Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

У липні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 03 серпня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини не підтримують тривалий час, у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння, відмінності характерів та різних поглядів на життя та сімейні обов`язки. З цих причин вважає, що шлюбні стосунки з відповідачем зберегти неможливо. Також зазначила, що малолітня дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, згоди між позивачем та відповідачем щодо матеріального утримання та виховання дитини не досягнуто. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду та просить розірвати шлюб із відповідачем, а також стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позову до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] на електронну адресу суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив, у якому проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів у зазначеній сумі не заперечував, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2013 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 283 (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про народження, яке було видано 09.03.2018 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Положеннями ч. 1 ст. 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно із ч. 2 ст.\~112\~СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Сімейні стосунки між сторонами припиненні тривалий час. Між сторонами склались стосунки, що виключають спільне проживання. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Положеннями ч. 3 ст.\~115\~СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Приймаючи до уваги те, що подружжя тривалий час стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, суд вважає за можливе шлюб між ними розірвати. Крім того, положеннями частини другої статті 51\~Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно з Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковою для застосування національними судами, вбачається, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Зміст глави 15\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України\~«Про Державний\~бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Згідно із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.\~7\~Сімейного кодексу\~України визначено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Стаття 191\~СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на те, що малолітня дитина сторін знаходиться на утриманні своєї матері, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, враховуючи те, що відповідач має забезпечити дитині не лише мінімальний, а й достойний рівень життя, а також визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе стягнути щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 6\~000 грн., що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з 21.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. за вимогу про розірвання шлюбу (а.с. 6). Крім того, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір у розмірі 992,40 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved