Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Чернігівський ОЦЗ звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього виплачене забезпечення у сумі 19450,72 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.10.2021 відповідач звернувся до відокремленого підрозділу Чернігівського ОЦЗ - Ріпкинської районної філії Чернігівського ОЦЗ як такий, що шукає роботу. В зв`язку з відсутністю підходящої роботи за його особистою заявою, наказом від 11.10.2021 № НТ211011 було прийнято рішення про надання відповідачу статусу безробітного з 06.10.2021. Наказом від 11.10.2021 № НТ211011 відповідачу призначена виплата допомоги по безробіттю з 06.10.2021. У заяві про надання статусу безробітного від 06.10.2021 відповідач повідомив та засвідчив особистим підписом, що він ознайомлений з правами та обов`язками безробітного. Водночас, він поінформував, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення». На підставі п. 18 ч. 2 ст. 22 зазначеного Закону, Філією було проведено розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідачу, за результатом якого, згідно із інформаційним обміном, було встановлено, що під час перебування на обліку у Філії, [PERSON] зареєструвався як фізична особа-підприємець з 19.10.2021 із здійсненням виду діяльності: «Комп`ютерне програмування». У свою чергу, маючи статус фізичної особи-підприємця, [PERSON] продовжував перебувати на обліку у Філії як безробітний та отримувати допомогу по безробіттю, але спеціаліста служби зайнятості не повідомив, що призвело до незаконного нарахування йому допомоги по безробіттю. За результатами розслідування був складений Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 03 від 19.01.2022. За період перебування на обліку у Філії [PERSON] була нарахована допомога по безробіттю за період з 19.10.2021 по 18.01.2022 у сумі 27969,57 грн, з них виплачено за період з 19.10.2021 по 19.12.2021 у сумі 19450,72 грн, а решта 8518,85 грн утримана з відомості виплат як неперерахована. На адресу відповідача 24.01.2022 направлялось повідомлення № 60 про повернення вказаних коштів, однак [PERSON] у добровільному порядку їх не повернув, тому позивач змушений звернутися за захистом своїх порушених прав у судовому порядку. 18.08.2022 ухвалою судді провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; роз`яснено, що відповідач має право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив 5 днів із дня вручення відзиву, а також строк для подання відповідачем заперечення 5 днів із дня вручення відповіді на відзив. Від відповідача до суду відзив на позовну заяву не надходив. 13.10.2022 від відповідача надійшла заява, в якій він зазначив, що з позовними вимоги він згоден, але не у повному обсязі, оскільки ФОП на його ім`я, який проіснував 3 дні, відкрили шахраї. Проте, щодо даного факту він не звертався до правоохоронних органів, а самостійно закрив ФОП. Про вказану ситуацію відповідач повідомляв співробітника Центру зайнятості, однак останній своєчасно не прийняв її до уваги. Оскільки у відповідача відсутні докази на підтвердження своїх доводів, тому він погоджується виплатити позивачу зазначену у позовній заяві суму коштів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 06.10.2021 [PERSON] звернувся до відокремленого підрозділу Чернігівського обласного центру зайнятості Ріпкинської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості як такий, що шукає роботу, що підтверджується його заявами про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю від 06.10.2021, персональною карткою № [NUMBER] . Із заяви про надання статусу безробітного від 06.10.2021 [PERSON] повідомив та засвідчив особистим підписом, що він ознайомлений з правами та обов`язками безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені ЗУ «Про зайнятість населення» та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Водночас проінформував, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення». Наказами від 11.10.2021 № НТ211011 було прийнято рішення про надання статусу безробітного з 06.10.2021 та призначена виплата допомоги по безробіттю з 06.10.2021 відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно до Акту № 03 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 19.01.2022, [PERSON] зареєструвався як ФОП 19.10.2021 та 22.10.2021 припинив реєстрацію за його рішенням. Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що [PERSON] зареєструвався як ФОП 19.10.2021 із здійсненням виду діяльності: «Комп`ютерне програмування» та 22.10.2021 припинив реєстрацію за його рішенням. Відповідно до довідки-розрахунку матеріального забезпечення Чернігівського ОЦЗ № 05/289-22 від 24.01.2022, [PERSON] була нарахована допомога по безробіттю за період з 19.10.2021 по 18.01.2022 у сумі 27969,57 грн, з них виплачено за період з 19.10.2021 по 19.12.2021 у сумі 19450,72 грн. Заступником директора Ріпкинської районної філії Чернігівського ОЦЗ було видано наказ від 24.01.2022 № 14 «Про повернення коштів [PERSON] » нарахованої та виплаченої допомоги по безробіттю за період з 19.10.2021 по 19.12.2021 у сумі 19450,72 грн. Ріпкинською районної філії Чернігівського ОЦЗ на адресу [PERSON] направлялося повідомлення № 60 від 24.01.2022 про повернення коштів, яке він, згідно зворотного поштового повідомлення, отримав особисто 01.02.2022. Станом на день розгляду справи, докази про повернення відповідачем вищезазначеної суми коштів позивачу у матеріалах справи відсутні. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою. До зайнятого населення також належать: непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства; батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства. Ст. 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, фізична особа - підприємець, незалежно від того отримує вона дохід чи ні, є зайнятою особою та не може бути визнана безробітною і не має права на допомогу по безробіттю. Вказаний висновок щодо застосування відповідних норм права міститься в постановах Верховного Суду від 18 липня 2019 року №751/10809/16-ц , 27 червня 2019 року №405/7/17. Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграцій даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (ч. 3 ст. 44 «Про зайнятість населення»). Ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Ст. 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї пенсії, допомоги, стипендії відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] набув, у встановленому законом порядку, статус суб`єкта підприємницької діяльності під час перебування його на обліку в Центрі зайнятості як безробітного та своєчасно не подав відомості про вказані обставини позивачу, що не спростовано жодним належним і допустимим доказом, відтак, у суду є підстави вважати, що він діяв недобросовісно, тому отримана ним допомога по безробіттю у розмірі 19450,72 грн підлягає поверненню позивачу як безпідставно отримана. Таким чином, позовні вимоги Чернігівського ОЦЗ підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2481 грн сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved