однією сім`єю, у його квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . За час сумісного проживання вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обв`язки, опікувалися один одним, мали спільний сімейний бюджет, планували одружитись у січні 2022 році. Влітку 2017 року [PERSON] зазнав ураження електричним струмом, наслідок - серцевого захворювання, він часто перебував на лікуванні, перебував на обліку лікаря-кардіолога. Коли [PERSON] тричі проходив стаціонарне лікування в кардіології - позивач [PERSON] надавала йому фінансову підтримку та купувала ліки, продукти, одяг. У [PERSON] є син від першого шлюбу з [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] з батьком спілкувалися дуже рідко, і то по телефону. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 червня 2016 року. [INFO] [PERSON] помер. Організацією поховання померлого займалися позивач разом із його сестрою [PERSON] . Вважає, що відповідно до приписів статті 1264 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги. Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги стосовно майна померлого є відповідач, [PERSON] , як син померлого. У зв`язку із зазначеним, позивач вважав, що має право на спадкування частки у спадщині після смерті [PERSON] разом із відповідачем як спадкоємцем першої черги за законом. Посилаючись на наведене, просила встановити факт проживання як дружини та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача із [PERSON] , у період з квітня 2016 року по день смерті [INFO] , змінити черговість одержання права на спадкування [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] з четвертої черги та визнати [PERSON] спадкоємцем першої черги, після смерті [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 7 червня 2022 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. 20 липня 2022 року у судове засідання з`явилися представник позивача [PERSON] , законний представник відповідача [PERSON] , представник відповідача [PERSON] . У судовому засіданні було долучено до матеріалів справи відзив, в якому представника відповідача зазначав, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його малолітній син - [PERSON] , [PERSON] , як законний представник [PERSON] , прийняла спадщину шляхом подачі 2 грудня 2021 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончар Г.В. заяви по прийняття спадщини, де і була заведена спадкова справа № 68772795. [PERSON] заперечувала факт проживання [PERSON] із позивачем з квітня 2016 року, зазначала, що періодично проживати в квартирі померлого позивач почала з 2018 року. До цього часу (після розірвання шлюбу) померлий проживав разом зі своєю мамою. І тільки з 2018 року позивач почала іноді з`являтися в квартирі померлого. Крім того, позивач не надала жодних належних та допустимих доказів дійсного перебування у фактичних шлюбних відносинах із спадкодавцем та доказів того, що померлий не був спроможний своїми силами, через наявні у нього хвороби, забезпечувати умови свого життя та, що він потребував стороннього догляду та перебував у безпорадному стані. З амбулаторної картки [PERSON] , яка додана до матеріалів позовної заяви, не вбачається приписів лікарів про необхідність надання сторонньої допомоги [PERSON] та те, що останній її потребував, та не міг самостійно себе обслуговувати. 28 липня 2022 рок до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача просила задовольнити позов із підстав зазначених у позові. 2 серпня 2022 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому представник відповідача просив відмовити у позові із підстав зазначених у відзиві. Протокольною ухвалою суду від 7 вересня 2022 року були задоволені клопотання сторін про виклик свідків та визнано явку позивача обов`язковою. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній. [PERSON] пояснила суду, що вона познайомилась з [PERSON] у лютому 2016 року у кафе, почали зустрічатися, з квітня 2016 року почали жити разом у її батьків у квартирі по [ADDRESS] , з лютого 2018 року, коли мати [PERSON] померла, переїхали у квартиру [ADDRESS] , у 2017 році [PERSON] зазнав ураження електричним струмом, протягом 2016 року по жовтень 2021 він перебував тричі на лікуванні, вони разом сплачували комунальні послуги, він працював, мав заробітну плату, сплачував аліменти на утримання сина, інколи вона допомагала йому матеріально. З сином померлого була знайома, однак теплих стосунків з ним не мала, із матір`ю померлого познайомилися у 2017 року у реанімації, коли [PERSON] було уражено струмом. Відповідач [PERSON] просила у задоволенні позову відмовити, зазначила, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , у якому народився син [PERSON] , у червні 2016 року шлюб рішенням суду було розірвано, після шлюбу вони з [PERSON] часто спілкувались, востаннє вона його бачила у червні 2021 року, коли вони разом ходили до нотаріуса, він постійно працював зварювальником, відвідував змагання сина, у безпорадному стані не перебував. Прприватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончар Ганна Володимирівна в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи про розгляд справи за її відсутності. У судовому засідання була допитана свідок [PERSON] повідомила, що вона є знайомою позивача [PERSON] , є її сусідкою у будинку, який знаходиться на [ADDRESS] . Вона була однокласницею [PERSON] , яка і познайомила його із [PERSON] на початку 2016 року. Свідок зазначала, що інколи [PERSON] приходив до [PERSON] на квартиру по [ADDRESS] , а жити разом вони почали після смерті його матері на [ADDRESS] . Ввели спільне господарство, ходили на ринок. Свідок стверджувала, що на її думку [PERSON] не був у безпорадному стані, працював, заробляв кошти. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сестрою [PERSON] повідомила, що [PERSON] та позивач разом проживали на вул. Вірменська з квітня 2016 року, після смерті матері переїхали на квартиру по [ADDRESS] . Також зазначала, що через те, що [PERSON] зазнав удару струмом, з 2017 року у лікарні перебував тричі, вважає, що іноді його стан був безпорадним. Свідок стверджувал а, що [PERSON] працював зварювальником, проте з великими перервами в роботі, зазначила, що брат їй казав, що з колишньою дружиною він рідко спілкувався, скаржився їй, що син телефонував йому рідко. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] , який є знайомий [PERSON] повідомив, що вони із померлим [PERSON] проживали в одному під`їзді, жити разом [PERSON] та [PERSON] почали лише після смерті його матері, приблизно з листопада 2017 року, чи вели вони спільне господарство він не знає. Свідок зазначав, що [PERSON] працював, заробляв власні кошти, в безпорадному стані він не був, за два тижні до його смерті вони їхали разом на роботу. У судовому засіданні була допитана [PERSON] , яка повідомила, що з [PERSON] вона була знайома більше 20 років, так як вони є кумами, після смерті його матері вони з [PERSON] прийшли до його квартири на [PERSON] , де він був один, [PERSON] вона там не бачила, вперше вона її побачила у 2018 році у кафе, [PERSON] при спілкуванні з нею повідомляв що після ураження струмом має проблеми із серцем, вони часто разом свята проводили,востаннє вона його бачила у літку в 2021 році, не вважає що він був у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та покази свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Згідно довідки про причину смерті від 2 листопада 2021 року, причиною смерті [PERSON] стала правобічна тотальна пневмонія (а.с. 11 зворот). З матеріалів справи, зокрема заяви [PERSON] про прийняття спадщини вбачається, що померлий [PERSON] був зареєстрований на день смерті за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 листопада 2018 року, [PERSON] є власником 1/4 частки квартири після матері [PERSON] (а.с. 13). 9 січня 2022 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Гончар Г.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого цивільного чоловіка - [PERSON] (а.с. 12). На підтвердження факту проживання однією сім`єю стороною позивача додано до позовної заяви п`ять світлин зі спільного перебування (а.с. 45-50). Відповідно до доданої до матеріалів справи виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 16271, після ураження електричним струмом на робочому місці, [PERSON] від госпіталізації відмовився, вдома його стан погіршився, після чого був доставлений в стаціонар де перебував із 16 по 19 серпня 2017 року (а.с. 16). Із доданої до матеріалів справи виписки із медичної картки амбулаторного стаціонарного хворого № 3763/369 [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні у КНП "Київська міська клінічна лікарня № 1 у період з 21 лютого по 1 березня 2019 року із діагнозом "гострий гнійний правобічний гайморит" (а.с. 31). Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 18484 [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні і відділенні кардіології КНП "Київська міська клінічна лікарня № 1 у період з 30 вересня по 7 жовтня 2019 року із загальним діагнозом "міокардіофіброз, вогнищева форма, персистуюча форма фібриляції передсердь (а.с. 23). Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 4371 [PERSON] перебував на лікуванні і відділенні кардіології КНП "Київська міська клінічна лікарня № 1 у період з 2 по 10 березня 2020 року із загальним діагнозом " метаболічна кардіоміопатія (а.с 19). За змістом витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Гончар Г.В. відкрито спадкову справу за № 68772795. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син [PERSON] [INFO] , про що [PERSON] зазначала у своєму відзиві, що і не заперечується позивачем у позовній заяві. Сторона відповідача на підтвердження сплати [PERSON] аліментів, що свідчить про те, що [PERSON] працював у 2021 року до моменту смерті, надав виписку із банківської картки [PERSON] , зі змісту якої вбачається, що 23 березня, 13 квітня, 20 травня 15 червня, 20 липня, 20 серпня, 15 вересня, 12 жовтня, 9 листопада 2021 року на картку [PERSON] були перераховані аліменти на утримання сина. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом положень статті 74 СК України у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами. У частині першій статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю починаючи з 16 квітня 2021 року, однак шлюб із попередньою дружиною [PERSON] було розірвано рішенням суду від 17 червня 2016 року, що відповідно протирічить законодавству України. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Крім власне факту спільного проживання, обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, є несення спільних витрат, ведення спільного бюджету, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин та наявність прав і обов`язків притаманних подружжю. На переконання суду, лише покази свідків не можуть бути достатніми доказами для встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки наявність такого факту та його період мають підтверджуватись і іншими засобами доказування, адже покази кожного свідка є суб`єктивним сприйняттям кожною особою власного розуміння сім`ї та подружжя, до того ж в даному випадку свідки сторони відповідача дали суду покази протилежні показам свідків сторони позивача. Стосовно вимог позивача про зміну черговості права на спадкування та визнання її спадкоємцем першої черги, суд дійшов висновку, що такі вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 1215 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). Частиною 2 ст. 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Із матеріалів справи та встановлених судом обставин не вбачається жодних даних та доказів на підтвердження наявності будь-яких обставин передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України для зміни черговості спадкування, а саме, що позивач протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Встановлені судом обставини навпаки свідчать про те, що померлий у безпорадному стані не перебував, до дня смерті працював та отримував власний дохід, сплачував аліменти. Додані до матеріалів справи виписки із медичної картки амбулаторного стаціонарного хворого не свідчать що [PERSON] перебував у безпорадному стані, не підтвердили вказані обставини і допитані у судовому засіданні свідки. Оскільки відсутні будь-які підстави для зміни черговості спадкування, відсутні і підстави для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, адже такий факт надає право на спадкування в четверту чергу. Незалежно від того, в якому порядку розглядається справа про встановлення факту, що має юридичне значення, у заяві чи позовній заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити, з якою метою і причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. Саме мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. За умови відсутності підстав для зміни черговості спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю не досягає юридичної мети його встановлення, тобто такий факт не є юридичним і не тягне відповідних правових наслідків, поскільки спадщина прийнята спадкоємцем першої черги, що виключає можливість спадкування спадкоємцем четвертої черги. Крім того, на підставі вище наведеного обґрунтування стосовно відсутності належного підтвердження факту проживання однією сім`єю, суд не вбачає і дійсного належного підтвердження факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed