Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт, що її чоловік - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець с. Супоївка Яготинського району Київської області, дійсно помер [INFO] в с. Супоївка Яготинської територіальної громади, причина смерті - ракова інтоксикація. В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначила, що 12 листопада 1972 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 13, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 12 листопада 1972 року, серія [NUMBER] . Після укладання шлюбу [PERSON] взяла прізвище « [PERSON] ». Згідно із довідкою Комунального некомерційного підприємства Яготинської міської ради «Яготинський центр первинної медико-санітарної допомоги» (далі - Лікарня) № 365 від 06 лютого 2022 року та листа Лікарні від 15 лютого 2022 року вих. № 264, [PERSON] помер [INFO] о 17 год. 15 хв. в [ADDRESS] , попередня причина смерті - ракова інтоксикація. У зв`язку зі смертю чоловіка, заявниця звернулася до Лікарні із запитом про надання лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] , однак листом від 15 лютого 2022 року вих. № 264 заявниці відмовлено у наданні лікарського свідоцтва з посиланням на те, що: [PERSON] був зареєстрований та задекларований з лікарем в м. Києві; з Лікарнею він декларація не мав, працівниками лікарні не оглядався, спостереження за станом здоров`я не здійснювалося; за видачею лікарського свідоцтва про смерть родичі померлого звернулися після його поховання. Для проведення державної реєстрації смерті, заявниця звернулася до Яготинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відділ РАЦС), однак він відмовив їй в такій реєстрації, посилаючись на те, що нею для підтвердження факту смерті [PERSON] не надано лікарське свідоцтво про його смерть. Отримати свідоцтво про смерть [PERSON] наразі неможливо, оскільки [PERSON] заявниці відмовлено у видачі лікарського свідоцтва про смерть її чоловіка. Тож встановлення факту смерті необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть її чоловіка, отримання допомоги на поховання та для прийняття спадщини після смерті останнього; з цією метою вона і звернулася до суду. Ухвалою від 21.04.2022 року заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 27.04.2022 року заявницею надано заяву про усунення недоліків. Ухвалою від 28.04.2022 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у порядку окремого провадження. Представник заявниці у судовому засіданні вимоги заяви підтримала та просила її задовольнити. Представник Лікарні проти задоволення заяви не заперечив; зазначив, що [PERSON] відмовлено у наданні лікарського свідоцтва лише з тих підстав, що: [PERSON] був зареєстрований та задекларований з лікарем в м. Києві; з Лікарнею він декларація не мав, працівниками лікарні не оглядався, спостереження за станом здоров`я не здійснювалося; за видачею лікарського свідоцтва про смерть родичі померлого звернулися після його поховання. При цьому, як сторона заявниці, так і представник Лікарні, підтвердили факт та обставини смерті [PERSON] . Представник Відділу РАЦС в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; до суду надіслав лист про розгляд справи за його відсутності; проти задоволення заяви в частині встановлення факту смерті не заперечив. Допитані в судовому засіданні 27.07.2022 року свідки [PERSON] та [PERSON] (працівниця лікарні; фельдшер по обслуговуванню викликів, яка видала довідку № 365 від 06.02.2022 про констатацію смерті [PERSON] ) підтвердили, що дійсно [INFO] в [ADDRESS] , помер [PERSON] , [INFO] , громадянин України; детально описали обставини смерті померлого та його поховання. Заслухавши пояснення учасників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із частиною першою та другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів осіб, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Таким чином, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , народився у селі Супоївка Яготинського району Київсько області, мав громадянство України, що вбачається з копії його паспорту [NUMBER] від 18.01.1997. 12 листопада 1972 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблене запис за № 13, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 12 листопада 1972 року, серія [NUMBER] . Після укладання шлюбу [PERSON] взяла прізвище « [PERSON] ». Як вбачається із журналу запису звернень про невідкладну медичну допомогу Лікарні 06.02.2022 року о 16 год. 25 хв. надійшов виклик з питання констатації смерті [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Відповідно до карти виїзду швидкої медичної допомоги № 365-а від 06.02.2022 року бригада ШМД Лікарні здійснила виїзд за адресою [ADDRESS] , для констатації смерті [PERSON] (виїзд здійснила працівниця [PERSON] , фельдшер по обслуговуванню викликів [PERSON] ). Згідно з довідкою Лікарні № 365 від 06 лютого 2022 року та листа [PERSON] від 15 лютого 2022 року вих. № 264 [PERSON] помер [INFO] о 17 год. 15 хв. в [ADDRESS] . Довідку № 365 від 06.02.2022 року видала працівниця [PERSON] , фельдшер по обслуговуванню викликів [PERSON] (зазначений свідок підтвердив факт та обставини смерті [PERSON] у судовому засіданні). Крім цього, як вбачається з рапорту старшого інспектора СР ПП відділення поліції № 2 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Одинець В. В. від 06.02.2022 року, 06.02.2022 о 16 год. 37 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що [INFO] о 16 год. 37 хв за адресою [ADDRESS] , помер батько [PERSON] , [INFO] . 06.02.2022 старшим слідчим ВП № 2 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області складено висновок щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання, зі змісту якого вбачається, що 06.02.2022 за адресою: [ADDRESS] , виявлено труп [PERSON] . Відповідно до приписів Порядку взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України, Генеральної прокуратури України від 29.09.2017 №807/1193/279 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 жовтня 2017 р. за №1299/31167 (діяв на час виникнення спірних відносин), у разі смерті людини за місцем її проживання без ознак насильницької смерті або підозри на таку на місце події виїжджає лікар, а у випадках, передбачених наказом № 545, фельдшер закладу охорони здоров`я, який констатує факт смерті, проводить огляд трупа, за результатами якого інформує органи та підрозділи Національної поліції та адміністрацію закладу охорони здоров`я, що забезпечує потреби населення у медичному обслуговуванні на відповідній території, про можливість встановлення причини смерті без патологоанатомічного розтину та видачі лікарського свідоцтва про смерть (фельдшерської довідки про смерть). Відповідно до п. 2.4 розділу 2 Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106/о), затвердженої наказом МОЗ України 08.08.2006 №545 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 р. за № 1152/13026, забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті. 11.04.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №12022111100000421 за фактом смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . У зв`язку зі смертю чоловіка, заявниця звернулася до Лікарні із запитом про надання лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] , однак листом від 15 лютого 2022 року вих. № 264 заявниці відмовлено у наданні лікарського свідоцтва з посиланням на те, що: [PERSON] був зареєстрований та задекларований з лікарем в м. Києві; з Лікарнею він декларація не мав, працівниками лікарні не оглядався, спостереження за станом здоров`я не здійснювалося; за видачею лікарського свідоцтва про смерть родичі померлого звернулися після його поховання. Для проведення державної реєстрації смерті, заявниця звернулася до Відділу РАЦС, однак він відмовив їй в такій реєстрації, посилаючись на те, що нею для підтвердження факту смерті [PERSON] не надано лікарське свідоцтво про його смерть. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть фізичної особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до ст. 17 цього Закону державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно з пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5), підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Згідно з абзацом першим п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відділ РАЦС відмовив заявниці у реєстрації смерті її чоловіка, посилаючись на те, що нею для підтвердження факту смерті [PERSON] не надано лікарське свідоцтво про його смерть. Отримати свідоцтво про смерть [PERSON] наразі неможливо, оскільки [PERSON] заявниці відмовлено у видачі лікарського свідоцтва про смерть її чоловіка. Тож встановлення факту смерті необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть її чоловіка, отримання допомоги на поховання та для прийняття спадщини після смерті останнього; з цією метою вона і звернулася до суду. Згідно з пунктом 3.17 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про встановлення факту народження, смерті в певний час, постановлене судом у разі неможливості їх реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану, є підставою для державної реєстрації таких фактів. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). На підставі поданих учасниками справи доказів та показань свідків суд дійшов переконливого висновку про те, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець с. Супоївка Яготинського району Київської області, дійсно помер [INFO] в с. Супоївка Яготинської територіальної громади, однак у зв`язку з необізнаністю заявниці з порядком підтвердження ненасильницької смерті людини за місцем проживання та несвоєчасним зверненням до сімейного лікаря для отримання лікарського свідоцтва про смерть, останнє видане не було, що, у свою чергу, призвело до відмови органу реєстрації актів цивільного стану у реєстрації смерті чоловіка заявниці. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що існують достатні підстави для встановлення факту смерті [PERSON] в судовому порядку; в цій частині подана заява підлягає задоволенню. Разом з тим, суд зазначає, що в частині встановлення конкретної причини смерті померлого, з огляду на положення ст. ст. 293, 294, 315-319 ЦПК України, справа за поданою заявою не підлягає розгляду в порядку окремого провадження цивільного судочинства, а тому провадження в цій частині підлягає закриттю.

Outcome: partial