Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

адвокат Чумак Ірина Миколаївна, яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, у розмірі 140 000 грн. В обґрунтування позовних представник позивача посилалась на те, що [PERSON] більше 24 років працював на підприємствах вугільної промисловості, а саме на шахті ім. РСЧА ВО Добропіллявугілля з 1994 р. по 2003 р., на ВП Шахта Алмазна ДП Добропіллявугілля з 2003 р. по 2011 р., на ВСП Шахта Алмазна ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля з 2011 р. по 2012 р., на ВСП Шахтоуправління Добропільське ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля з 2012 р. по 2020 р. Весь період трудової діяльності [PERSON] піддавався впливу несприятливих умов праці. Працюючи машиністом гірничих виїмкових машин на дільниці підготовчих робіт № 3 на ВСП Шахтоуправління Добропільське ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля шахта Алмазна [PERSON] виконував комплекс робіт по управлінню прохідницьким комбайном, перевірці і заміні зубків, клюваків, різців, ножів, перевірці стану покрівлі, кабелів, шлангів, труб, забезпечував правильний напрямок і проведення виробки, регулював виконавчий орган під час роботи, управляв системою зрошення, брав участь у планово попереджувальному ремонті комбайну і його вузлів, монтажу (демонтажу) з піднесенням, навантаженню і розвантаженню окремих частин і вузлів комбайна, змащував вузли і деталі машин, перевіряв рівень і доливав масло в турбомуфти і масло станції. Несприятливі умови праці призвели до погіршення стану здоров`я та виникненню певних хронічних захворювань. 29 грудня 2020 року клінікою професійних захворювань Інституту медицини праці імені Ю.І. Кундієва НАМН України, [PERSON] було видано медичний висновок, відповідно до якого йому встановлено низку професійних захворювань: хронічна радикулопатія S1 в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними та больовим синдромом; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеню (II ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ); хронічний бронхіт II стадія, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН I-II ст. 25 січня 2021 року за результатами проведеного розслідування причин виникнення професійного захворювання було складено акт за формою П-4. 25 лютого 2021 року відповідно до довідки МСЕК серія 12 ААА 092241 [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати працездатності за сукупністю (30% хронічна попереко-крестцова радикулопатія, 25% хронічний бронхіт та 10% хронічна приглухуватість), безстроково. [PERSON] було звільнено з ТОВ ДТЕК Дбропіллявугілля за станом здоров`я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до акту форми П-4 від 25.01.2021 року професійне захворювання у [PERSON] виникло за таких обставин: вплив на потерпілого несприятливих виробничих факторів, а саме: фізичні навантаження, робоча поза, пил, шум, несприятливий мікроклімат; недосконалість технологічного процесу (не ефективна робота зрошувальної системи); несвоєчасне направлення робітника зі стажем роботи у шкідливих умовах більше 10 років на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані ЛПЗ. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що його турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги, а тому просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків 140 000 грн. Ухвалою суду від 04 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 03 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У відзиві на позовну заяву представник ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля, просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 140 000 гривень, мотивуючи тим, що позивач тривалий час працював на різних посадах на підприємствах вугільної промисловості, його загальний стаж складає 26 років 00 місяців 16 днів і серед них 20 років 10 місяців 02 дня в умовах впливу несприятливих виробничих факторів. ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля проведено вивчення особистої картки [PERSON] , за результатами вивчення якої було встановлено, що останні 8 років 3 місяці, з 01.11.2011 року по 20.02.2020 року, він працював на їхньому підприємстві. За час своєї роботи в ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля [PERSON] не надано достовірну інформацію про динаміку його захворювань, не вжито заходів щодо лікування захворювань на ранніх стадіях, останній не звертався до лікувальних закладів щодо лікування та усунення захворювань. За результатами проведених щорічних медичних оглядів за період своєї роботи з 2012 р. по 2020 р. [PERSON] визнано придатним до роботи в підземних умовах. Вина відповідача у заподіянні моральної шкоди [PERSON] відсутня. Наданий позивачем висновок МСЕК про встановлення [PERSON] стійкої втрати працездатності по професійному захворюванню не може бути підставою для задоволення позову і не може замінити висновку МСЕК про наявність чи відсутність факту моральної шкоди. Позивачем при зверненні з позовом до суду не надано належного обгрунтування позовних вимог, розрахунку визначеної моральної шкоди, а також вичерпного переліку доказів на підтвердження наявності вини відповідача. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Чумак І.М. у судове засідання 11.10.2022 року не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача, позов просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля, у судове засідання 11.10.2022 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на період воєнного стану до усунення загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу. Статтею 26\~Закону України\~«Про правовий\~режим воєнного\~стану» передбачено,\~що під час воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Відповідно до Указу Президента\~України «Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» №64/2022\~від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжено, зокрема, останній раз Указом Президента\~України від\~12.08.2022\~року №\~573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 року строком на 90 діб. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. До клопотань про відкладення розгляду справи не додано доказів поважності причин неявки у судове засідання представника відповідача, яке є юридичною особою, які безпосередньо пов`язані із введенням воєнного стану. Суд вважає, що тільки посилання на введення в державі воєнного стану не є достатнім для відкладення розгляду справи. Представником відповідача не надано доказів щодо поважних причин, пов`язаних із введенням воєнного стану, за яких неможливо з`явитися у судове засідання, у зв`язку із введенням воєнного стану. Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді суду та багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає необхідним відхилити клопотання представника відповідача про відкладення розгляду, справу розглянути за відсутності її учасників. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог та їх заперечення, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля». Відповідно до записів трудової книжки позивача, [PERSON] з 1994 р. по 2020 р. працював на підприємствах вугільної промисловості, зокрема, на ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля, 02.10.2020 року був звільнений за станом здоров`я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с.14-15). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) від 22.12.2020 року № 44/1188, у [PERSON] хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними та больовим синдромом; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеню (II ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ) та хронічний бронхіт II стадія, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН I-II (один-два) ст. Встановлений професійний характер захворювань, захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.9). 22 січня 2021 року складено акт розслідування причин виникнення у [PERSON] хронічних професійних захворювань, а саме хронічної радикулопатії S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними та больовим синдромом; хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості, легкого ступеню (II ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ); хронічного бронхіту II стадія, фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН I-II ст. У п. 17 зазначено, що професійні захворювання у [PERSON] виникли внаслідок впливу на потерпілого несприятливих виробничих факторів, а саме: фізичних навантажень, робочої пози, пилу, шуму, несприятливого мікроклімату; недосконалості технологічного процесу (не ефективна робота зрошувальної системи); несвоєчасного направлення робітника зі стажем роботи у шкідливих умовах більше 10 років на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані ЛПЗ (а.с.10-11). Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 092241, 25.02.2021 року, при первинному огляді [PERSON] встановлено за сукупністю 65 % втрати працездатності (30% за хронічно попереко-крестцову радикулопатію, 25% за хронічний бронхіт та 10% за хронічну приглухуватість), безстроково, та третю групу інвалідності (а.с.12). У довідці МСЕК серії 12 ААВ № 222523, дата огляду 25.02.2021 року, зазначено, що причиною інвалідності у [PERSON] є професійні захворювання (а.с.13). З медичних документів, доданих до позову встановлено, що самопочуття у [PERSON] почало погіршуватися саме у 2020 році, перед його звільнення (а.с.22-27). Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Статтею 158 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Робота в шахті є роботою з небезпечними та шкідливими умовами праці, а саме це виробничі процеси та (або) види робіт, що супроводжуються об`єктивними факторами, які створюють загрозу для здоров`я та життя працівників. Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях. Таким чином, судом встановлено, що професійне захворювання з втратою працездатності виникло у позивача під час виконання ним трудових обов`язків на товаристві з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», а тому наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені статтями 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, для відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача у своєму відзиві посилається на те, що відповідачем саме в даному випадку не було завдано шкоди позивачу, та взагалі відсутня вина відповідача у заподіянні останньому моральної шкоди. Однак, ця обставина не може бути підставою для відмови в позові [PERSON] до роботодавця, оскільки, як це випливає з аналізу норм частини 2 статті 153, статті 173, частини 1 статті 237-1 Кодексу законів про працю України, до числа умов виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди відносяться наявність моральних страждань працівника або втрати нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника вживати додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина роботодавця не є умовою настання такого виду юридичної відповідальності. Тому суд вважає, що у судовому засіданні встановлено, що моральну шкоду позивачу заподіяно з вини відповідача внаслідок виникнення у позивача професійного захворювання під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що виникнення у позивача професійного захворювання, за наслідком якого виникла втрата професійної працездатності (65%), інвалідність, відбулось у зв`язку з незабезпеченням належних та безпечних умов праці з боку роботодавця, внаслідок чого позивачу було спричинено моральні страждання у вигляді фізичних та душевних страждань, тому така моральна шкода має відшкодовуватись за рахунок роботодавця, яким є відповідач по справі. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до п. 7 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31.03.1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди є акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) та довідки МСЕК про встановлення позивачу втрати професійної працездатності та третьої групи інвалідності. Крім того, суд визнаючи заподіяння позивачу моральної шкоди бере до уваги рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004, в якому зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я, тощо. На основі\~аналізу приведених\~вище доказів,\~суд вважає,\~що вина\~відповідача у\~спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я є доведеною, що є підставою для задоволення позову. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 140000 грн, то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована та є завищеною. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу ушкодження здоров`я, ступінь втрати ним професійної працездатності та встановлення третьої групи інвалідності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 80 000 грн в порядку відшкодування моральної шкоди. Доводи відповідача, з приводу того, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, а також не надав підтвердження спричинення йому моральної шкоди внаслідок отримання хронічного професійного захворювання не заслуговують на увагу, так як в п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Як передбачено частиною 1\~статті 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою (один відсоток розміру задоволених позовних вимог).

Outcome: partial