Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу розпискою від 25.02.2019 року. В обґрунтування позову посилався на те, що він 25.02.2019 року він надав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 3200 доларів США згідно розписки, які власноручно ним написана. Згідно вказаної розписки термін користування коштами встановлено до 26.05.2019 року. Відповідач зобов`язувався повернути зазначену суму, а у випадку прострочення зобов`язання сплатити пеню в розмірі 1 % від суми боргу за кожен день прострочки. Передача коштів та написання розписки відбулось в присутності матері відповідача - [PERSON] , яка також засвідчила своїм підписом факт передачі коштів та умови надання коштів на умовах позики. Однак, у строк виконання зобов`язання, відповідач свої зобов`язання не виконав, не сплатив жодних коштів на його виконання. Відповідно до чинного законодавства України розмір боргу за курсом НБУ станом на 16.08.2021 року складає 85 417,92 грн. (3200,00 х 26,6931). Крім того, за умовами укладеного договору позики, що оформлений розпискою, на суму боргу нарахована пеня в розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення, що з урахуванням строку позовної давності 1 рік складає 312 629,59 грн. Позивач просить стягнути з відповідача пеню, що складає 100% розміру заборгованості, тобто 85 417,92 грн., а всього - 170 835, 84 грн. Згідно з ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17.09.2021 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визнано явку позивача у судове засідання обов`язковою та зобов`язано надати суду оригінал боргової розписки. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про розгляд справи судом за адресою, яка є зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. Ураховуючи викладене та те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст.\~ст. 280-281 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до розписки від 25.02.2019 року, укладеної між позивачем та відповідачем, оригінал якої досліджено в судовому засіданні, а також долучено до матеріалів справи відповідач зобов`язався повернути [PERSON] до 25.05.2019 року грошові кошти в сумі 3200 доларів США. Судом встановлено, що відповідачем не виконано перед позивачем зобов`язання щодо повернення коштів згідно з розписки від 25.02.2019 року, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу, який згідно курсу НБУ станом на 16.08.2021, становить 85417,92 грн. (3200,00 х 26,6931). Відповідно до ст.1046\~ЦК України за\~договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046\~ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1ст. 207\~ЦК України). Частиною 1\~ст.\~1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи розписки від 25.02.2019 року вбачається, що строк позики розпочинається з моменту підписання розписки і становить до 25.05.2019 року. Отже, вказана розписка містять в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545 ЦК України\~врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25.04.2012 року, справа № 6-24ц12. Ці обставини, з урахуванням вимог\~ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання відповідачем боргового зобов`язання перед позивачем. Відповідно до ст.526, 530\~ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. У частині ч. 1 ст.527\~ЦК України сформульоване загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За умовами укладеного договору позики, що оформлений розпискою, на суму боргу позивачем нарахована пеня в розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення, що з урахуванням строку позовної давності 1 рік складає 312 629,59 грн. Суд розглядає справу в межах позовних вимог, а саме позивач просить стягнути з відповідача пеню, що складає 100% розміру заборгованості, тобто 85 417,92 грн., а всього 170 835, 84 грн. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Також до стягнення з відповідача в силу вимог\~ст.141 ЦПК України\~підлягають судові витрати по оплаті судового збору щодо подання позову в сумі 1708,36 грн.

Outcome: approved