Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивач 15.09.2021 року звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] та Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь: 1)матеріальну шкоду в розмірі 62089,60 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.; 2)витрати понесені позивачем на виготовлення висновку про визначення матеріального збитку, що складають 1700 грн.; 3) витрати по наданню йому правничої допомоги на загальну суму 10000 грн. В обґрунтування позову зазначав, що 09.02.2018 року приблизно о 08 год. 50 хв. відповідач - [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21063, номерний знак [NUMBER] , в салоні якого перебував пасажир [PERSON] , рухаючись із швидкістю 60 км/год по вологому асфальтованому покритті, вкритому снігом, автодороги Київ-Біла-Церква-Фастів-Тараща-Звенигородка в напрямку до м. Тараща, на 156 м + 830 м, що неподалік від повороту на [PERSON] , почавздійснювати обгін попутного невстановленого слідством автомобіля, не переконався у безпечності та відсутності зустрічних транспортних засобів, виїхав на зустрічну смугу руху, де правою боковою частиною керованого ним автомобіля ВАЗ 21063, номерний знак [NUMBER] , на смузі руху в напрямку до м. Звенигородка, допустив зіткнення з правим передніми габаритним кутом автомобіля ВАЗ 210700-20, номерний знак [NUMBER] , під керуванням - [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку разом із пасажиром [PERSON] . Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 210700-20, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] та пасажир [PERSON] отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що потягли розлад здоров`я понад 21 день. Позивач є власником автомобіля ВАЗ 210700-20, номерний знак [NUMBER] , який при зіткненні з автомобілем ВАЗ 21063, номерний знак [NUMBER] , отримав значніушкодження. Згідно з висновком №118 експертного авто товарознавчого дослідження вартість матеріального збитку заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу складає 60389,60 грн.16.04.2021 ухвалою Ставищенського районного суду Київської області було звільнено обвинуваченого [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та залишено без розгляду цивільний позов потерпілого про стягнення матеріальної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням. Внаслідок ДТП з вини відповідача, позивач зазнав душевних страждань, у зв`язку із пошкодженням його майна та ухилянням відповідача від матеріального відшкодування. Позивач був змушений звертатися за юридичною допомогою, відвідувати більше трьох років суд внаслідок чого був порушений його звичний уклад життя. Понад три роки він позбавлений можливості користуватися своїм майном, яке було пошкоджене з вини відповідача. Узв`язку з чим, вважає суму компенсації в розмірі 10000 грн. підтвердженою з принципів розумності і справедливості, і достатньою мірою компенсації моральної шкоди, яка була спричинена позивачеві. У відзиві\~на позовну\~заяву (а.с.62-64)\~представник відповідача\~ [PERSON] \~ адвокат\~Заліський Б.С. зазначав, що хоч кримінальне провадження щодо [PERSON] і закрито на підставі ст. 49 КК України, що є нереабілітуючою підставою для закриття справи, але сама провина останнього в скоєнні інкримінованого злочину не доведена, не визначено ступінь вини відповідача в скоєнні ДТП, під час якої пошкоджено транспортний засіб позивача. Також до позовної заяви додано висновок експертного дослідження №118, а не висновок судової автотоварознавчої експертизи. Сторона відповідача [PERSON] заявлену суму моральної шкоди вважає не обґрунтованою, оскільки на момент ДТП фактичним власником автомобіля був [PERSON] , який і був за кермом під час пригоди. Оскільки, позовні вимоги позивачем не доведено, прохає суд в задоволені позову відмовити. Представник відповідача МТСБУ адвокат Патрика Г.Г. у поданому відзиві на позов (а.с.133-135) зазначила, що згідно інформації, розміщеної на сайті МТСБУ у вільному доступі в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ значиться, що на момент ДТП автомобіль «ВАЗ 21063», р.н.з. [NUMBER] був забезпечений полісом ПрАТ «Київський страховий дім» № АК/2217356, в той же час, автомобіль «ВАЗ 210700-20». р.н.з. [NUMBER] бувзабезпечений полісом ПАТ «HACK «Оранта» № АК/4247012. Обидва поліси станом надату ДТП були діючими. За таких обставин належним відповідачем у даній справі мала ббути страхова компанія ПрАТ «Київський страховий дім», оскільки цивільно-правовавідповідальність відповідача [PERSON] була застрахована. 13 серпня 2018 року Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» на своєму сайті повідомило, що загальними зборами акціонерів ПрАТ «Київський страховий дім» від 10 серпня 2018 року прийнято рішення про припинення Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» шляхом ліквідації у добровільному порядку за рішенням органу Товариства, уповноваженого на це установчими документами (за рішенням загальних зборів акціонерів ПрАТ «Київський страховий дім»), (Протокол загальних зборів акціонерів № 37 від 10.08.2018р.). Строк та порядок заявлення кредиторами своїх вимог - 2 місяці з дня оприлюднення повідомлення про прийняте позачерговими Загальними зборами акціонерів Товариства рішення щодо ліквідації Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», шляхом подання письмових вимог за адресою реєстрації ПрАТ «Київський страховий дім» (04053. м. Київ, вул. Артема, 37-41) особисто або засобами поштового зв`язку. Отже, позивач мав можливість звернутися з вимогою до страхової компанії. На підтвердження розміру завданої шкоди, позивачем надано висновок експерта-автотоварознавця Петрушенка В.Ф. № 118 від 13 серпня 2018 року, яким встановлено матеріальний збиток, щодорівнює ринковій вартості транспортного засобу до ДТП та становить 60389,60 грн. Докази на підтвердження вартості залишків транспортного засобу в суд не надано. Адже відповідно до ст. 30 ЗУ «Прообов`язкове страхуванняцивільно-правової відповідальності власників наземнихтранспортних засобів» позивач залишаючи у своєму розпорядженні пошкоджений транспортний засіб мав би отримати різницю між вартістю автомобіля до та після ДТП. Оскільки, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди прохав відмовити у задоволені позову. Позивач в судове засідання03.10.2022 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохав їх задовільнити. У судовому засіданні 25.08.2022 [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що ПАТ «Київський страховий дім» вже закритий. Не звертався в МТСБУ, оскільки не знав про існування цієї організації. В техпаспорті на він зазначений власником автомобіля, а у Федуна дозвіл на право керування. Визнає, що його автомобіль«ВАЗ 210700-20» є фізично знищеним. У нього відсутні докази щодо вартості залишків автомобіля. Відповідач [PERSON] \~та його\~представник \~адвокат Заліський\~Б.С. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належно. Представник відповідача подав до суду клопотання про слухання справи у його відсутності та у відсутності відповідача, прохав у позовних вимогах відмовити у повному обсязі. (а.с. 163). Представник відповідача\~МТСБУ \~адвокат Патрика\~Г.Г. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно. У відзиві на позов зазначено прохання про розгляд справи у відсутності представника МТСБУ. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Відповідно до ухвали Ставищенського районного суду Київської області від 16.04.2021 № 379/961/18 органами досудового розслідування в кримінальному провадженні №12018110290000047 від 09.02.2018 [PERSON] обвинувачувався у тому, що:«9 лютого 2018 року, близько 8 години 50 хвилин [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21063, номерний знак [NUMBER] , в салоні якого перебував пасажир [PERSON] , рухаючись із швидкістю 60 км/год, по вологому асфальтованому покритті, вкритому снігом, автодороги Київ-Біла Церква-Фастів-Тараща-Звенигородка в напрямку до м. Тараща, на 156км +830м,неподалік від повороту на Хутір Малоберезянський, почав здійснювати обгін попутного невстановленого слідством автомобіля, не переконався у безпечності та відсутності зустрічних транспортних засобів, виїхав на зустрічну смугу руху, де правою боковою частиною керованого ним автомобіля ВАЗ 21063, номерний знак [NUMBER] , на смузі руху в напрямку до м. Звенигородка, допустив зіткнення з правим передніми габаритним кутом автомобіля ВАЗ 210700-20, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку разом із пасажиром [PERSON] . Грубе порушення водієм [PERSON] вимог пунктів 10.1, 12.1, 14.2в\~Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди» (а.с.8-9). Власником легкового седана-В ВАЗ 210700-20 реєстраційний номер [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 30.09.2008, є [PERSON] , а з 22.10.2007 має право керування [PERSON] (а.с.22). На момент скоєння ДТП, тобто станом на 09.02.2018 транспортний засіб позивача ВАЗ 2107державний номер [NUMBER] мав діючий поліс №АК4247012 страхової компанії ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (а.с.138) та легковий автомобіль відповідача ВАЗ21063 державний номер [NUMBER] мав діючий поліс №АК2217356 страхової компанії ПрАТ «Київський страховий дім» (а.с.137). Ліквідатором ПрАТ «Київський страховий дім» 13.08.2018 було розміщено оголошення про ліквідацію юридичної особи наступного змісту: «Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» (код ЄДРПОУ 25201716, місце реєстрації 04053, м. Київ, вул.. Артема, буд. 37-41) повідомляє, що загальними зборами акціонерів ПрАТ «Київський страховий дім» від 10 серпня 2018 року прийнято рішення про припинення Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» шляхом ліквідації у добровільному порядку за рішенням органу Товариства, уповноваженого на це установчими документами (за рішенням загальних зборів акціонерів ПрАТ «Київський страховий дім»). (Протокол загальних зборів акціонерів № 37 від 10.08.2018 р.). Строк та порядок заявлення кредиторами своїх вимог 2 місяці з дня оприлюднення повідомлення про прийняте позачерговими Загальними зборами акціонерів Товариства рішення щодо ліквідації Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», шляхом подання письмових вимог за адресою реєстрації ПрАТ «Київський страховий дім» (04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41) особисто або засобами поштового зв`язку» (.с.139). Станом на момент останнього оновлення даних 06.07.2022 організація Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», код ЄДРПОУ 25201716, зареєстрована 23.09.1997 за юридичною адресою: Україна, 04053, місто Київ, вулиця Артема, будинок 37-41 в стані припинення (а.с.140). Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 16.04.2021 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1\~ст. 49 КК України\~у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12018110290000047, внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань 9 лютого 2018 року, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 286 КК України\~- закрито. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду (а.с.8-9). 28.04.2021 ухвалою Ставищенського районного суду Київської області прийнято рішення про повернення власнику [PERSON] речового доказу, а саме: автомобіля ВАЗ 210700-20, номерний знак [NUMBER] та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.11). 15.09.2021 на підставі листа Ставищенського районного суду Київської області від 07.09.2021№ 379/961/18/4431/2021 щодо направлення ухвали суду від 28.04.2021 для виконання позивач звернувся із заявою про повернення речового доказу до Відділення поліції №2 Білоцерківського РУГУНП в Київській області та отримав автомобіль ВАЗ 210700-20, номерний знак [NUMBER] (а.с.26-28). Як вбачається із висновку №118 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу ВАЗ 2107-20 реєстраційний № [NUMBER] , проведеного 13.08.2018 судовим експертом Петрушенком Вадимом Федоровичем (а.с.12-19), матеріальний збиток нанесений власнику КТЗ від пошкоджень отриманих внаслідок ДТП є рівним ринковій вартості автомобіля на момент пошкодження і складає 60389,60 грн. Крім того, позивачем були понесені витрати за послуги судового експерта «Петрушенко Вадим Федорович», який здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва №996, виданого 09 червня 2006 року на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, в розмірі 1700,00 грн., що підтверджується актом №118 виконаних робіт від 13.08.2018 та квитанцією до прибуткового касового ордеру №51 від 13.08.2018 (а.с.20-21). Із заявою про страхову виплату позивач не звертався до Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» або до МТСБУ. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі. За загальним принципом, відповідно до частини першої\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування». За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Згідно зі\~статтею 999 ЦК України\~до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Згідно з\~статтею 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону\~об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1\~статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми (Постанова\~від 14.12.2021\~№ 147/66/17). Як організація, що створена задля відшкодування шкоди, МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт "ґ" частини першої\~статті 41 Закону), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ у таких самих випадках (підпункт "а" пункту 41.2\~статті 41 Закону). Згідно з пунктами 20.2, 20.3\~статті 20 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, бере на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. При цьому згідно з пунктом 7\~статті 51 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій із цього виду страхування. Як зазначала Велика Палата Верховного суду у постанові від 22 лютого 2022 року№201/16373/16-ц, що «обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи. Таким чином, МТСБУ відповідно до\~ ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.» Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за\~Законом N 1961-IV\~виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених\~Законом N 1961-IV\~випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за\~Законом N 1961-IV\~не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).» Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону № 1961\~транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо\~його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства,\~витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 30.2 ст. 30 Закону № 1961 встановлено,\~якщо транспортний засіб вважається знищеним, його\~власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 15 своєї Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4 зазначив наступне: «Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а\~власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У висновку №118 експертного автотоварознавчого дослідження встановлено, що неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника, оскільки матеріальний збиток спричинений власнику ВАЗ 2107-20 реєстраційний № [NUMBER] дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент пошкодження. Таким чином, оскільки автомобіль є фізично знищеним, страховик (або МТСБУ) має відшкодувати відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як встановлено у судовому засіданні залишки автомобіля знаходяться у позивача, та не передавалися у страхову компанію або до МТСБУ. У судовому засіданні позивачу було роз`яснено предмет доказування та оголошено перерву за клопотанням позивача для отримання правової допомоги щодо надання доказів про вартість залишків автомобіля. Однак, такі докази суду не надано, позивач не з`явився, подав клопотання про слухання справи у його відсутність. Таким чином, у суду відсутня можливість, без відомостей щодо вартості залишків автомобіля, зробити висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість зазначеного в позовній заяві розміру майнової шкоди. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у\~статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень\~статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В п. 159 постанови Великої Палати Верховного Суду № 147/66/17 від 14 грудня 2021 року вказано, що частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). А в п. 156 вказаної постанови зазначено, що якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Проте, у матеріалах справи відсутні докази щодо меж страхових сум, зазначених у страховому полісі винуватця ДТП, а також відсутні докази вартості залишків автомобіля, суд не може встановити як розмір матеріальної шкоди котра покривається страховою виплатою, так і суму такої різниці. Частиною 1\~статті 1167 ЦК України\~\~передбачено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд України у постанові №6-145цс12 від 05.12.2012 року. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої\~статті 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В даному випадку, як встановлено, що саме грубе порушення водієм [PERSON] вимог пунктів 10.1, 12.1, 14.2 в) ПДР перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків, тобто завдана шкода майну позивача джерелом підвищеної небезпеки з вини відповідача. Із системного аналізу\~КПК\~та КК слідує, що передбачений ст.\~49 КК\~інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої на таке звільнення, а також про те, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі\~ст. 49 КК\~та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2\~ст. 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду (постанова ВС від 23.06.2022 у справі № 204/2626/21). Згідно зі\~статтею 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.\~Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року\~\~ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням характеру правопорушення, наявністю вини відповідача, порушення\~\~ним правилами\~\~безпеки\~\~руху та\~\~істотність вимушених змін у способі життя позивача, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд вважає обґрунтованим заявлений позивачем розмір завданої моральної шкоди. Потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). Оскільки моральна шкода заявлена не у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, то вона не покривається страховим відшкодуванням, тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірно компенсована з відповідача [PERSON] . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що задоволенню підлягає лише позовна вимога [PERSON] про стягнення моральної шкоди з [PERSON] . Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, позивачем подано разом із позовом подано докази про розмір витрат, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи, а саме: -Договір№51/8 про надання правничої допомоги адвокатом, який 13.08.2018 укладений між [PERSON] та адвокатом О.В.(а.с.29); -Акт від 16.04.2021 № 51/21/1 приймання-передачі виконаних робіт (наданих юридичних послуг професійної правничої допомоги) відповідно до договору про надання правничої допомоги за № 51/18 від 13 серпня 2018 (а.с.30); -Розрахунок витрат на професійну правничу допомогу відповідно до договору про надання правничої допомоги від 16.04.2021 (а.с.31) на загальну суму 10000 грн.. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням експертів (п. 1, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, крім судового збору, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивач [PERSON] поніс судові витрати за проведення автотоварознавчого дослідження судовим експертом Петрушанком В.Ф. у розмірі: 1700 грн. (а.с.20) та за надання правничої допомоги адвокатом Якименком О.В. у розмірі: 10000 грн. (а.с.30), а позовні вимоги задоволено частково (13,87 відсотків), то суд стягує витрати на виготовлення висновку про визначення матеріального збитку з [PERSON] у сумі 235,84 грн. та витрати по наданню правничої допомоги в розмірі 1387,28 грн. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви про відшкодування моральної шкоди - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який, відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року становить 2270 гривні. Як вбачається із змісту позовної заяви, позивачем заявлено дві вимоги майнового характеру, за які повинен бути сплачений судовий збір: про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 62089,60 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн. При цьому суд зазначає, що задоволено одну позовну вимогу майнового характеру із двох, а саме:про стягнення моральної шкоди (10000 грн.) та позивачем за яку сплачено судовий збір, згідно квитанції № 0.0.2451924266.1 від 10.02.2022. За змістом ч. 3 ст. 23 ЦК України позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, якщо вона визначена у грошовому або іншому майновому вимірі, правовим наслідком відшкодування якої є грошове або інше майнове стягнення на користь позивача (стягнення грошових коштів, витребування майна, визнання права на майно, тощо). Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру (постанова КЦС ВС від 28 листопада 2018 року у справі №761/11472/15-ц).\~ Отже, за вимогу майнового характеру мінімальний розмір судового збору на момент подачі позову 15.09.2021 відповідно до ЗУ «Про судовий збір» становив 908 грн. Приймаючи до уваги вимоги статті 141 ЦПК України\~та\~Закону України «Про судовий збір», та враховуючи те, що позов задоволено в частині стягнення моральної шкоди,суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial