Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором №Ск-526-005169/8-2008 від 11.08.2008р. у розмірі 39 220,46 грн., з яких 13 057,99 грн. заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 3 152,93 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1 653,83 грн. заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку), 11 899,10 грн. комісії, 1 956,61 грн. 3% річних, 3 613,88 грн. витрат від інфляції, 3 886,12 грн. пені. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з метою отримання кредиту відповідач звернувся до ВАТ «Родовід Банк», з приводу чого між сторонами був укладений Кредитний договір №Ск-526-005169/8-2008 від 11.08.2008р. 04.07.2019р. між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №23, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» отримало право вимоги до [PERSON] за вказаним Кредитним договором. Оскільки відповідачем не сплачено заборгованість, то заявлені відповідні вимоги для стягнення боргу в судовому порядку. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23.02.2021р. відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Вердикт Капітал», постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 12.05.2021р. здійснено перехід з розгляду справи за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до спрощеного провадження з повідомлення сторін, призначено судове засідання. На підставі ч. 10 ст. 187 ЦПК України виклик відповідача в судове засідання 05.10.2022р. було здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. У судові засідання позивач та відповідач не з`явились. Позивачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності. Також позивач зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, у разі виникнення обставин, викладених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність одночасного існування умов, які визначені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом ухвалюється заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. 11.08.2008р. між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений Договір №Ск-005169/8-2008 від 11.08.2008р., за умовами якого кредитодавець на підставі отриманої заяви, цього Договору та інших документів відповідно до чинного законодавства України, включаючи нормативно-правові акти Національного банку України, відкриває основний картковий рахунок у гривнях та додатковий у доларах США; імітує та надає позичальнику платіжну картку строком дії до 30.09.2009р. включно і ПІН-код; здійснює обслуговування карткового рахунка позичальника в порядку та на умовах, що передбачені цим Договором; забезпечує розрахунки за операціями з ПК у межах витратного ліміту; надає позичальнику споживчий кредит у розмірі 21 818,00 грн. строком дії до 08.08.2010р. зі сплатою 7% річних. Позикодавець зобов`язвся повністю погасити споживчий кредит, сплатити проценти за користування грошовими кошами споживчого кредиту та плату за обслуговування споживчого кредиту у строки та на умовах цього Договору. Згідно з п. 1.3. Кредитного договору позичальник сплачує кредитодавцю плату за послуги, що надаються кредитодавцем при використанні платіжної картки та обслуговуванні карткового рахунка в розмірі та у строки, які встановлені тарифами ВАТ «Родовід Банк» з операцій емісії та обслуговування платіжної картки. Згідно з п. 2.4. Кредитного договору нарахування процентів на залишок коштів за картковий рахунок починається від дня, наступного за днем надходження коштів на картковий рахунок, і закінчується в той день, який передує дню списання коштів з карткового рахунку. Кредитодавець зараховує суму процентів на картковий рахунок позичальника в день, який передує останньому робочому дню кожного місяця. Пунктом 2.14. Кредитного договору визначено, що щомісячна плата за обслуговування споживчого кредиту становить 2,65 процента від суми наданого споживчого кредиту, нараховується кредитодавцем в останній робочий день місяця, а також 8 серпня 2010 року та в день повного погашення споживчого кредиту, але не пізніше строку, вказаного в п. 1.1.5. цього Договору, та сплачується щомісячно не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним, а також 8 серпня 2010 року, або в день повного дострокового погашення споживчого кредиту. Плата за обслуговування споживчого кредиту за перший та останній місяці користування грошовими коштами споживчого кредиту нараховується кредитодавцем та сплачується позичальником у розмірі, встановленому цим пунктом Договору, незалежно від кількості днів фактичного користування грошовими коштами споживчого кредиту у звітному місяці. Пунктом 9.1. Кредитного договору його сторони визначили, що він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, якщо інше не передбачено цим Договором. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Частиною першою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 638 Цивільного Кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядку їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. ВАТ «Родовід Банк» виконало свої зобов`язання щодо надання кредиту. Відповідач при цьому порушив зобов`язання, з огляду на що у нього утворилась заборгованість, яка, як вказує позивач, згідно Договору про відступлення прав вимоги №23 від 04.07.2019р. була передана йому. Так, до матеріалів справи надано Договір №23 про відступлення прав вимоги від 04.07.2019р., укладений між Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк», як первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», як новим кредитором. За умовами цього Договору первісний кредитор відступає новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до позичальників та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимога до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами та договорами порук з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно Реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує первісному кредитор за права вимоги грошові кошти в сумі та в порядку, визначених цим Договором. Згідно з п. 2 Договору про відступлення прав вимоги за цим Договором новий кредитор у день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не пізніше моменту отримання первісним кредитором у повному обсязі коштів відповідно до п. 4 цього Договору, набуває права кредитора за основними договорами. За пунктом 5 Договору про відступлення права вимоги сторони домовились, що за відступлення права вимоги за основними договорами відповідно до цього Договору новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти в сумі 1 653 251,03 грн. За платіжним дорученням №1 від 02.07.2019р. новий кредитор перерахував первісному кредитору 1 653 251,03 грн. Отже, за встановлених обставин, суд відмічає, що права вимоги за Договором про відступлення прав вимоги перейшли до нового кредитора. Згідно витягу з реєстру боржників (Додаток №1 до Договору відступлення прав вимоги) до позивача перейшло право вимоги згідно Кредитного договору №Ск-526-005169/8-2008 від 11.08.2018р. у розмірі суми заборгованості за основним боргом - 21 818,00 грн., суми заборгованості за відсотками - 3 152,93 грн., суми заборгованості за комісією - 11 899,10 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 Цивільного кодексу України зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості у повному обсязі за Кредитним договором ні позивачу, ні первісному кредитору ВАТ «Родовід Банк». Крім того позивачем після отримання права вимоги до відповідача нараховані відсотки за користування коштами в розмірі 1 653,83 грн. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем за основним боргом - 13 057,99 грн., заборгованість за відсотками - 4 806,76 грн., заборгованість за комісією - 11 899,10 грн. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то позивач просить стягнути з нього 3% річних та інфляційні витрати. Так, у відповідності до ч 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, а саме зобов`язання повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно розрахунку позивача сума 3% річних складає 1 956,61 грн., сума інфляційних витрат - 3 613,88 грн. Контррозрахунку суми 3% річних та інфляційних витрат відповідачем суду не надано. За таких обставин, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума основного боргу за кредитом - 13 057,99 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 4 806,76 грн., заборгованість за комісією - 11 899,10 грн., 3% рінчних - 1 956,61 грн., інфляційні витрати - 3 613,88 грн. Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми пені. Оданк, як вбачається з позову, вони позивачем не необгрунтовані. До того ж слід відмітити, що за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою та другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Кредитним договором №Ск-526-005169/8-2008 від 11.08.2008р. не встановлено відповідальність позичальника у вигляді пені та її розмір. З огляду на що, в частині стягнення суми пені в розмірі 3 886,12 грн. слід відмовити. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою в розмірі 20 000,00 грн. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано Договір №21-12/2019 про надання правової допомоги від 21.12.2019р., платіжне доручення №154600002 від 19.10.2020р., заявка на надання юридичної допомоги №82 від 04.10.2020р., витяг з акту №8 про надання юридичної допомоги від 16.10.2020р. Суд, з урахуванням наведеного та того, що позовні вимоги задоволені частково, задовольняє до стягнення з відповідача на користь позивача 18 000,00 грн. правничої допомоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 043,00 грн.

Outcome: partial