Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

28 квітня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради в особі Служби у справі дітей про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] з позивачем за його фактичним місцем перебування. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторони з 2015 року до 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Сторони від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу відповідачка - [PERSON] , залишила позивача та сина, пішла з дому, внаслідок чого не проживає із сім`єю з 2015 року, спільне господарство з позивачем не веде, з дитиною не спілкується, участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Шлюб було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15.02.2018 року. Судовим наказом, виданим Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, від 21.12.2017 року з відповідачки на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини. Відповідач від сплати аліментів ухиляється від сплати аліментів, станом нам 01.02.2022 року заборгованість по сплаті аліментів відповідачем складає 95115,00 гривень. Виконавча служба не може примусово стягнути аліменти з відповідача шляхом звернення стягнення на майно боржника, оскільки остання розпродала належну їй нерухомість. Позивач вказує, що відповідач виїхала за межі країни, місце проживання та перебування відповідача йому невідоме. [PERSON] протягом семи років не спілкується з сином, не приймає участь у вихованні дитини, не цікавиться його життям та здоров`ям, нічого не знає про успіхи дитини. Позивач займається вихованням дитини, проводить з ним вільний час, матеріально забезпечує дитину, але має труднощі під час переміщення сина за межі України, навідуванні лікарні, школи, тому позивач просить визначити місце проживання дитини за фактичним місцем проживання позивача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2022 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради в особі Служби у справі дітей про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, якою він просить розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення поштової кореспонденції на останнє відоме місце реєстрації, а також, відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України, шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, заяв про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило, причини неявки до суду не відомі, відзиву надано не було. Представник третьої особи, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, проте подав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення нею про причини неявки, не подала відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 30 січня 2015 року перебували у шлюбі, за час якого в них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Тернівським районним у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №870. Після реєстрації шлюбу відповідачка залишила позивача та сина, пішла з дому, внаслідок чого не проживає із сім`єю з 2015 року, спільне господарство з позивачем не веде, з дитиною не спілкується, участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Шлюб було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15.02.2018 року. Судовим наказом, виданим Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, від 21.12.2017 року з відповідачки на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини. Відповідач від сплати аліментів ухиляється від сплати аліментів, станом нам 01.02.2022 року заборгованість по сплаті аліментів відповідачем складає 95115,00 гривень. Виконавча служба не може примусово стягнути аліменти з відповідача шляхом звернення стягнення на майно боржника, оскільки остання розпродала належну їй нерухомість. Позивач вказує, що відповідач виїхала за межі країни, місце проживання та перебування відповідача йому невідоме. [PERSON] протягом семи років не спілкується з сином, не приймає участь у вихованні дитини, не цікавиться його життям та здоров`ям, нічого не знає про успіхи дитини Позивач займається вихованням дитини, проводить з ним вільний час, матеріально забезпечує дитину, але має труднощі під час переміщення сина за межі України, навідуванні лікарні, школи. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьками та дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частинами 1, 2 ст. 161 СК України, передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків, у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. ст. 8, 11, 15 того ж Закону, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Виходячи з аналізу вказаних правових норм, для розлучення малолітньої дитини з матір`ю мають бути встановлені виняткові обставини, які визначені у ч. 2 ст. 161 СК України. Наявні у справі докази дозволяють встановити, що батько неповнолітньої дитини має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерела існування, він створив всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Даних і доказів про умови і місце проживання матері дитини, наявності за її місцем проживання належних умов для проживання і розвитку дитини, суду не надано. Відповідно до письмових пояснень Органу опіки та піклування виконавчого комітету покровської районної у місті ради неможливо підготувати висновок про доцільність чи не доцільність мешкання неповнолітньої дитини з батьком в зв`язку з відсутністю відповідача. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved