Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2021 року на користь позивача [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1800,00 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття на 1/3 частину всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вони з відповідачем розірвали шлюб, що підтверджується рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.06.2021 року. Згодом, рішенням цього ж суду від 30.07.2021 року з [PERSON] на користь її стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі по 1800,00 грн. на кожну дитину. Позивач також вказує на те, що при ухваленні рішення про стягнення аліментів суд не мав відомостей про офіційне працевлаштування відповідача, однак на сьогодні позивачу стало відомо, що відповідач проходить військову службу та розмір його доходів значно збільшився. В той же час, позивач у зв`язку із введенням в Україні військового стану залишилася без роботи і це суттєво погрішило її матеріальне становище. Таким чином, вважає, що наявні всі підстави для зміни способу стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх його доходів. Ухвалою судді від 25.08.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито з призначенням справи до розгляду в судовому засіданні. 06.09.2022 року від позивача надійшла заява про доручення доказів до матеріалів цивільної справи. 16.09.2022 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Мельника П.П. надійшли письмові пояснення, в яких він просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує на те, що позовна заява не містить будь-якого підтвердження того, що позивач звільнена з попереднього місця роботи, чи перебуває на обліку у центрі зайнятості, чи отримує допомогу по безробіттю у зв`язку з втратою роботи під час війни. Так само нею не доведено неможливість працевлаштуватися, хоча утримувати дітей є також і її обов`язком. Крім того, позивач не вказала у зв`язку з чим збільшилися витрати на утримання дітей, не надала докази на підтвердження того, що розмір аліментів має бути змінений у сторону їх збільшення. Також позивачем не підтверджено офіційне працевлаштування [PERSON] . Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити із заявлених в ньому підстав. Відповідач у судове засідання з розгляду цивільної справи не з`явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1800,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2021 року та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини, встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення. Судом також встановлено, що діти [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження, на цей час проживають з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою ТзОВ «НАШ-ДОБРОБУТ» № 246 від 27.07.2022 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Так, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий ч. 3 ст. 181 СК України). При цьому слід відзначити, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. За положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13). Підставою позову є фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, зокрема те, що право на визначення підстави позову є виключеним правом позивача (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), а у взаємозв`язку із установленим статтею 12 цього Кодексу принципом змагальності сторін на позивача покладається обов`язок доведення визначеної ним підстави позову. Як видно зі змісту позовної заяви [PERSON] визначила підставою її позову зміну матеріального стану платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підтвердження зміни матеріального стану платника аліментів позивачем подано до суду довідку № 12/139, видану військовою частиною [NUMBER] 26.02.2022 року, та витяг з наказу №107-ос від 26.02.2022 року «Про особовий склад». Так, судом встановлено, що відповідно до довідки № 12/139 від 26.02.2022 року молодший сержант [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] Державної прикордонної служби України з 26.02.2022 року. Крім того, згідно з витягом з наказу № 107-ос від 26.02.2022 року «Про особовий склад», [PERSON] прийнято на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення. Також наказом встановлено виплати надбавки у розмірі 40% від посадового окладу з 26.02.2022 року, та премії у розмірі 178% від посадового окладу з 26.02.2022 року. Таким чином судом встановлено, що з часу ухвалення Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області рішення від 30.07.2021 року відповідач офіційно працевлаштувався, отримує значний дохід, що стверджується вказаним вище витягом з наказу № 107-ос від 26.02.2022 року «Про особовий склад», та безумовно свідчить про зміну його матеріального стану в сторону збільшення. При цьому, суд не приймає пояснення сторони відповідача з приводу відсутності доказів проходження військової служби відповідачем з огляду на встановлене вище. До того ж аргументи з приводу того, що рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області рішення від 30.07.2021 року не оскаржувалося позивачем, не має правового значення для вирішення цього спору. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, при визначенні аліментів у новому розмірі суд враховує обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який після ухвалення Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області рішення від 30.07.2021 року офіційно працевлаштувався, що суд вважає достатньою самостійною підставою для зміни розміру та способу аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, в контексті ст. 192 СК України, а тому з урахуванням вимог ст. 182 СК України, за умов розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Суд, ухвалюючи рішення, також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved