Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

31 січня 2022 року Акціонерне товариство "Таскомбанк" звернулося до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнило. В обґрунтування уточненого позову позивач посилається на те, що 10 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "ВТБ-Банк" та [PERSON] укладений кредитний договір № 98.81/11, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 263 000,00 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, 10\~жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "ВТБ-Банк" та [PERSON] укладений договір застави № 98.81/11-А, який посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кібець Л. Г. та зареєстрований в реєстрі за № 503. Предметом цього договору застави є транспортний засіб автомобіль марки "Hyundai", модель "SantaFe", тип легковий універсал В, 2011 року випуску, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) VIN: [NUMBER] . 27 липня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "ВТБ-Банк" та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору за умовами якого, позичальник зобов`язалась повернути кредитні кошти в строк до 10 жовтня 2018 року, сплативши при цьому відсотки за користування кредитом та інші платежі за договором. 27 березня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та Акціонерним товариством "Таскомбанк" було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (автокредити) № 270317АВ, а також 27 березня 2017 року було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами застави № 270317з, за умовами яких Акціонерне товариство "Таскомбанк" отримало право вимоги за кредитними договорами та договорами застави, укладеними Публічним акціонерним товариством "ВТБ-Банк", у тому числі й з [PERSON] . Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 15 грудня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 191\~757,34 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 93\~094,27\~грн. та простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 96\~764,16 грн. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок тривалого невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, остання в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов`язана сплатити йому за період з 10 січня 2019 року по 10 січня 2022 року 3 % річних у розмірі 17\~273,92\~грн. та інфляційні втрати в розмірі 38 715,85 грн. У зв`язку з чим, позивач звернувся на адресу суду із цим позовом та просить: - в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №\~98.81/11 від 10\~жовтня 2011 року, звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки "Hyundai", модель "SantaFe", тип легковий універсал В, 2011 року випуску, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) VIN: [NUMBER] , шляхом його продажу з публічних торгів та встановити початкову ціну на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; - стягнути з [PERSON] 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 17 273,92 грн., інфляційні втрати в розмірі 38 715,85 грн., а також вирішити питання стосовно судових витрат. Ухвалою судді від 03 лютого 2022 року було залишено позовну заяву без руху з наданням строку для усунення її недоліків. 23 лютого 2022 року позивач усунув недоліки позовної заяви, звернувшись на адресу суду із уточненою позовною заявою та подавши всі належним чином засвідчені копії письмових доказів для долучення до матеріалів справи та для направлення відповідачеві. 04 квітня 2022 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання фізичної особи-відповідача. Ухвалою судді від 05 квітня 2022 постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень. У судове засідання представник позивача Акціонерного товариства "Таскомбанк" не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином,причин неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавала. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, дійшов такого. Судом встановлено, що 10 жовтня 2011 року між ПАТ "ВТБ-Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 98.81/11 з додатком. За умовами цього договору, що обов`язкові для сторін у справі згідно з\~ст. 629 ЦК України, відповідач [PERSON] отримала в кредит кошти у розмірі 263 000,00 грн. під проценти за користування коштами в розмірі 17 % річних, терміном до 10 жовтня 2018 року. При цьому, згідно з п.п. 3.8 кредитного договору № 98.81/11 від 10 жовтня 2011 року сторони погодили, що виконання зобов`язань за цим договором забезпечується заставою автомобіля "Hyundai SantaFe", 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Судом установлено, що 10 жовтня 2011 року в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 98.81/11 від 10 жовтня 2011 року, між ПАТ "ВТБ-Банк" та [PERSON] було укладено договір застави № 98.81/11-А, який посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кібець\~Л.\~Г. та зареєстрований в реєстрі за № 503. Предметом цього договору застави є транспортний засіб автомобіль марки "Hyundai", модель "SantaFe", тип легковий універсал В, 2011 року випуску, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) VIN: [NUMBER] (п. 3 договору). Предмет застави оцінений в 292 500,00 грн. (п. 4 договору). Пунктами 9.3-10 договору застави регламентовано право заставодержателя задовольнити свої вимоги за кредитним договором в рахунок звернення стягнення на предмет застави у спосіб та порядок, передбачений чинним законодавством України. 27 липня 2015 року між ПАТ "ВТБ-Банк" та [PERSON] укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 98.81/11, за умовами якого сторони погодили внести зміни в кредитний договір в цілому виклавши останній у новій редакції. На умовах цієї додаткової угоди до кредитного договору, що обов`язкові для сторін у справі згідно зі ст.\~629 ЦК України, відповідач [PERSON] отримала в кредит кошти у розмірі 263 000,00 грн. під проценти за користування коштами в розмірі 16,49 % річних, терміном виконання до 10 жовтня 2018 року. Судом установлено, що 27 березня 2017 року між ПАТ "ВТБ-Банк" та ПАТ "Таскомбанк" (правонаступником якого за установчими документами є позивач АТ "Таскомбанк") укладений договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (автокредити) № 270317АВ, за умовами якого, відповідно до ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, ПАТ "ВТБ-Банк" відступило, а ПАТ "Таскомбанк" прийняло за кредитними договорами, у тому числі й за кредитним договором №\~98.81/11 від 10 жовтня 2011 року, укладеного з [PERSON] , право грошової вимоги, що також підтверджується відповідним реєстром прав вимоги № 1 до зазначеного договору. Також, 27 березня 2017 року між ПАТ "ВТБ-Банк" та ПАТ "Таскомбанк" (правонаступником якого за установчими документами є позивач АТ "Таскомбанк") укладений договір про відступлення права вимоги за договорами застави № 270317з, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 688. За умовами цих договорів, відповідно до ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, ПАТ "ВТБ-Банк" відступило, а ПАТ "Таскомбанк" прийняло за кредитними договорами й за договором застави №\~98.81/11-А від 10 жовтня 2011 року, укладеного з [PERSON] , право вимоги, що також підтверджується відповідним актом приймання-передачі документації до зазначеного договору. Таким чином, до АТ "Таскомбанк" перейшли всі права ПАТ "ВТБ-Банк" щодо права вимоги до боржника за вищевказаними договорами. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються\~Цивільним кодексом України,\~ЗУ "Про заставу",\~ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", а також умовами Договору про надання фінансового кредиту та застави. Частинами 1 та 2\~ст. 639 ЦК України\~визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно з п. 3\~ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"\~фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. За положеннями\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049, ч. 1 ст.\~1050 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі\~статтею 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1\~ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Як убачається зі\~ст. 514 ЦК України, уступка вимоги є однією з підстав заміни сторони у цивільно-правовому зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Приписами ст.ст.\~546,\~548 ЦК України\~установлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом; видами забезпечення виконання зобов`язання є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.\~572\~ЦК України). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема стягнення заборгованості або звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Частинами першою та сьомою\~статті 20 Закону України "Про заставу"\~передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Згідно з ч. 1\~ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ч. 1\~ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. За положеннями ч. 1\~ст. 22 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"\~за рахунок предмета обтяження, обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до частини першої\~статті 590 ЦК України\~здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Як уже установлено, кредит видано терміном до 10 жовтня 2018 року, однак позичальником умови договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків не виконані. У п.\~9 постанови Пленуму ВСС України від 30 березня 2012 року №\~5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", визначено позицію, згідно якої право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачу (частина перша\~статті 20 ЦК, статті\~3\~і\~4 ЦПК). Відповідно до\~ст. 25 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"\~передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;\~\~опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;\~\~заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;\~\~спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених\~статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;\~\~початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Статтею 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"\~передбачено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання та продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Пунктом 10 укладеного між ПАТ "ВТБ-Банк" та [PERSON] договору застави №\~98.81/11-А від 10\~жовтня 2011\~року передбачено, що за вибором заставодержателя звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися шляхом реалізації предмета застави у порядку, визначеному заставодержателем, в тому числі, але не виключно на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або в позасудовому порядку. У судовому засіданні установлено, що [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 98.81/11 від 10 жовтня 2011 року, кредитні кошти та відсотки за користування кредитом у визначений договором строк не повернула, станом на 15 грудня 2021\~року має заборгованість в загальному розмірі 191\~757,34 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 93\~094,27\~грн. та простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 96\~764,16 грн. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003\~правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.\~12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст.ст.\~76-80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно з ч.\~1, ч.\~5\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані позивачем. Відповідач відзив на позов не подав, тобто своїм правом на захист не скористався, вказані обставини щодо наявності заборгованості та її розміру жодним доказом не спростовуються, а тому вказані обставини слід вважати доведеними. При цьому, суд ураховує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04\~листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Таскомбанк" в частині вимог щодо звернення стягнення на предмет застави. Разом з\~тим,\~відповідно до\~ст.\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд звертає увагу позивача на те, що за п. 9.3 укладеного між ПАТ "ВТБ-Банк" та [PERSON] договору застави №\~98.81/11-А від 10\~жовтня 2011\~року передбачено, що за рахунок предмету застави заставодержатель задовольняє свої вимоги за кредитним договором в повному обсязі на момент фактичного задоволення, ураховуючи кредит, відсотки, збитки та інші платежі. При цьому п. 9.2 договору застави передбачено, що у разі звернення стягнення на предмет застави суми, одержаної від його реалізації буде недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право отримати недостатню суму за рахунок іншого майна заставодавця. Як зазначалось вище, за п. 4 договору застави сторонами договору погоджено ціну предмета застави в розмірі 292 500,00 грн. Разом з тим, сума заборгованості відповідача за основним зобов`язанням, з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат, заявленими до стягнення позивачем, становить 247 747,11 грн., що покривається вартістю предмета застави. При цьому суд звертає увагу позивача на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази дійсної ринкової вартості предмета застави станом на день ухвалення рішення у цій справі, і, як наслідок, доказів неможливості покриття всіх сум, які виходять із кредитних правовідносин з відповідачем (прямі і похідні), а тому у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 55 989,77 грн. належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial