Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в\~суд з\~позовною заявою до\~ТОВ «ФК\~«Еліт Фінанс», 3-ті\~особи\~без\~самостійних вимог: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець\~виконавчого округу\~Кіровоградської області\~Шмалько Олександр\~Олександрович про визнання виконавчого напису за № 3563 від 22.09.2020 року таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що посвідчуючи даний виконавчий напис нотаріус здійснив поверхневий підхід при вирішенні питання про можливість вчинення виконавчого напису. Поза увагою нотаріуса лишилося те, що стягувач, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, не обгрунтовано намагається стягнути заборгованість , яка вже була стягнута відповідно до рішення Кіровського районного суду від 27.03.2009 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 291-008/ФКВ-08 від 24.04.2008 року. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтримала позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву, якою визнав позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Треті особи в судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином, однак заяв чи клопотань на адресу суду від них не надходило. Ухвалою судді від 02 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання\~у цивільній\~справі за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК\~«Еліт Фінанс», 3-ті\~особи\~без\~самостійних вимог: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець\~виконавчого округу\~Кіровоградської області\~Шмалько Олександр\~Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення заявлених вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] , [INFO] , проживаю та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , було укладено кредитний договір № 291-008/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 26 198,00 дол. США з розрахунку 8,5 % річних (за умови виконання п. 4.2.10.), на строк з 24.04.2008 року по 23.04.2015 року. Виконання даних зобов`язань забезпечувалось порукою відповідно до договору поруки №291-008\~/Zфпop-08\~від 24.04.2008\~року [PERSON] . Починаючи з 2008 року, [PERSON] та [PERSON] , як поручитель відповідно до договору поруки №291-008 /Zфпop-08 від 24.04.2008 року, у зв`язку із складною ситуацією, перестали виконувати свої зобов`язання за укладеними кредитними договорами щодо своєчасного погашення заборгованості по кредиту та сплати відсотків за користування останніми. Таким чином, починаючи з 2008 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» виникло право на звернення до суду з позовною заявою. Всі ці обставини буди досліджені та встановлені судовим рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.03.2009 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 291-008/ФКВ-08 від 24.04.2008 року в розмірі 193289,64грн. та який цим же рішенням суду було розірвано. Таким чином, з [PERSON] та [PERSON] солідарно було стягнено заборгованость по даному кредиту в порядку ст. 1052 ЦК України та вирішено питання розірвати даний кредит. У вересні 2015 року, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Дельта банк», як правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», звернувся з позовною заявою до Кіровського районного суду міста Кіровограда про стягнення заборгованості за кредитним договором № 291-008/ФКВ-08 від 24.04.2008 року з [PERSON] , що нібито існувала станом на 31.07.2015 року відповідно до вищевказаного договору в сумі: 343327,47 грн. Дана вимога виникла в результаті укладення 30.06.10 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами та як наслідок, справа по кредитному договору № 291-008/ФКВ-08 від 24.04.2008 року, також, неправомірно передалася до правонаступника. В подальшому, рішенням Кіровського районного суду від 04 травня 2016 року по справі № 404/6640/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] та [PERSON] , третя особа Національний банк України про стягнення заборгованості, в задоволені вимог було відмовлено повністю. Однак, в супереч даному, нотаріусом вчинено виконавчий напис № 3563 від 22.09.2020\~року та\~направлено його\~до виконання\~відповідно до\~якого позивач заборгувала перед ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», який є правонаступником ПАТ «Дельта Банк» відповідно до кредитного договору № 291-008/ФКВ-08 від 24.04.2008 року -425 571,70 грн. 30.01.2021 року позивач отримала постанову про відкриття виконавчого провадження № 64312350 від 27.01.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександром Олександровичем, за заявою про примусове виконання за виконавчим написом № 3563 від 22.09.2020 року, що видав приватний нотаріус Івано-Франківського міського округу нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 291-008/ФКВ-08 від 24.04.2008 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] в сумі 425 571,70 грн. Зокрема, в виконавчому написі зазначено, що право вимоги виникло на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 2273/К від 02 липня 2020 року укладеного між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та ПАТ «Дельта Банк». Суд вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню виходячи з наступного. Згідно статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами статті 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість бо інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. В постанові Верховного Суду (справа №310/9293/15ц від 23.01.2018 року) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався п.19 ч. 1 ст.34, ст.87,88,89 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за №1172. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів`в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Із вищезазначеного вбачається, що приватний нотаріус Івано-Франківського\~міського нотаріального\~округу Івано-Франківської\~області Личук\~Тарас Володимирович при вчиненні оскаржуваного виконавчого № 3563 від 22.09.2020 року застосував не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що представник відповідача подав заяву якою визнав позов в частині визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню\~та враховуючи\~вимоги ст.\~141,\~ч.1\~ст.\~142\~ЦПК України,\~суд приходить до висновку, що необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору та стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved