Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

22.09.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 листопада 2003 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 299. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишитись проживати з батьком. На теперішній час дитина зареєстрована та фактично проживає разом з батьком та самостійно батьком виховується, що підтверджується довідкою квартального комітету № 1 Олександрівсього району. Крім того, 21 вересня 2022 року позивач [PERSON] та [PERSON] уклали договір про визначення місця проживання дитини умов її утримання та участі батьків у її вихованні відповідно до якого: п. 2.1. передбачено, що сторони домовилися між собою та врахувати згоду самої дитини, що місцем постійного проживання дитини є місце проживання батька. П. 3.1. передбачено, що батьки домовились між собою, що батько буде самостійно виховувати дитину. Спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок чого були втрачені почуття любові, поваги та взаєморозуміння. Збереження сім`ї і подальше спільне життя неможливо, шлюбні відносини припинені з початку 2022 року, сім`я розпалась остаточно і не може бути відновлена, тому позивач просить позов задовольнити та розірвати шлюб між ним та [PERSON] . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2022 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Справу призначено у судове засідання на 05.10.2022 року на 08 год. 30 хв. В судове засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Не заперечувала проти його задоволення. Після розірвання шлюбу просить суд залишити прізвище « [PERSON] ». Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 листопада 2003 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 299. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи, 21 вересня 2022 року позивач [PERSON] та [PERSON] уклали договір про визначення місця проживання дитини умов її утримання та участі батьків у її вихованні відповідно до якого: п. 2.1. передбачено, що сторони домовилися між собою та врахувати згоду самої дитини, що місцем постійного проживання дитини є місце проживання батька; п. 3.1. передбачено, що батьки домовились між собою, що батько буде самостійно виховувати дитину. Як слід з матеріалів справи, сторони остаточно припинили шлюбні відносини з початку 2022 року, взаємини подружжя не підтримують, взаємних прав та обов`язків не виконують, що на думку суду свідчить про відсутність ознак сім`ї, примирення між ними до цього часу не відбулося і позивач проти нього заперечує. Вищевикладені обставини свідчать про те, що сторони не мають наміру відновити шлюбні відносини, відповідачем не наведено жодного доказу про те, що вона намагалась зберегти сім`ю та докладала для цього будь-яких зусиль. Відповідно до ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Але позивач по справі вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, оскільки вони суперечать його особистим інтересам, і тому суд не може зобов`язати позивача прийняти заходи до примирення. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. І з цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що мають істотне значення. На підставі викладеного та

Outcome: approved