Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

23 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 28 вересня 2020 року №56491, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича, про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в сумі 34 497, 84 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис №56491 про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 34 497, 84 гривень. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з підстав того, що про наявність виконавчого провадження він дізнався з додатку «Дія», який встановлено на мобільному пристрої, відповідно поштою жодних вказаних постанов не отримував. Також вважає, що заборгованість, яка визначена відповідачем у виконавчому написі є спірною, документи, які б безспірно доводили розмір та наявність заборгованості, нотаріусу подані не були як і не було подано документів, що підтверджували б право відповідача звертатися із відповідною заявою до нотаріуса, так як кредитний договір було укладено з ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога», тоді як з вимогою про стягнення боргу звернулося ТОВ ФК «Онлайн Фінанс». Крім того вказує, що вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису можливе лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а такий йому надано не було, що вказує на неправомірність дій нотаріуса при вчиненні спірного виконавчого напису. Ухвалою суду від 12 серпня 2022 року вжито заходи для забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні від 21 грудня 2021 року №63969572. Ухвалою суду від 12 серпня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився, подавши заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив справу розглядати за його відсутності, не заперечував щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» у судове засідання свого представника не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки представника в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання суду не відомі. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков Артем Дмитрович в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд уважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Пунктом 2 статті 432 ЦПК України встановлено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Згідно з пунктом 16 Постанови Вищого спеціалізованого суду України № 3 спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. З досліджених судом документів, які долучені позивачем до позову, встановлено, що 27 січня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] шляхом ідентифікації останнього та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, укладено кредитний договір № 304567180, згідно умов якого останній отримав кошти (кредит) у розмірі 10\~300 гривень на строк 28 днів та зобов`язувався його повернути у строк визначений договором зі сплатою процентів за користування коштами (а.с.6). Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (стаття 205, 207 ЦК України). Таким чином, [PERSON] без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету не зміг би укласти кредитний договір із відповідачем, тому укладення кредитного договору у запропонованій відповідачем формі відповідало внутрішній волі позивача і цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Вказана позиція суду узгоджується з висновком зробленим Верховним Судом у постанові від 07 жовтня 2020 по справі №127/33824/19 (за аналогічними правовідносинами). Вказані обставини свідчать про укладення договору від 27 січня 2020 року №304567180 між [PERSON] з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та свідчить про виникнення у нього зобов`язань щодо повернення грошових коштів перед останнім. Відомості, щодо нотаріального посвідчення вказаного договору, відсутні. 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис №56491 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 34 497, 84 гривень (а.с.9). 21 жовтня 2021 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим Артемом Дмитровичем було відкрито виконавче провадження № 63969572 на підставі виконавчого напису №56491 від 28 вересня 2020 року, про примусове стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 34\~497, 84 гривень. З тексту виконавчого напису від 28 вересня 2020 року №56491 вбачається, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова КМУ від 26 листопада 2014 року №662 Про внесення змін до переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною вищезазначену постанову КМУ №662 від 26 листопада 2014 року, у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Стаття 50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вищенаведені норми вказують на те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 27 березня 2019 року в справі №137/1666/16-ц. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду в справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) зазначив, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 28 вересня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Укладений між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, що свідчить про недотримання нотаріусом умов вчинення виконавчого напису, щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, судом встановлено та слідує зі змісту матеріалів справи, що нотаріус як на підставу стягнення спірної заборгованості з позивача на користь відповідача посилався на кредитний договір №3045671820 від 27 січня 2020 року, який було укладений між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вказуючи при цьому, що правонаступником усіх прав та обов`язків останнього на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 є ТОВ «Таліон Плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01, у свою чергу, є ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс». Водночас відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» не надано документів, які б підтверджували факту набуття останнім права вимоги за вказаним кредитним договором, та відстежити факт переходу права вимоги від первісного кредитора до відповідача по даній справі. Вказані обставини свідчать про недотримання нотаріусом умов вчинення виконавчого напису, щодо подання стягувачем документів на підтвердження права вимоги до боржника. Даних про те, що позивач має безспірні зобов`язання перед відповідачем або відповідач має право безспірної вимоги до позивача за кредитним договором від 27 січня 2020 року №304567180 судом не встановлено а відповідачем не доведено. ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» суду не було надано засвідченої виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості, відсотків, які нараховані за певний період, а також строк нарахування відсотків про що зазначено у виконавчому написі та що у свою чергу підтверджувало б безспірність заборгованості боржника перед стягувачем. Оцінивши та дослідивши надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оспорюваний позивачем виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог Закону, що є підставою для його скасування Щодо вжитих заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 12 серпня 2022 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні від 21 грудня 2020 року №63969572. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Оскільки позов задоволено, вжиті заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, а у разі якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ураховуючи положення статті 141 ЦПК України та приписи Закону України «Про судовий збір», судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, то, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі в загальному розмірі 1 736, 70 грн, що складаються з судового збору за подання позову та за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved