Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

08.06.2022 [PERSON] звернувся до Радехівського районного суду Львівської області з позовом до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2022 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 14.06.2022 матеріали позовної заяви залишено без руху. 22.06.2022 на виконання ухвали судді від 14.06.2022 про залишення без руху, позивачем, на адресу суду, скеровано позовну заяву у новій редакції. Позовна заява обгрунтована тим, що позивач 14 січня 1992 був прийнятий на роботу в будівельну бригаду, у колективне сільськогосподарське підприємство «Стремільче» Радехівського району Львівської області. 31 грудня 1997 року - звільнений з роботи у КСП «Стремільче» за власним бажанням. Відповідно до листа Відділу № 6 Управління у Червоноградському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12.01.2022 року № 481/427-22-0.96, сертифікат на право на земельну частку (пай) позивачу не видавався; середній розмір земельної частки (паю) по с. Стремільче становить 2,42 в умовних кадастрових гектарах; розпаювання земель КСП «Стремільче» було здійснене проектом роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Стремільче» та затверджений Розпорядженням голови Радехівської РДА № 107 від 14.03.1997 року. Згідно із листом старости Лопатинської селищної ради від 28.01.2022 року № 11, не витребуваних паїв на території земель колишнього КСП «Стремільче» немає, розпаювання земель вказаного господарства відбулося у 1996 року; на території с. Стремільче є в наявності 7,8284 га земель резервного фонду із цільовим призначенням «Для випасання худоби» згідно із «Проектом роздержавлення і приватизації земель». Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 20.04.2022 року № ПІ-6/1-51/0/63-22, середня земельна частка (пай) по КСП «Стремільче» Стремільченської сільської ради, згідно з проектом роздержавлення і приватизації земель становить 2,58 га, в тому числі 2,23 га ріллі; вартість одиниці площі ріллі по області становить 21 492,00 грн. за 1 га. Таким чином, позивач із 14.01.1992 року по 31.12.1997 року працював у КСП «Стремільче» та був членом цього підприємства. З членів даного сільськогосподарського підприємства не виходив та відсутнє рішення про його виключення. На час видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) та проведення розпаювання земель цього сільськогосподарського підприємства його помилково не включили в списки осіб, які мають право на отримання земельних часток (паїв), у зв`язку з чим звертається до суду за захистом свого права на отримання земельної частки (паю), подальшого її виділення у натурі. Просить суд встановити факт, що він - [PERSON] був прийнятий у члени КСП «Стремільче» у січні 1992 року. Визнати за ним - [PERSON] , [INFO] право на земельну частку (пай) площею 2,58 га в умовних кадастрових гектарах на території Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області. 27.06.2022 року ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області матеріали позовної заяви в новій редакції залишено без руху. 06.07.2022 року на виконання ухвали суду позивачем усунуто недоліки. Ухвалою судді від 07.07.2022 року цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 18.07.2022 року підготовче засідання відкладено. 01.08.2022 ухвалою суду заяву позивача [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Оголошено перерву в підготовчому засіданні до 09 год. 30 хв. до 10.08.2022 року. 10.08.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження за позовом [PERSON] до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про встановлення факту членства у колгоспі та визнання права на земельну частку (пай). Призначено справу до судового розгляду на 03.10.2022 р. на 10.00 год. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі з підстав, які зазначені в ній. Додатково пояснив, що він був членом КСП «Стремільче» і це підтверджується копією запису трудової книжки та показами свідків, інших документів які підтверджували його членство, суду надати не може, так як колгосп давно ліквідований. Державний акт видано колгоспу «Прогрес» с. Сморжів Радехівського району Львівської області, тоді як КСП «Стремільче» є його правонаступником. Додав, що сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не видавався, а про порушення свого права на виділення йому земельної частки (паю) дізнався у 1997 року. Просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Лопатинської селищної ради Львівської області в судове засідання не з`явився, 01.08.2022 року подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, зазначають, що складу суду довіряють, просять справу розглянути відповідно до Закону (а.с.61-62). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що разом із позивачем, на час розпаювання земель, працював в КСП «Стремільче». [PERSON] так як і він, являвся членом КСП «Стремільче». Вказав, що йому земельна частка (пай) була виділена; позивач також мав таке право, проте паю йому виділено не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що також разом із позивачем, на час розпаювання земель, працював в КСП «Стремільче» та свою земельну частку (пай) одержав. [PERSON] так як і він, являвся членом КСП «Стремільче» та мав право на земельну частку (пай), проте такого йому виділено не було. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задовленні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач [PERSON] - 14.01.1992 року прийнятий на роботу в КСП «Стремільче» в будівельну бригаду та був звільнений 31.12.1997 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України ( копія трудової книжки серії [NUMBER] від 10.12.1980 (а.с.9-10)). Відповідно до листа Відділу № 6 Управління у Червоноградському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12.01.2022 року № 481/427-22-0.96, сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] не видавався; середній розмір земельної частки (паю) по с. Стремільче становить 2,42 в умовних кадастрових гектарах; розпаювання земель КСП «Стремільче» було здійснене проектом роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Стремільче» та затверджений Розпорядженням голови Радехівської РДА № 107 від 14.03.1997 року (а.с.11). Згідно із листом старости Лопатинської селищної ради від 28.01.2022 року № 11, не витребуваних паїв на території земель колишнього КСП «Стремільче» немає, розпаювання земель вказаного господарства відбулося у 1996 року; на території села Стремільче є в наявності 7,8284 га земель резервного фонду із цільовим призначенням «Для випасання худоби» згідно із «Проектом роздержавлення і приватизації земель» (а.с.19). Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 20.04.2022 року №ПІ-6/1-51/0/63-22, середня земельна частка (пай) по КСП «Стремільче» Стремільченської сільської ради згідно з проектом роздержавлення і приватизації земель становить 2,58 га, в тому числі 2,23 га ріллі; вартість одиниці площі ріллі по області становить 21 492,00 за 1 га (а.с.20). Згідно державного акту на право користування землею серії Б №040487, плану землекористування колгоспу «Прогрес», державний акт видано колгоспу «Прогрес» с. Сморжів Радехівського району Львівської області за землекористувачем закріплено в безстрокове користування 4922,2 га землі в безоплатне користування для сільськогосподарського використання, до складу земель якого, згідно плану землекористування входять землі Стремільченської сільської ради (а.с.15-79). Відповідно до розпорядження Голови Радехівської районної державної адміністрації Львівської області від 28.12.1998 №718 «Про затвердження проекту передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам с. Стремільче» затверджено проект передачі земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам с. Стремільче на площі 799, 3521 га, з них ріллі 674,6756 га, враховуючи якісну оцінку земель. Вирішено передати у приватну власність громадянам с. Стремільче земельні частки (паї), згідно з додатком №1 та видати їм державні акти на право приватної власності на землю. Районному відділу земельних ресурсів [PERSON] , внести відповідні зміни в земельно-облікові документи (а.с.80). Згідно розпорядження голови Радехівської районної державної адміністрації Львівської області від 14.03.1997 року № 107 затверджено середню земельну частку по Стремільченській сільській Раді народних депутатів у розмірі 2,58 га сільськогосподарських угідь, з них 2,23 ріллі (а.с.81). Відповідно до завдання на розробку проекту організації території земель сільської ради та видачу державних актів на право приватної власності на земельну частку (пай) в с. Стремільче Стремільченської сільської ради Радехівського району Львівської області загальна площа земель, переданих у пайовий фонд для передачі у приватну власність громадянам 809,8 га, кількість власників сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) 381 ос., розмір земельної частки (паю) 2,42 га (а.с.82-83). Так, із досліджених в судовому засіданні доказів, пояснень позивача, показів свідків, видно, що [PERSON] 14.01.1992 року розпочав свою трудову діяльність в КСП «Стремільче», та працював в будівельній бригаді, включно до 31.12.1997 року, про що ствердили також свідки які показали, що разом із [PERSON] на час розпаювання земель КСП працювали в ньому та відповідно одержали свої земельні частки (паї). Факт неотримання позивачем земельної частки (паю) підтверджується повідомленням начальника Відділу №6 ГУ Держеокадастру у Львівській області. Факт членства в КСП «Стремільче» підтверджується копією трудової книжки та показами свідків, які надані в судовому засіданні, доводів протилежного стороною відповідача суду не надано. Згідно ст. 1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Частиною другої статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Право на земельну частку (пай) згідно пункту 2 цього Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно із частиною статті 5 ЗК України 1990 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами 6 і 7 статті 6 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 22 ЗК України 1990 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право. У частині другій статті 23 ЗК України 1990 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акту додається список цих громадян. Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акту на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акту та включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 у «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акту на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Так, в судовому засіданні встановлено, що державний акт на право колективної власності, що був виданий КСП «Стремільче» відсутній, натомість наявний державний акт на право користування землею колгоспу «Прогрес», виданий 1977 до складу земель якого, згідно плану землекористування входять землі Стремільченської сільської ради. Розпаювання земель КСП «Стремільче» було здійснене Проектом роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Стремільче» та затверджений Розпорядженням голови Радехівської РДА №107 від 14.03.1997, станом на час коли позивач - [PERSON] працював в КСП, тому такий мав право на внесення до списку осіб на розпаювання землі, однак не був включений до такого з невідомих причин, крім того про виділення земельних часток (паїв) також ствердили свідки. В абзаці четвертому пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляду цивільних справ» роз`яснено, що позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Так, згідно положень частини першої статті 58 Конституції України та статті 5 ЦК України, до спірних правовідносин у цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення цих правовідносин, а саме ЦК УРСР 1963 року. Згідно пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, про порушення свого прав та не включення його до списку осіб, як мають право на земельну частку (пай) він дізнався в 1997 р.. Надаючи оцінку цим доводам суд встановив, що право на позов у [PERSON] виникло з 14.03.1997, коли відбулося роздержавлення і приватизація земель колективного сільськогосподарського підприємства «Стремільче», проте позивач звернувся до суду за захистом свого права у 2022 р., тому пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду. Хоча сторона відповідача не доводила суду незаконність виділення позивачу земельної частки (паю) в частині пропуску строку позовної давності, однак до вказаних правовідносин слід застосувати норми матеріального права, які регулюють позовну давність, а саме положення статей 71, 75, 76, 80 ЦК УРСР 1963. За визначенням пункту 6 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України 2003 правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. Згідно до статті 71 ЦК Української РСР 1963, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. На підставі статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (стаття 80 ЦК Української РСР). Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Механізм застосування позовної давності повинен корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Як убачається із 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За наведених обставин судом встановлено, що у передбачений законом строк, встановлений статтею 71 ЦК Української РСР, [PERSON] не звернувся до суду з зазначеними вимогами, що є підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому, позивач не навів обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із позовом. Судова практика у подібних правовідносинах є сталою, що підтверджується постановами Верховного Суду від 12 червня 2019 року справі № 702/962/17, від 17 червня 2020 року у справі № 600/528/16, від 09 вересня 2020 року у справі № 637/53/18, від 03 листопада 2020 року справі № 530/1367/18, від 29 вересня 2021 року у справі № 686/14921/19, від 04 жовтня 2021 року у справі № 190/1185/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 662/1660/18, від 08 листопада 2021 року у справі № 615/870/20, від 10 лютого 2022 року у справі № 132/1038/21. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд залишає судові витрати на стороні позивача. На підставі ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed