Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

16.05.2022 представник позивача, адвокат Мартиненко Володимир Володимирович, звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 23.05.2022, обґрунтовуючи тим, що 21.04.2017 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду №С02.226.73096, про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, згідно якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 20000,00 грн. строком до 21.04.2021, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з іншими платежами (відповідно до тарифів, які розміщені на сайті банку) згідно умов Договору кредиту. Згідно п. 3 Договору банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт встановлюється в розмірі 200000,00 грн. та ліміт кредитної лінії, який доступний клієнту становить 20000,00 грн. Згідно п. 3.3 Договору за користування коштами кредитної лінії позичальник сплачує проценти в розмірі 48,00 % річних. Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок № [NUMBER] та надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 20000,00 грн., а позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту та відповідно до довідки, заборгованість відповідача станом на 03.12.2020 становить 56590,84 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 20000,00 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками -36590,84 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями - 0,00 грн. 03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до якого, AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь AT «Ідея Банк», за таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020 відповідно до договору факторингу №12/90 перейшло право за угодою№С02.226.73096 від 21.04.2017, що укладено між AT «Ідея Банк» та [PERSON] .. Позивач, також, вправі здійснити нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобов`язання, що складають: заборгованість за 3% річних за користування кредитом - 1832,24 грн.; заборгованість за інфляційними витратами -5715,68 грн. Отже, загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 10.01.2022, включаючи тіло кредиту, проценти, 3% річних та інфляційні втрати становить - 64138,76 грн. Тому, просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором у розмірі 64138,76 грн., судові витрати у справі у розмірі 2481,00 грн. та витрати на оплату витрат на правову допомогу. 14.06.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 09.08.2022 судом постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Представник позивача, адвокат Мартиненко Володимир Володимирович, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, у позовній заяві просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов до суду не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 21.04.2017 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду №С02.226.73096 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а.с. 5), згідно якї Банк відкриває клієнту поточний рахунок № [NUMBER] у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу та випускає клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard з терміном дії 2 роки з моменту її випуску. Згідно п. 3 Договору банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт встановлюється в розмірі 200000,00 грн. та ліміт кредитної лінії, який доступний клієнту становить 20000,00 грн. Згідно п. 3.3 Договору за користування коштами кредитної лінії позичальник сплачує проценти в розмірі 48,00 % річних. Згідно п. 4 Договору підписанням цієї угоди клієнт підтверджує, що ознайомлений з типовим графіком і розрахунком сукупної вартості кредиту. Згідно положень п.5.1 Договору клієнт ознайомлений з умовами договору , що затверджений розпорядженням банку з усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на інтернет-сторінці банку за електронною адресою: www.ideabank.uaта які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний. Згідно положень п.5.3Договору позичальник заявляє та гарантує, що вся інформація, відомості та документи, які надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності, кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, Банк перед укладення угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену чинним законодавством, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомлений із тарифами Банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу угоди йому вручено Банком при підписанні даної Угоди. Умови даної угоди він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам. Згідно п. 7 Договору ця угода є укладеною з дня її підписаннясторонами і діє протягом строку кредитування, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за угодою. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Також, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Отже, встановлено, що вказаний кредитний договір між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 21.04.2017 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Також, встановлено, що 03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу №12/90 (а.с. 22-24), відповідно до якого AT «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження AT «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору та передається в день укладення цього договору АТ «Ідея Банк» фактору в електронному вигляді. Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 3.1 Договору факторингу сума фінансування, що надається фактором клієнту під відступлення права вимоги, по реєстру боржників складає 2 300 000,00 грн. Згідно положень п. 4.1 Договору факторингу фактор зобов`язується сплатити клієнту сум фінансування, вказану у п. 3.1 договору, за виключенням вже сплаченої суми у розмірі 200 000,00 грн. на підставі договору про участь у торгах від 15.10.2020, шляхом перерахування суми, що становить різницю між сумою, вказану у п. 3.1 договору та сумою в розмірі 200000,00 грн., на рахунки клієнта протягом 3 банківських днів з моменту підписання цього договору. Пунктом 5.1 Договору факторингу права Вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від AT «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків (п. 4.1.). Згідно платіжного доручення від 03.12.2020 (а.с. 30), фактор - ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» сплатило клієнту - AT «Ідея Банк» суму фінансування в розмірі 2100000,00 грн. та згідно платіжного доручення від 19.10.2020 (а.с. 29), фактор - ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» сплатило клієнту - AT «Ідея Банк» гарантійний внесок згідно договору про участь в торгах від 15.10.2020 в розмірі 200000,00 грн. Відповідно до Реєстру боржників (Додаток №1) до договору факторингу № 12/90 від 03.12.2020 (а.с. 25-27) ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №С02.226.73096 від 21.04.2017 в сумі 56590,84 грн. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування) під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020 набуло право грошової вимоги на підставі договору факторингу №12/90 до відповідача за кредитним договором №С02.226.73096 від 21.04.2017, укладеного між AT «Ідея Банк» та [PERSON] , в сумі 56590,84 грн.. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №С02.226.73096 від 21.04.2017 (а.с. 13) вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 03.12.2020 (момент переходу права вимоги) становить 56590,84 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 20000,00 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 36590,84 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями - 0,00 грн.. 30.11.2021 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» направив боржнику досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості №114/2021 (а.с. 15), що підтверджується списком згрупованих відправлень Укрпошта Експрес та описом вкладень у цінний лист (а.с. 16, 17), в якій повідомив розмір боргу, попередив про необхідність його дострокового повернення, протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги, та попередив про подання позову до суду в разі невиконання даної вимоги. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, позивачем доведено факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем грошових коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, тому, заборгованість за кредитним договором визначена станом на 03.12.2020 в розмірі 56590,84 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 20000,00 грн. та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 36590,84 грн., є доведеною та обґрунтованою. Щодо позовної вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, необхідно зазначити наступне. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц, провадження №14-68цс18) ст.625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При вирішенні питання про стягнення річних нарахованих, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому, лише після спливу визначеного договором строку кредитування позивач має право забезпечити свої права і інтереси на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу 56590,84 грн., за період з 03.12.2020 по 10.01.2022, в розмірі 1832,24 грн.. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму збитків з урахуванням індексу інфляції за період з 03.12.2020 по 10.01.2022 у розмірі 5715,68 грн. Як встановлено судом, строк дії кредитного договору №С02.226.73096 від 21.04.2017 визначено строком повернення суми кредиту, а саме до 21.04.2019, та станом на 03.12.2020 борг [PERSON] перед позивачем складає 56590,84грн., кількість днів прострочення за період з 03.12.2020 по 10.01.2022 складає 404 дні. Суд, перевіривши розрахунок позивача, наведений у позовній заяві, дійшов висновку, що розмір 3% річних від простроченої суми зобов`язання за період з 03.12.2020 по 10.01.2022 становить 1 878,73 грн. (56590,84 х (3%) х 404 (кількість днів прострочення)/365) а розмір інфляційних втрат від простроченої суми зобов`язання за період з 03.12.2020 по 10.01.2022 становить 6 230,56 грн., враховуючи сукупний індекс інфляції за період з грудня 2020 року по грудень 2021 року - 111,01 % (56590,84 грн.*111,01%/100 - 56590,84). Однак, враховуючи, що позивач просить стягнути кошти у розмірі 1832,24грн. (3% річних) та 5715,68 грн. (інфляція), суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат саме в межах заявлених вимог. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором в розмірі 56590,84 грн. та 3% річних у розмірі 1832,24грн., інфляційні втрати в розмірі 5715,68 грн., всього 64138,76 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Представник позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надано: копію договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021, копію акта №1 прийому-передачі реєстру боржників за договором №№28092021-1 від 28.09.2021, копію акта №1прийому-передачі наданої правової допомоги від 01.06.2022, відповідно до якого визначено фіксований розмір витрат на правничу допомогу, який складає в сукупності 2 000,00 грн. та копію платіжного доручення №9641 від 05.07.2022 на загальну суму 886 000,00 грн. (а.с.47-53). Отже, позивач підтвердив обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, яка підлягає розподілу за результатами розгляду справи, оскільки розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, а отже є визначеним в розмірі 2000,00 грн., який підлягає розподілу за результатами розгляду справи (аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 28.12.2020 № 640/18402/19). У Рішенні "ZUSTOVIC v. Croatia" (№27903/15) Європейський Суд з прав людини вказав, що заявник вважається таким, який поніс судові витрати, якщо він їх оплатив або був зобов`язаний оплатити внаслідок юридичного чи договірного зобов`язання (до прикладу, HaJnal v. Serbia, no. 36937/06, параграф 154, 19 червня 2012 року, пункт 109 рішення). Також, позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 2481,00 грн. (а.с.1). Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду та витрат на правничу допомогу, тому, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в загальному розмірі 4481,00грн. (2481,00 грн. судового збору та 2000,00 грн. витрат на правничу допомогу).

Outcome: approved