Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

у жовтні 2021 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, після уточнення позовних вимог просить суд поновити позивача на посаді директора фінансового Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМ ЕМ СІ Україна» з 21.09.2021, стягнути: середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 21.09.2021 по день ухвалення рішення у справі; стягнути моральну шкоду у розмірі 135000 грн 00 коп.; витрати на правничу допомогу та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у листопаді 2016 р. позивача було прийнято на роботу до відповідача на посаду керівника відділу міжнародної фінансової звітності та фінансового контролю. У липні 2018 р. позивача було переведено за його згодою на посаду директор фінансовий. 01.07.2021 відповідачем видано наказ № 100/1 про скорочення штату та внесення змін до штатного розпису, згідно з якими посаду «Директор фінансовий», було скорочено. Відповідно до штатного розпису, введеного в дію 21.09.2021 наказом № 3/ШР від 01.07.2021 зазначену посаду було виключено зі штатного розпису. 01.07.2021 через електронний лист позивача проінформовано, що його переведено із посади «Директор фінансовий» на посаду «Директор з ІТ», вважає, що таке переведення суперечить його інтересам, а саме: позивачем згоди на переведення не надано, чим порушено законодавчо встановлені процедури, передбачені ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України; відповідачем здійснено штучне скорочення; видано відповідачем «Персональне попередження» від 21.07.2021 та 06.08.2021 які двічі підписані нібито Генеральним директором ТОВ «ЕМ ЕМ СІ Україна» Нішіно Кнйсуке і у подальшому 21.09.2021 позивача звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з посади «Директор фінансовий» та одночасно видано наказ № 10 про припинення трудового договору. Через звільнення йому завдано моральної шкоди, у розмірі якої оцінює 135000 грн 00 коп. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 51, т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва шляхом переходу із спрощеного позовного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на підставі заявленого клопотання представника відповідача (а.с. 88, т. 1). 03.12.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просить відмовити, посилаючись на дотриманні підприємством норм трудового законодавства під час звільнення позивача з посади.Позивача звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з посади «Директор фінансовий» з підстав того, що відбулось скорочення штату. Позивач відмовився від переведення на одну із вакантних посад, що були наявні у ТОВ та були йому запропоновані. На спростування підстав позову відповідач зазначає, що позивач не наділений повноваженнями досліджувати питання доцільності чи економічної обгрунтованості скорочення штату, оскільки предметом дослідження може бути виключно дотримання роботодавцем законодавчо встановленого порядку та процедури звільнення працівників. Відповідачем дотримано приписи ст. 49-2 КЗпП України та положення щодо персонального попередження позивача про наступне вивільнення не пізніше, ніж за два місяці до такого вивільнення (а.с. 103-122). Представник позивача усудовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Представник відповідача усудовому засідання підтримала обставини викладені у відзиві на позовну заяву, просила у позовних вимогах відмовити. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 01.07.2021 відповідачем видано наказ № 100/1 про скорочення штату та внесення змін до штатного розпису, згідно з якими посаду «Директор фінансовий», було скорочено (а.с. 29, т. 1). Відповідно до штатного розпису, введеного в дію 21.09.2021 наказом № 3/ШР від 01.07.2021 зазначену посаду було виключено зі штатного розпису (а.с. 127, 128-130 т. 1). Як стверджує позивач у позовній заяві через електронний лист його 01.07.2021 проінформовано, та переведено із посади «Директор фінансовий» на посаду «Директор з ІТ» (а.с. 2, т. 1). 21.07.2021 шляхом вручення персонального попередження про вивільнення від 21.07.2021 вих. № 16 зі списком вакантних посад, що були наявну у відповідача на той час (а.с. 23, 24, т. 1). Відповідно до акту було зафіксовано факт ознайомлення та факт відмови позивача від підписання попередження (а.с. 23, 24, 131, т. 1). 06.08.2021 позивача ознайомлено з оновленим списком вакантних посад, шляхом направлення персонального попередження від 06.08.2021 вих. № 73/1 на адресу місця реєстрації позивача (а.с. 25, 26, 132, т. 1). 21.09.2021 наказом № 10 із позивачем припинено трудовий договір (контракт) у зв`язку зі скороченням штату працівників п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 28, т. 1). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Зі змісту наведеної норми зрозуміло, вбачається декілька самостійних підстав для розірвання за ініціативою власника трудового договору з працівником: ліквідації; реорганізації; банкрутства (перепрофілювання); скороченні чисельності працівників або скороченні штату працівників. Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Cудом встановлено, що скорочення чисельності та штату працівників у відповідача підтверджується наказом № 100/1 від 01.07.2021 «Про скорочення штату та внесення змін до штатного розпису», відповідно до штатного розпису, введеного в дію 21.09.2021 наказом № 3/ШР від 01.07.2021 зазначену посаду було виключено зі штатного розпису (а.с. 29, 127, 128-130, т. 1). Дані накази ніким не оспорено та не скасовані. Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. За приписами ч. 1 ст. 40, ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Вказані висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного суду від 18.08.2018 у справі №800/538/17. 21.07.2022 позивач був попереджений про виключення його посади із штатного розпису. Відповідачем було запропоновано іншу роботу на вакантних посадах ТОВ, але, відповідно до акту було зафіксовано факт ознайомлення та факт відмови позивача від підписання попередження. Відомості про те, що позивач висловив згоду зайняти вакантну посаду із запропонованих відповідачем, суду надані не були. Попередження про вивільнення працівника відбулось з дотриманням строків, встановлених ст. 49-2 КЗпП України. Щодо посилання позивача на нібито фіктивно підписані«Персональне попередження» від 21.07.2021 та 06.08.2021Генеральним директором ТОВ «ЕМ ЕМ СІ Україна» Нішіно Кейсуке, суд звертає увагу на наступне. У спірний період відповідно до наказу від 29.06.2021 № 118/3 Генеральний директор ТОВ «ЕМ ЕМ СІ Україна» Нішіно Кейсуке перебував у відрядженні (а.с., 176, т. 1), але відповідно до відеофайлу та стенограми відеоконференції генеральний директор брав особисту участь у зустрічі 21.07.2021 засобами відеоконференцзв`яку та особистого повідомлення позивача про скорочення його посади та про наступне звільнення (а.с. 161, 166-169, т. 1). Належність підписів директора на обох попередженнях підтверджується висновком експерта від 24.11.2021 за № 139/21 (а.с., 177-183, т. 1). Стосовно штучного скорочення посад відповідачем на ТОВ «ЕМ ЕМ СІ Україна», суд звертає увагу, що роботодавець має право самостійно вирішувати питання, пов`язані з господарською діяльністю підприємства, у тому числі, щодо затвердження організаційної структури, встановлення чисельності працівників та визначення штатного розпису, втручання у які з боку державних та суду не допускається. Аналогічну позицію висловлено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28.03.2019 у справі №755/3495/16-ц, згідно з якою «… не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення». Висловлена правова позиція викладена і у постановах ВС від 22.01.2020 у справі №451/706/18, від 25.03.2021 у справі № 336/394/19, від 08.02.2021 у справі № 591/3598/19 З огляду на викладене, звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України проведено відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки у відповідача дійсно мало місце скорочення штату працівників. Відповідачем додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників, була відсутня можливість перевести позивача з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, про наступне вивільнення працівник був належним чином попереджений. Інші доводи позивача цих висновків не спростовують. До аналогічного висновку відповідно до листа за №21/06/22 від 21.06.2022 Держпраці Головного управління держпраці у Київській області, зазначивши, що за результатами аналізу наданої відповіді, не вбачається порушень процедури вивільнення працівника, передбаченої ст. 49-2 КЗпП України. За таких умов позовні вимоги щодо поновлення на роботі шляхом скасування наказу про звільнення задоволенню не підлягають. Позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, а тому також не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивач не надав достатніх доказів, які б підтверджували позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі, понесені позивачем у виді витрат на правничу допомогу та судові витрати, суд залишає за позивачем. Відповідно до документу на підтвердження сплати у розмірі 1942 грн 08 коп. судового збору з огляду на позовні вимоги і майного характеру та стягненню моральної шкоди позивачу необхідно доплатити 11677 грн 92 коп., який відповідно до ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» має бути перерахований до УК у Святош.р-ні/Святош.р-н; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37962074; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UA118999980000031218206026009; код класифікації доходів бюджету 22030101. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved