Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

09 серпня 2022 року позивач звернулася в суд з позовом до Локачинської селищної ради Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , і з цього дня відкрилася спадщина на його майно, зокрема, на житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту складено не було. 09 березня 2021 року на підставі її заяви про прийняття спадщини та заяви дружини спадкодавця [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, приватним нотаріусом було заведено спадкову справу № 66/2021 до майна померлого [PERSON] . Зазначає, що з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, 04 серпня 2022 року подала до приватного нотаріуса відповідну заяву, проте їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок за [ADDRESS] , з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в смт. Локачі Локачинського району Волинської області. Ухвалою судді від 11 серпня 2022 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 08 вересня 2022 року. Ухвалою судді від 08.09.2022 підготовче судове засідання у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 05.10.2022. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку SMS. Представник відповідача Локачинської селищної ради у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, заяв, клопотань до суду не надходило. Третя особа у судове засідання також не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи. 20.09.2022 від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю (а.с. 64). Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, матеріали спадкової справи № 66/2021 до майна померлого [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що в смт. Локачі Волинської області [INFO] помер [PERSON] , про що 23.09.20 Локачинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с 6). Після його смерті відкрилася спадщина. Згідно довідки Локачинської селищної ради Волинської області № 151 від 02 березня 2021 року спадкове майно померлого складалося з житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] та земельної ділянки під житловим будинком площею 0,25 га, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,75 га, земельного паю 2,72 га. (а.с. 7). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63847161 від 09.03.2021, [PERSON] заповіт не складав. (а.с. 22 на звороті). 09 березня 2021 року до приватного нотаріуса Локачинського нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. звернулися [PERSON] (дочка спадкодавця) із заявою про прийняття спадщини та [PERSON] (дружина спадкодавця) із заявою про відмову від прийняття спадщини, на підставі яких нотаріусом було заведено спадкову справу № 66/2021 до майна померлого [PERSON] (а.с. 16, 16 на звороті). Факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є дочкою [PERSON] підтверджується копіями її Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01 травня 1993 року, де зазначено дошлюбне прізвище позивача [PERSON] та Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 серпня 1991 року, де у графі «батько» зазначено [PERSON] (а.с. 19 на звороті). Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 18.05.1974 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 21). Отже, позивач [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки у визначений ст. 1270 ЦК України строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та має право на спадкування за законом у першу чергу. Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину або претендували на неї, не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 66/2021 до майна померлого [PERSON] їх теж не вбачається. Будучи спадкоємцем за законом після смерті батька, позивач [PERSON] звернулася із заявою до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав щодо житлового будинку [ADDRESS] , проте 04.10.2021 нотаріусом їй було відмовлено через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с. 41) Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №\~557/1209/16-ц. Як зазначено\~у п.\~3.1.\~Листа Вищого\~спеціалізованого суду\~України з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ №24-753/0/4-13\~від 16.05.2013р.\~"Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно копії технічного паспорта від 28 липня 2022 року на житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] , встановлено, що всі будівлі, в тому числі житловий будинок, були зведені 1991 року (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 12 на звороті). Відповідно до виписки №296 Локачинської селищної ради Волинської області від 20.05.2021 року із погосподарської книги № 3 за 2016-2020 роки будинок у [ADDRESS] по особовому рахунку № [NUMBER] належав [PERSON] , свідоцтво на право власності на даний будинок не видавалося, речове право не зареєстровано, рік побудови 1992 (а.с. 8). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 306595498 від 04.08.2022 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 40). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач, як спадкоємець майна покійного підставно просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у неї відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Так як на момент відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , позивач спадщину прийняла у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав. Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за нею.

Outcome: approved