Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області Клюшник А.О. про визнання недійсним договору іпотеки від 11.04.2006 року. В обґрунтування позову вказала, що 03.09.2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» без будь-яких попереджень та погоджень, переоформили на себе право власності на належну позивачу квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Реєстрацію права власності здійснено державним реєстратором Созонівської сільської ради Кіровоградської області Клюшник А.О. на підставі договору факторингу виданий 28.11.2012 року, видавник ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи». Вказує,що державний реєстратор Клюшник А.О. не перевірила у заявника ТОВ «Кредитні ініціативи» підтвердження факту отримання іпотекодавцем [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на іпотечне майно і провела державну реєстрацію квартири в порушення вимог Закону України «Про іпотеку» та положень договору іпотеки від 11.04.2006 року, а також встановила факт безспірності заборгованості іпотекодавця за основним зобов`язанням - кредитним договором № 030/04.06/88-013 К від 11.04.2006 року. В судовому порядку встановлено та доведено, що у [PERSON] , який був стороною вказаного кредитного договору, не виникло обов`язку перед банком щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим не виникло зобов`язань перед банком і у майнового поручителя [PERSON] , що виключає само по собі звернення стягнення на іпотечне майно. Зазначає, що оскільки оспорюваний договір іпотеки укладений в забезпечення виконання кредитного договору, який є неукладеним, що суперечить вимогам чинного законодавства щодо застави майна, його слід визнати недійсним. За таких обставин, просить визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки від 11.04.2006 року, укладений між ТАС «Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бабіч Л.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 808 про передачу банку квартири [ADDRESS] , загальною площею 95,05 кв.м., житловою площею 68,7 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , в забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 030/04.06/88-013К від 11.04.2006 року, укладеним між ТАС «Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ Сведбанк» та [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.10.2019 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 16.10.2019 року накладено арешт на квартиру загальною площею 102,64 кв. м., житловою площею 70,81 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», на підставі договору факторингу від 28.11.2012 року, договору про відступлення прав за іпотечними договорами № 6970 від 28.11.2012 року, кредитного договору № 030/04.06/88-013К від 11.04.2006 року, іпотечного договору № 3182 від 11.04.2006 року. 06.12.2019 року за вх. № 29692 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позов не визнала, просила застосувати строк позовної давності та відмовити у його задоволенні. Зокрема вказала, що жодних доказів на спростування презумпції правомірності іпотечного договору позивачем не надано. Посилання позивача на те, що позичальнику кредитні кошти нібито не були надані не може бути підставою для визнання кредитного договору неукладеним, а іпотечного недійсним, оскільки кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Зазначила про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки останній день коли позичальник мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права є 11.04.2009 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. У судових засіданнях представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Зокрема вказав, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є правонаступником ПАТ «Сведбанк», в судовому порядку встановлено, що кошти видані іншій особі, а не стороні кредитного договору [PERSON] [PERSON] була поручителем саме [PERSON] , а не іншої особи. Тому звернення стягнення на іпотечне майно [PERSON] є неправомірним. Щодо позовної давності вказав, що на дані правовідносини позовна давність не застосовується. Представник відповідача у судових засіданнях позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Вказала, що позивач вказує на порушення іншого договору - кредитного, а не іпотечного, договір іпотеки відповідає всім умовам, всі умови [PERSON] в ньому погодив, суди встановили, що [PERSON] не підписував заяву на видачу коштів. Позивач дізналась про порушення свого права у 2012 році, тому строк позовної давності сплив, по кредитному договору борг не погашений, оскільки рішенням суду відмовлено у стягненні боргу з [PERSON] . У судове засідання 03.10.2022 року представник позивача адвокат Тупало М. подав до суд заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] подала до суду клопотання про відкладення розгляду 03.10.2022 року справи у зв`язку із зайнятістю у іншій цивільній справі. Представник третьої особи у судове засідання 03.10.2022 року не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання 03.10.2022 року всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.04.2006 р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 030/04.06/88-013К за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 68000,00 доларів США, на строк до 10.04.2011 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит зі сплатою відсотків у розмірі 19% річних за весь строк користування кредитом. В забезпечення виконання вказаного зобов`язання виступає іпотека: трикімнатна квартира, яка розташована за адресою [ADDRESS] , і належить на праві власності [PERSON] , що передбачено розділом 2 договору (а.с. 9-11). Згідно іпотечного договору від 11.04.2006 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] , яка є майновим поручителем за виконання [PERSON] зобов`язань, передбачених кредитним договором № 030/04.06/88-013 К від 11.04.2006 року, за умовами якого на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко держателю належне йому на праві власності майно: квартиру [ADDRESS] (а.с. 7-8). Станом на 02.10.2019 року квартира [ADDRESS] належить відповідачу ТОВ «Кредитні ініціативи», що підтверджено Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 183255533, з якої вбачається, що вказане мвйно зареєстроване за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору факторингу від 28.11.2012 року, договору про відступлення прав за іпотечними договорами № 6970 від 28.11.2012 року, кредитного договору № 030/04.06/88-013К від 11.04.2006 року, іпотечного договору № 3182 від 11.04.2006 року (а.с. 12-13). Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обовязковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою субєктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2012 року, яке за наслідками апеляційного та касаційного перегляду залишено без змін, у справі за позовом ПАТ «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлено, що висновками судово-почеркознавчої та додаткової експертиз підтверджено, що підпис у заяві на видачу коштів № k624-48650 від 11 квітня 2006 року виконаний не відповідачем, а іншою особою. Інших доказів виконання банком свого обов`язку по наданню позичальнику кредитних коштів та відповідно отримання ним цих коштів у користування суду не надано. Також встановлено те, що у [PERSON] не виникло обов`язку перед банком щодо повернення кредиту, в зв`язку з чим не виникло зобов`язань і у майнового поручителя [PERSON] , а тому відсутні правові підстави для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 17-18, 19, 20-25). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Щодо заявленого відповідачем строку позовної давності слід зауважити наступне. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, яка за домовленістю сторін може бути збільшена згідно ст. 259 ЦК України. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року по справі № 6-126цс13 та постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 202/25349/13зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на судові рішення у цивільній справі під час розгляду якою встановлено, що у [PERSON] не виникло обов`язку перед банком щодо повернення кредиту, в зв`язку з чим не виникло зобов`язань і у майнового поручителя [PERSON] . Остаточним судовим рішенням у справі є постанова Верховного Суду від 15.03.2018 року, якою рішення суду першої та апеляційної інстанції залишено без змін. Тобто саме з цієї дати позивачу стало відомо про порушення її права, як поручителя. З даним позовом [PERSON] звернулась до суду 10.10.2019 року, тобто у встановлений законом строк для відновлення свого порушеного права в судовому порядку. Отже, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та з огляду на те, у позичальника [PERSON] не виникло обов`язку перед банком щодо повернення кредиту, через те що підпис у заяві на видачу коштів від 11 квітня 2006 року виконаний не [PERSON] , суд приходить до висновку, про нявність підставі для визнання недійсним з моменту укладення договору іпотеки від 11.04.2006 року, укладений між ТАС «Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] , у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved