Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розподіл особових рахунків, в якому просить: розділити особові рахунки квартири [ADDRESS] - на два окремих та закріпити один з них на ім`я позивача щодо 16,275 кв.м площі квартири, а інший на ім`я [PERSON] на 41,25 кв.м площі квартири, пропорційно кількості прописаних у приміщенні осіб, зокрема відповідачів - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свій позов позивач обґрунтовує тим, що він та відповідачка - [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . При цьому, у вказаному житловому приміщенні, також зареєстровані та проживають інші відповідачі - [PERSON] та [PERSON] , які є дітьми [PERSON] . В той же час, позивач зазначає, що оскільки між сторонами не було досягнуто згоди щодо порядку користування вказаним житловим приміщенням, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року між сторонами було встановлено відповідний порядок користування даної квартири та виділено [PERSON] в користування житлову кімнату, площею 7,1 кв.м, а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - 14,6 кв.м житлового приміщення, при цьому, залишено у спільне користування іншу частину житлової площі квартири. Однак, як вказує позивач, незважаючи на зазначене рішення суду, між сторонами не було досягнуто згоди щодо розміру витрат на оплату житлово-комунальних послуг, які надаються у даній квартирі, що в свою чергу призвело до припинення сплати коштів позивачем та відповідачем за надані послуги. Позивач стверджує, що він неодноразово звертався до відповідачки із проханням укласти окремий договір найму по зазначеній квартирі, на що вона відмовилась. Тобто фактично, наразі між сторонами існує спір щодо участі по оплаті житлово-комунальних послуг у вказаній квартирі, а тому в даному випадку виникла необхідність у розподілі особових рахунків між сторонами, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи, повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи ПАТ «Київводоканал» Дяченко В.Є. у судовому засіданні пояснила, що розподіл особових рахунків є можливим лише за умови укладення з кожним із споживачів послуг окремих договорів про надання послуг. Разом з тим, власники квартири - позивач та відповідач [PERSON] безпосередньо до товариства для укладення договорів не звертались. Щодо задоволення позовних вимог покладалась на розсуд суду. Представник третьої особи КП «Київтеплоенерго» Ніколаєнко О.В. проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що власником особового рахунку є відповідач [PERSON] , тобто відносини підприємства з надання житлово-комунальних послуг існують саме з цією особою, та будь-яке інше втручання третьої сторони у двосторонні відносини є забороненим; позивач за даних обставин може сплачувати за надані послуги пропорційно частці своєї власності у майні. Представник третьої особи АТ «Київгаз» Герич М.В. у судовому засіданні пояснила, що розподіл особових рахунків не є можливим, оскільки за однією поштовою адресою може бути лише один користувач послуг з газопостачання. Крім того, вважала, що підприємство не є належним учасником у справі, оскільки не надає послуги з газопостачання. Відповідачі не подали до суду відзиви на позовну заяву, в строк установлений судом, а тому відповідно до положень ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В той же час, до суду надійшли заперечення на позовну заяву від представника третьої особи - КП «Київкомунсервіс», в якому він просить відмовити у задоволенні даного позову, зазначаючи про те, що вимоги позивача в даному випаду не відповідають положенням діючого законодавства, оскільки вони є безпідставними. Представник зазначає, що розподіл особових рахунків саме по собі є укладанням окремого договору найму, а тому на його думку, оскільки в даному випадку позивач не звертався до вказаного комунального підприємства із відповідними заявами про укладання окремих договорів та не отримував такої відмови, зазначена третя особа жодним чином не порушувала права позивача. В той же час, у своїх запереченнях представник вказує на те, що за позивачем, як за власником особового рахунку нараховується заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг. При цьому, представник стверджує, що за даним позовом, до комунального підприємства не можуть бути заявлені позовні вимоги позивача щодо зобов`язання розділити особові рахунки, оскільки до у часті у наведеній справі, вказана юридична особа залучена лише в якості третьої особи, а не відповідача. Однак представник зазначає, що у разі задоволення судом даного позову, комунальним підприємством із позивачем, за його ініціативи, буде укладено відповідний індивідуальний договір по вивезенню побутового сміття, із врахуванням кількості осіб, які проживають з ним у квартирі, що у свою чергу вирішить вимоги позивача, викладені ним у позовній заяві. Крім того, до вказаних заперечень, представник третьої особи долучив заяву про слухання даної справи за відсутності третьої особи. Також до суду надійшли пояснення по суті вимог від представника третьої особи ТОВ «Київські енергетичні послуги», в яких товариство пояснило, що у разі, якщо об`єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників, про що робиться відмітка у договорі, при цьому договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання. У той же час, відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП № 312 від14.03.2018 року, кожен із мешканців квартири має можливість встановити окремий лічильник для індивідуального обліку спожитої електричної енергії у помешканні. Встановлення розрахункових приладів обліку для кожного з мешканців квартири замість одного діючого є розподілом існуючого обліку електричної енергії. Вказує, що на сьогоднішній день відсутні підстави для поділу особового рахунку та виставлення рахунків за спожиту електричну енергію окреме через відсутність окремого обліку електричної енергії у кожного співвласника, а також через відсутність окремого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, оскільки такий договір є передумовою для укладення договору про постачання електричної енергії. Разом з цим, питання розділення потужностей квартири та встановлення окремих розрахункових приладів обліку є компетенцією оператора системи розподілу, а не постачальника електричної енергії. ТОВ «Київські енергетичні послуги» не виконує функції оператора системи розподілу, а отже, дане питання, на думку третьої особи, не знаходиться в його компетенції. Також, до вказаних пояснень, представник третьої особи долучив заяву про слухання даної справи за відсутності третьої особи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25 липня 2022 року (а.с. 29). В той же час, як зазначає позивач, співвласником вказаної квартири є також [PERSON] . Як вбачається із плану за поверхами на будівлю літер «А» по [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] , розташована на першому поверсі вказаного дев`яти поверхового будинку та складається з двох кімнат, житловою площею 21,7 кв.м, в тому числі: перша кімната - 14,6 кв.м, друга кімната - 7,1 кв.м., кухня площею 22,3 кв.м, санвузол - 5,8 кв.м та коридор - 8,6 кв.м, що загалом становить - 58,4 кв.м (а.с. 30). В той же час, судом встановлено, що у зазначеній квартирі зареєстровані у встановленому законом порядку відповідачка та її діти, а саме: з 11 травня 2017 року - [PERSON] та з 18 травня 2004 року - [PERSON] і [PERSON] . При цьому, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року у справі №755/5339/21, було встановлено порядок користування вищевказаним житловим приміщенням двом співвласникам квартири - [PERSON] та [PERSON] , а саме квартирою [ADDRESS] . Зокрема, виділено [PERSON] в користування житлову кімнату площею 7,1 кв.м, а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - в користування житлову кімнату площею 14,6 кв.м. Залишено у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] інші приміщення, а саме: кухню площею 22,3 кв.м, санвузол площею 5,8 кв.м та коридор площею 8,6 кв.м. При цьому, відповідно до рішення, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] судові витрати. Дане рішення суду набрало законної сили. При цьому, у своїй позовній заяві позивач посилається на те, що між ним та відповідачкою наразі не досягнуто згоди щодо оплати коштів за надані житлово-комунальні послуги у квартирі, що призвело до несплати сторонами коштів за надані послуги. Так, судом встановлено, що відповідно до довідки за період з 01 липня 2018 року по 01 вересня 2022 року, наданої КП «Київкомунсервіс» разом із своїми запереченнями, у позивача як власника особового рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), наявна заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг, зокрема із вивезення побутового сміття, якими фактично користуються 4 особи, що є зареєстрованими у квартирі [ADDRESS] . Тобто в даному випадку між співвласниками квартири та особами, які зареєстрованій і проживають у ній, виник спір щодо оплати коштів за житлово-комунальні послуги. Так, правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються положеннями ЦК України та нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно зі ст. 66 ЖК Української РСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). За змістом частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до статті 179 ЖК Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 10 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, передбачений порядок розподілу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир. Мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Порядок укладення, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг врегульовано ст. 13 цього Закону, яка передбачає, що відносини між споживачами та виконавцями у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Отже враховуючі зазначені норми законодавства, можна зробити висновок, що розподіл особового рахунку можливий лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг. Тобто, виходячи із вказаних положень закону, вбачається, що заявлені вимоги позивача про розподіл особових рахунків є передчасними і безпідставними, оскільки не встановлено, що позивачем вносився проект договору та виконувалась процедура погодження його умов, в тому числі й щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг та його оплату, відповідно до встановленого порядку користування квартирою. Встановлення порядку користування квартирою між її користувачами за рішенням суду є самостійною підставою для звернення позивача з метою розподілу особових рахунків, а у разі відмови в цьому останній не позбавлений права звернутись за захистом до суду. Крім того, рішення суду про встановлення порядку користування квартирою фактично є підставою для укладення із співвласниками окремих договорів щодо надання житлово-комунальних послуг. Системний аналіз зазначених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників, можливе лише після виділення часток кожного із співвласників або встановлення порядку користування спірною квартирою, оскільки для відкриття окремих особових рахунків має бути зазначено, яка площа приміщення виділяється особі в користування і яка площа залишається в спільному користуванні. Вказану правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 20 січня 2020 року у справі №711/8946/18. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно доч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, виходячи із вимог позивача, з матеріалів справи судом не встановлено доказів укладання позивачем та/або відповідачем, як співвласником квартири, договорів з підприємствами, що надають житлово-комунальні послуги за адресою спірної квартири, що є обов`язковою умовою для розподілу особового рахунку. Також, матеріали справи не місять доказів щодо звернення позивача до відповідних комунальних установ з вимогою про розподіл особових рахунків або відмов таких установ укласти договори, чи відомостей щодо наявних домовленостей по оплаті житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири. При цьому, відсутні докази того, що позивач намагався досягти домовленостей щодо розподілу оплати житлово-комунальних із співвласниками, а останніми було відмовлено позивачу у вирішенні цього питання, як це зазначено ним у позовній заяві. Також у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач разом з іншим співвласником квартири в позасудовому порядку зверталися до комунальних підприємств з вимогою про поділ особових рахунків з оплати послуг та про укладення з ними окремих договорів, та при цьому надали правовстановлюючі документи, що підтверджують їх право власності на частку в даній квартирі, і позивачу було в цьому відмовлено. В свою чергу, кожен співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна незалежно від того чи проживає він в квартирі, яка є спільною частковою власністю. Відповідно позивач та інші співвласники у разі бажання упорядкувати свої обов`язки зі сплати комунальних платежів не позбавлені можливості звернутися до підприємств, які надають комунальні послуги, особисто та надати необхідні правовстановлюючі документи для укладення відповідних договорів на погоджених сторонами умовах та відкриття окремих особових рахунків і тільки в разі виникнення спору позивач може звернутися до суду з позовом про захист споживчих прав. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону, суд вважає передчасними позовні вимоги [PERSON] щодо розподілу особового рахунку на сплату комунальних послуг. А тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , треті особи: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», КП «Київтеплоенерго», КП «Київкомунсервіс», АТ «Київгаз», ТОВ «Київські енергетичні послуги», ТОВ «Лівобережжя Укрбудсервіс» про розподіл особових рахунків, не підлягає задоволенню. Слід також зазначити, що діючим законодавством обов`язок по оплаті комунальних платежів, покладений на кожного з співвласників, відповідно до частки співвласника у квартирі. У разі ухилення співвласника від виконання своїх зобов`язань по оплаті за комунальні послуги, інші співвласники, які оплачують ці послуги, мають право на стягнення коштів, сплачених ними з співвласника, який таку оплату не проводить. У разі відмови співвласника у добровільному порядку сплатити кошти співвласнику чи співвласникам, особа має право за захистом своїх інтересів звернутись до суду з відповідним позовом. З огляду на викладене вище, позивач не позбавлений можливості звернутися в суд з відповідними позовними вимогами до іншого співвласника про стягнення коштів, які ним сплачені за утримання квартири та комунальні послуги, які має сплачувати співвласник, незалежно від того чи проживає він у квартирі, чи користуються нею, оскільки згідно з вимогами закону «власність зобов`язує».

Outcome: dismissed