Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

28 січня 2022 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] працювала за трудовим договором у ФОП [PERSON] з 29 вересня 2017 року по 08 травня 2018 року на посаді кухар в ресторані «Челентано» за адресою: [ADDRESS] . 08 травня 2018 року позивач була звільнена із займаної посади за згодою сторін, однак станом на день звернення до суду, з нею не було проведено повний розрахунок. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з ФОП [PERSON] грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2100 грн. 14 коп., однак відповідачем зазначені грошові кошти виплачено не було, тож [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, тобто з 02 березня 2020 року по 02 січня 2022 року у розмірі 176\~000,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду від 01 лютого 2022 року провадження по справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб з призначенням судового засідання на 01 березня 2022 року. У зв`язку зі знаходженням судді Свяченої Ю.Б. у відпустці, розгляд справи відкладено на 26 квітня 2022 року. У судове засідання 26 квітня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач про причини неявки суд не повідомила. Від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 23 травня 2022 року. У судове засідання 23 травня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач про причини неявки суд не повідомила. Від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 11 липня 2022 року. У судове засідання 11 липня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 15 серпня 2022 року. У судове засідання 15 серпня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 12 вересня 2022 року. У судове засідання 12 вересня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 19 жовтня 2022 року. У судове засідання 19 жовтня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 28 вересня 2017 року згідно Наказу №1 була прийнята на посаду кухаря ФОП [PERSON] ФОП [PERSON] з 29 квітня 2005 року зареєстрована фізичною особою-підприємцем, (витяг з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій). 31 квітня 2018 року позивач була звільнена з посади за власним бажанням на підставі наказу ФОП [PERSON] №3к від 31 квітня 2018 року Зазначене підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] від 07 квітня 1990 року. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. При цьому з вищевикладеного вбачається, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, можуть проводитися з розрахунку відпрацьованих годин працівника, якщо це є доцільним. Системний аналіз вищевикладених правових норм дозволяє суду дійти висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. 15 січня 2019 року Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси було частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто з ФОП [PERSON] грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2100 грн. 14 коп. 17 грудня 2020 року постановою Одеського апеляційного суду рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 січня 2019 року залишено без змін. Отже, у спірних правовідносинах з вини відповідача не був проведений повний розрахунок при звільненні з позивачем, при цьому відповідач не надав доказів на користь протилежного, на час звернення до суду відповідачем невиплачена позивачу при звільненні компенсація за невикористану відпустку, що складає 2100 грн. 14 коп. 23 березня 2021 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси частково задоволено позов [PERSON] про стягнення з ФОП [PERSON] середнього заробітку з 31 квітня 2019 року по 01 березня 2020 року. Так, за п. 2 розділу І та п. 8 розділу ІV Постанови КМУ від 8.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» : - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є періодом з 01 березня 2020 року (рішенням Малиновського районного суду м. Одеси стягнуто середній заробіток до цього часу) по 02 січня 2022 року (дата звернення до суду визначена позивачем) - розрахунковим періодом є: березень 2020 року - квітень 2020 року, заробітна плата за два місяці (3786 грн+3756грн.) = 7542 грн. за відомостями особистого кабінету [PERSON] на веб-порталі Пенсійного фонду України - середньоденна заробітна плата розраховується як: 7542 грн. (заробітна плата за два місяці) : 41 (кількість робочих днів) = 183,95 грн. - кількість робочих днів за період з 01 березня 2020 року по 02 січня 2022 року становить 460 робочих днів - сума середнього заробітку за час затримки розрахунку: 183,95 грн. (середньомісячна заробітна плата) х 458 грн. (робочих днів) = 84 617,56 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами позивача про стягнення з відповідача на її користь суми середнього заробітку за час затримки розрахунку на час звернення з позовом до суду в розмірі 84 617,56 гривень.

Outcome: partial