Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

У квітні 2019 року до Приморського районного суду м.Одеси звернувся з позовом [PERSON] до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, до Приморського районного суду м.Одеси про відновлення втрачених записів судових засідань, встановлення факту втручання в правосуддя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення суду від 04.07.2014 року по справі № 2-5151/09 позивача було поновлено на роботі в Одеському порту за наказом № 179/к-а по ДП «Одеський порт» від 09.04.2015 року. Після цього, за наказом № 184к від 14.04.2015 року [PERSON] було переведено радником директора порту, 10.11.2016 року за наказом № 583 к, позивача переведено помічником начальника служби флоту Одеського морського порту. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, [PERSON] за дорученням колективу відповідача було доручено проведення певних питань процесуального характеру, та у зв`язку з твердою громадською позицією позивача останній зазнав цькування зі сторони відповідача. Зазначив, що 11.12.2018 року позивачу було заблоковано електронну перепустку на вхід до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт», щоб [PERSON] не зміг пройти на територію порту та штучно спровокувати ситуацію за прогули. Лише наприкінці лютого 2019 року адміністрацією порту було розблоковано перепустку позивача, та вже 19.03.2019 року позивача було звільнено з роботи порту за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, відповідно до наказу № 99кз-1 від 19.03.2019 року. Вказав, що жодних прогулів він не вчиняв, у зв`язку з вищевикладеним, просив суд скасувати наказ про припинення трудового договору № 99кз-1 від 19.03.2019 року, поновити [PERSON] на колишній посаді та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в розмірі 3 000 000 грн. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року визначено підсудність вказаної цивільної справи й передано справу на розгляд Малиновського районного суду м. Одеси. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 07.05.2019 року задоволено самовідвід судді Леонова О.С. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 08.05.2019 року задоволено самовідвід судді Поліщук І.О. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 11.05.2019 року задоволено самовідвід судді Мазун І.А. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 13.05.2019 року задоволено самовідвід судді Маркарової С.В. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 17.05.2019 року задоволено самовідвід судді Мирончук Н.В. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси Сегеди О.М. від 21 травня 2019 року у відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача, а саме Приморський районний суд м. Одеси відновити усі диски звукозаписів судових процесів по цивільній справі №2-5151/09, по трудовому спору з Одеським портом, які були раніше проведені під головуванням суддів Ярош С.В., Терьохіна С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В., які є нібито відсутніми за письмовою інформацією суду та визнання факту протизаконного втручання в правосуддя голови Приморського районного суду м. Одеси Кічмаренка С.М. по справам, де стороною чи потерпілим проходив він, [PERSON] було відмовлено (т. 1 а.с. 98-101). Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 21 травня 2019 року по справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження в частині позовних вимог [PERSON] до Приморського районного суду м.Одеси (в особі голови суду Кічмаренка С.А.), Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про відновлення порушених прав (трудових, пенсійних, особистих, немайнових), стягнення моральної шкоди (т. 1 а.с. 103-105). Постановами Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року про відмову у відкритті провадження та ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року про відкриття провадження - залишено без змін (т. 2 а.с. 169-172, 174-179). Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2020 року провадження у цивільний справі №522/6699/19 було зупинено, справу передано до канцелярії Малиновського районного суду м. Одеси для призначення судді для вирішення питання про відвід судді Сегеди О.М. по вказаній справі (т. 2 а.с. 183-184). Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Гуревського В.К. від 29 жовтня 2020 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Сегеди О.М. відмовлено (т. 2 а.с. 187-189). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року по справі було поновлено провадження, призначено судове засідання (т. 2 а.с. 193-194). Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 15.12.2020 р. задоволено самовідвід судді Сегеди О.М. (т. 2 а.с.200-202) Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 18.12.2020 року справа була прийнята до провадження судді Мурзенко М.В. (а.с.204-205 т.2) Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 19.01.2021 року (протокольною) вирішено питання щодо розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 10.02.2021 року. (а.с.17-18 т.3) Ухвалами судді Малиновського районного суду м.Одеси від 10.02.2021 р. (протокольними) було вирішено питання щодо витребування доказів та допит свідків. (а.с.24-25 т.3) Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 10.02.2021 року (протокольною) по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.03.2021 року. (а.с.24-25 т.3) Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 02.03.2021 року була розглянута заява [PERSON] про забезпечення доказів. (а.с.56-59 т.3) Постановою Одеського апеляційного суду від 04.06.2021 року залишено без змін ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 02.03.2021 року. (а.с.97-101 виділених матеріалів) Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 17.03.2021 року було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді. (а.с.111-114 т.3) Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 14.04.2021 року була розглянута заява [PERSON] про забезпечення доказів. (а.с.150-153 т.3) Постановою Одеського апеляційного суду від 04.06.2021 року залишено без змін ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 14.04.2021 року. (а.с.81-84 виділених матеріалів) Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 20.05.2021 року була розглянута заява [PERSON] про відвід судді. (а.с.172-176 т.3) Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 12.10.2021 року залишено без розгляду заяву голови громадської організації по захисту прав дітей-сиріт і інвалідів ім. Тетяни Макарової «За право жити» - [PERSON] про вступ до справи в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. (а.с.55-58 т.4) Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.02.2022 р. апеляційну скаргу громадської організації по захисту прав дітей-сиріт і інвалідів ім. Тетяни Макарової «За право жити» повернуто скаржнику. (а.с.97-98 т.4). В судовому засіданні позивач - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, додатково пояснив суду, що його було звільнено з посади з огляду на його активну громадську позицію та виявлення ним численних корупційних порушень з боку керівництва порту. Представник відповідача в судове засідання, призначене на 12 жовтня 2022 року, не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки, дата отримання відповідачем - 26 вересня 2022 року. Представник відповідача надав до суду відзив (а.с. 110-115 т.1) у якому зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та приписам законодавства України, а отже підлягають залишенню без задоволення повністю, посилаючись на те, що підставі наказу № 771 від 10.12.2018 року «Про службове розслідування» в.о. директора Порту Войтко В.О. було створено відповідну комісію з метою проведення службового розслідування порушень посадових обов`язків та трудової дисципліни позивача. За наслідками проведеного службового розслідування вищевказаною комісією 19.12.2018 року було складено відповідний акт, у якому встановлено, що позивач за невідомих причин був відсутній на роботі 07.11.2018 року з 14 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв. Згідно до протоколу комісії від 19.12.2018 року у зв`язку із перебуванням позивача на лікарняному було вирішено отримати пояснення останнього щодо його відсутності на роботі по закінченню лікарняного. 08.01.2019 року на той час в.о. директора ДП «Одеський порт» Гарбаром Б.В. на адресу позивача було направлено лист із зверненням щодо необхідності прибуття позивача до керівництва портофлоту для надання письмових пояснень стосовно причин відсутності [PERSON] на роботі, зокрема, 07.11.2018 року з 14 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв., даний лист Порту позивачем залишений без відповіді, пояснення стосовно відсутності на роботі не надані. Таким чином, на підставі вищевказаних документів, що підтверджують факт прогулу без поважних причин, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України позивача звільнено з посади помічника начальника портофлоту за прогул без поважних причин. З наказом № 99к 3-1 від 19.03.2019 року «Про припинення трудового договору» позивача було ознайомлено 19.03.2019 року під особистий підпис, а також проведено розрахунок при звільненні. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, та сторонами не заперечується, що [PERSON] працював на посаді помічника начальника портофлоту у ДП «Одеський морський торгівельний порт». Відповідно до наказу про переведення на іншу роботу № 583 К 2-2 від 11.10.2015 року ДП «Одеський морський торговельний порт» [PERSON] було переведено на посаду помічника начальника служби флоту. (а.с.203 т.3) Відповідно до наказу ДП «Одеський морський торговельний порт» від 25.11.2016 року № 608 «Про зміни у штатному розписі ДП «Одеський порт» змінено у штатному розписі найменування підрозділу «Служба флоту» на «Портофлот». (а.с.206-208 т.3) Відповідно до посадової інструкції помічника начальника служби флоту, індекс 26/02 від 10.10.2016 року, розділу І помічник начальника служби флоту безпосередньо підпорядковується начальнику служби флоту. Помічника начальника призначає на посаду та звільняє з неї директор порту за поданням начальника служби флоту. ( а.с. 209-214 т. 3) Відповідно до наказу № 250-к 5-23 від 21.06.2018 р. [PERSON] була надана щорічна основна відпустка за 2016-2018 р.р., а також за ненормований робочий день, у розмірі 14 календарних дні, а саме: з 01.07.2018 року по 14.07.2018 року, приступити до роботи з 15.07.2018 року. (а.с. 167 т. 3) Відповідно до наказу № 771 від 10.12.2018 року про службове розслідування в.о. директора ДП «Одеський морський торгівельний порт» було наказано провести службове розслідування порушень посадових обов`язків, трудової дисципліни тощо, стосовно помічника начальника портофлоту [PERSON] , зокрема за фактами порушення трудової дисципліни. (а.с.120 т.1) Відповідно до акту від 19.12.2018 року комісії у складі начальника портофлоту [PERSON] , заступника начальника (з загальних питань) портофлоту [PERSON] , заступника начальника (з питань морської безпеки) портофлоту [PERSON] , техніка [PERSON] , було встановлено, що помічник начальника портофлоту [PERSON] з невідомих причин, був відсутній на роботі 07.11.2018 року з 14:00 год. до 17:30 год.(а.с.121 т.1) Відповідно до протоколу засідання комісії з проведення службового засідання від 19.12.2018 року встановлено, що в ході службового розслідування було виявлено, що за відомостями ЗОМП ОФ «АМП» помічник начальника портофлоту [PERSON] був відсутній на роботі 28.06.2018 року та 29.06.2018 року протягом усього дня, 16.07.2018 року з 09:08 год. до 14:13 год.; 15.08.2018 року з 12:28 год. до 17:30 год.; 07.11.2018 року з 14:00 год. до 17:30 год. (а.с.122 т.1) В.о. директора ДП «Одеський порт» 20.12.2018 року звернувся до цехового профспілкового комітету портофлоту з поданням про надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. (а.с.125 т.1) Відповідно до листа ДП «Одеський морський торговельний порт» № 06/2/59 від 08.01.2019 року [PERSON] було запропоновано прибути до керівництва портофлоту для надання письмових пояснень причини відсутності на роботі, а саме: 28.06.2018 року та 29.06.2018 року протягом усього дня, 16.07.2018 року з 09:08 год. до 14:13 год.; 15.08.2018 року з 12:28 год. до 17:30 год.; 07.11.2018 року з 14:00 год. до 17:30 год. (а.с.124 т.1) Відповідно до подання в цеховий профспілковий комітет портофлоту від 19.03.2019 року № 02-6/124, в.о. директора ДП «Одеський порт» повторно просив розглянути звільнення [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.(а.с.126 т.1) Відповідно до Наказу № 99К 3-1 від 19.03.2019 року про припинення трудових відносин, [PERSON] було звільнено з посади помічника начальника портофлоту, причини звільнення: прогул без поважних причин п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підстави звільнення: Наказ від 10.12.2018 року № 771, акт від 19.12.2018 р., протокол від 19.12.2018 року, заява [PERSON] вх. № 001059 від 19.03.2019 року. (а.с. 119 т.1) З книги обліку трудових книжок вбачається, що [PERSON] 19.03.2019 року було отримано трудову книжку. (а.с.128-129 т.1) Відповідно до виписки з протоколу засідання профкому портофлоту від 20.03.2019 року вбачається, що профкомом Портофлоту було надано згоду на звільнення [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. (а.с.130 т.1) Пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі вчинення прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Як роз`яснено в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Статтею 147-1 КЗпП України визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Для встановлення прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнають такі причини, що виключають вину працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини 1статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Прогулом без поважних причин вважається полишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обов`язкового відпрацювання; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо. Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці за умови, що він присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не можна звільнити за прогул. До такого працівника можуть застосовуватися інші види дисциплінарного або громадського стягнення чи впливу. Відповідно до листа заступника начальника служби праці і персоналу від 08.07.2021 року № 02-6/516 вбачається, що стягнень у [PERSON] на протязі усього часу роботи не було. Заохочень до свят у вигляді премій нараховувались на протязі роботи [PERSON] як усім працівникам ДП «Одеський порт». Умови праці (ненормований робочий день) на посаді помічника начальника служби флоту підтверджується колективним договором 2016-2018 р.р. (а.с.200 т.3) Відповідно до колективного договору 2016-2018 р.р. ДП «Одеський морський торговельний порт» надано перелік посад робітників порту з ненормованим робочим днем, які мають право на додаткову відпустку, до якої, у тому числі, відповідно до № 4, входить посада помічників начальників. (а.с.204-205 т.3) Відповідно до Наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 7 від 10.10.1997 року про затвердження Рекомендацій щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці визначено, що ненормований робочий день - це особливий режим робочого часу, який встановлюється для певної категорії працівників у разі неможливості нормування часу трудового процесу. У разі потреби ця категорія працівників виконує роботу понад нормальну тривалість робочого часу (ця робота не вважається надурочною). Міра праці у даному випадку визначається не тільки тривалістю робочого часу, але також колом обов`язків і обсягом виконаних робіт (навантаженням). Список професій і посад, на яких може застосовуватися ненормований робочий день, визначається колективним договором. Відповідно до протоколу засідання комісії з проведення службового засідання від 19.12.2018 року встановлено, що в ході службового розслідування було виявлено, що за відомостями ЗОМП ОФ «АМП» помічник начальника портофлоту [PERSON] був відсутній на роботі 28.06.2018 року та 29.06.2018 року протягом усього дня, 16.07.2018 року з 09:08 год. до 14:13 год.; 15.08.2018 року з 12:28 год. до 17:30 год.; 07.11.2018 року з 14:00 год. до 17:30 год. (а.с.122 т.1) Відповідно до ч. 1 ст. 73 КЗпП України встановлено святковий день 28 червня - День Конституції України. Як вбачається з витягу з ЄІС ОФ ДП «АМПУ» [PERSON] 07.11.2018 року перебував на території ДП «АМПУ»: з 08 год. 23 хв. до 09 од. 04 хв.; з 09 год. 30 хв. до 13 год. 13 хв.; з 18 год. 01 хв. до 20 год. 04 хв. (а.с. 62 т.3) Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] перебуваючи на посаді помічника начальника портофлоту прав мав ненормований робочий день, стороною відповідача не надано доказів необхідності перебування у зазначеній у наказі про звільнення час на території ДП «Одеський морський торговельний порт» та необхідності виконання виробничих завдань у цей час, а тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та визнає незаконним звільнення та скасовує наказ № 99кз-1 від 19.03.2019 року «Про припинення трудового договору» у зв`язку з вчиненням прогулу без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України, та позивач підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Такий висновок суду відповідає висновкам, що містяться в постанові КЦС ВС по справі № 569/18379/19 від 21.07.2022 р. Доводи позивача про те, що його звільнення було зумовлено його активною громадською позицією, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Звернення особи до правоохоронних органів з приводу подій, що, на її думку, містять ознаки кримінальних правопорушень, є правом такої особи та не може бути приводом та підставою її звільнення. Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи, що трудовий спір розглядався більше одного року не з вини працівника (неявка сторони відповідача у судові засідання, перебування справи на розгляді у апеляційній інстанції, відкладення розгляду справи за клопотанням сторони позивача, причини якого визнані судом поважними), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період з 20 березня 2019 року (день, наступний за днем звільнення) по 12 жовтня 2022 року включно (день ухвалення рішення по справі). Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. З довідки ДП «Одеський торговельний порт» вбачається, що середня заробітна плата за останні два календарних місяці роботи у державному підприємстві «Одеський морський торговельний порт» [PERSON] , що передують місяцю звільнення становить 12700,21 грн. на місяць. (а.с.130, т.3) Таким чином, з Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» (на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 березня 2019 року по 12 жовтня 2022 року у розмірі 390 429 (триста дев`яносто тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн. 04 коп. без урахування (утримання) податків і зборів й інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню при здійсненні його виплати відповідно до вимог чинного законодавства, в т.ч.: -за період з 20.03.2019 по 31.03 2019 р. - 4506 грн. 53 коп. (12700,21 грн. : 31 день * 11 днів); -за період з 01.04.2019 по 30.09.2022 р. - 381 006 грн. 30 коп. (12700,21 грн. *30 місяців); -за період з 01.10.2022 по 12.10.2022 р. - 4916 грн. 21 коп. (12700,21 грн. : 31 день * 12 днів). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом зазначених положень закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати. Таким чином, оскільки права позивача у сфері трудових відносин були порушені, то він має право на відшкодування йому моральної шкоди. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характер порушення його права, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд доходить висновку про необхідність компенсації позивачу спричиненої йому моральної шкоди в меншій, ніж заявлено до стягнення позивачем, а саме - в розмірі 10 000 грн. 00 коп., вказану суму суд вважає адекватною компенсацією позивачу понесених ним моральних страждань та достатньою для відновлення ним нормального життєвого укладу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач є звільненим від сплати судового збору, суд доходить висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 4772 (чотири тисячі сімсот сімдесят дві) грн. 69 коп., в т.ч.: - 768 грн. 40 коп. - за позовну вимогу немайнового характеру про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виходячи із розміру ставок судового збору, що діяли на момент звернення позивача із позовом (п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»; - 4004 грн. 29 коп. - виходячи з розміру стягнутих сум відповідно до (.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»: (390 429,04 грн. + 10 000 грн.)*1%. Відповідно до п. 3, 4. ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial