Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на такі обставини. 26 січня 2022 року на підставі судового наказу №521/18441/21 з [PERSON] , на користь [PERSON] , стягуються аліменти на утримання дитини- [PERSON] [INFO] в розмірі ј заробітку(доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, а саме з 09.11.2021р. до повноліття тобто до [INFO] . Починаючи з лютого місяця 2022 року, позивачем було сплачено заборгованість розміром 4200 грн, та кожного наступного місяця для уникнення заборгованості зі сплати аліментів ним сплачувалось по 1400 грн., оскільки він не працюю, та не має можливості сплачувати більше. 31 травня 2022 року позивач отримав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 18.05.2022 року відповідно до якого державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі Кобзаревою К.І. визначено розмір заборгованості станом на 01.06.2022р. у твердій грошовій сумі 20151.83 грн. Оскільки позивач офіційно не працює, ніяких доходів не має, то державною виконавчою службою з нього стягують аліменти у розмірі 1/4 середньої заробітної плати по регіону, що становить близько 3518 грн. На сьогодні, склалася ситуація, коли позивач не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, а саме ј заробітку(доходу). Така сума в розмірі 3518 грн для нього є непосильною. Тому на сьогодні в нього виникла заборгованість по сплаті аліментів і він не може ні її погасити, ні сплачувати вчасно аліменти. Позивач зазначає, що ще до ухвалення вищезазначеного судового наказу ним надавалась додаткова грошова допомога дитині. Також в минулому році влаштував сина на відвідування додаткових занять з англійської мови. В серпні місяці 2021 року возив дитину на відпочинок до Буковелю . Вважає, що зазначені обставини, а також у зв`язку з тим, що на території України введено режим воєнного стану, що також ускладнює офіційно працевлаштуватися, є саме тими випадками, на підставі яких відбувається зміна (зменшення) розміру аліментів з 1/4 на 1/9 від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Представник відповідачки та відповідачка позовні вимоги не визнали, доводи викладені у позовній заяві не визнає, вважають їх не обґрунтованими, безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню та надали відзив на позовну заяву. Свої заперечення обґрунтували тими обставинами, що належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а тому відсутні підстави для зменшення розміру аліментів. Позивач не несе будь-яких додаткових витрат на утримання [PERSON] , не приймає належної участі у вихованні дитини, не цікавиться його життям, його захопленнями. Також відповідачка звернула увагу суду, що посилання [PERSON] в своїй заяві про зменшення розміру аліментів, на те, що він офіційно не працює, ніяких доходів не має, тому сплачувати аліменти в розмірі ј заробітку (доходу), а саме 3518 грн., не має можливості, також [PERSON] стверджує, що немає можливості погасити заборгованість в сумі 20151.83 грн., безпідставні, у той час як в період з 07.06.2022 р. по 31.08.2022 рік з особистого рахунку [PERSON] було відраховано 21200 грн., у рамках виконавчого провадження. Крім того при ухваленні рішення, просить врахувати майновий стан позивача (витяг з реєстру надається). Позивач надав відповідь на відзив. В якому заперечував проти посилань відповідачки. У судове засідання сторони не з`явилися, проте надали письмові заяви про слухання справи у їх відсутність за наявними матеріалами справи. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом на підставі наданих документів встановлено наступне. Судом встановлено, що з 26 січня 2022 року на підставі судового наказу №521/18441/21 з [PERSON] , на користь [PERSON] , стягуються аліменти на утримання дитини - [PERSON] [INFO] в розмірі ј заробітку(доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, а саме з 09.11.2021р. до повноліття тобто до [INFO] , що підтверджується копією судового наказу. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч. 2ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Положеннями ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3, визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього погіршився матеріальний стан, а також в зв`язку з тим, що на території України введено режим воєнного стану, що також ускладнює офіційно працевлаштуватися і є тим самим випадком на підставі якого відбувається зміна розміру аліментів. Але з таким обґрунтуванням позовних вимог суд не погоджується, та констатує той факт, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано суду належних та допустимих доказів зміни майнового стану, зміни стану здоров`я. Більше того, як свідчать матеріали справи, позивач будучи особою працездатного віку, не надав будь-яких даних про те, що перебуває на обліку у центрі зайнятості, як такий, що шукає роботу, або вчиняє будь-які інші дії по своєму працевлаштуванню, а також не надав інших доказів про наявність або відсутність у нього будь-яких видів та джерел доходу, зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити імовірне погіршення його майнового стану. Таким чином, відсутність у позивача офіційного місця роботи сама по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення його майнового стану, як платника аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставою зміни розміру аліментів є зміна матеріального стану, яка само по собі є самостійною та достатньою підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів. Позивач посилається, що бере активну участь у додаткових витратах на дитину, але на підтвердження цих посилань доказів також не надав, довідка про те дитина відвідує ФК «Шторм» не є доказом, що позивач несе за це витрати. Інших доказів позивачем не надано. Отже суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач не має постійного офіційного заробітку, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини [PERSON] , та суперечитиме його інтересам. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/ 18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. Обов`язок з утримання дітей покладається законом рівною мірою на обох батьків. У СК України ідея юридичної рівності учасників сімейних відносин знайшла яскраве втілення в різних аспектах. Зокрема у ньому послідовно провадиться принцип рівності прав й обов`язків матері й батька з утримання дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, виходячи з обов`язку батьків утримувати дитину, врахувавши вік, стан здоров`я та інтереси дітей, матеріальне становище позивача, враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, суд доходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки відсутні докази про те, що матеріальний стан позивача погіршився та, будучи в працездатному віці, він не спроможний сплачувати аліменти у розмірі, що визначений рішенням суду. З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку про недоведеність і необґрунтованість позовних вимог позивача, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. В силу ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed