Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

13 січня 2022 року [PERSON] звернулась до суду із вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що 21 квітня 2007 року зареєстрували шлюб із [PERSON] , який розірвали 27 вересня 2016 року. З 04 жовтня 2016 року вони примирились та проживали разом однією сім`єю до 26 червня 2018 року. Весь цей час вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю. 26 червня 2018 року вони припинили шлюбні стосунки і вона покинула відповідача. [PERSON] за рахунок спільного бюджету під час шлюбу та спільного проживання з нею відкривав депозитні рахунки, де розміщував та накопичував банківські вклади з відсотками. Факту проживання однією сім`єю як дружини та чоловіка відповідач не визнає, спільні кошти у добровільному порядку поділити не бажає, тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 04 жовтня 2016 року по 26 червня 2018 року, визнати відсотки, банківський вклад спільним сумісним майном, стягнути Ѕ частину коштів за відсотками, визнати депозитний вклад спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на Ѕ частину депозитного вкладу. Ухвалою суду від 18 січня 2022 року позовна заява залишена без руху і позивачці наданий строк для усунення недоліків (а. с. 99-100). 26 січня 2022 року провадження у справі відкрито та справа призначена до підготовчого засідання (а. с. 106-107). 15 червня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду (а. с. 140). [PERSON] та її представник - адвокат Муйдінов Р.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання чотири рази не прибув, будучи належним чином сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Надсилав заяви про відкладення судових засідань без надання доказів поважності причин неприбуття у судові засідання. Відзив на позов не подав. Враховуючи неналежну процесуальну поведінку відповідача [PERSON] , суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Заслухавши позивачку [PERSON] та її представника - адвоката Муйдінова Р.М., свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Щодо встановлення факту спільного проживання. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 квітня 2007 року у виконкомі Куянівської сільської ради Білопільського району Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 11). 27 вересня 2016 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а. с. 12). Позивачкою на підтвердження факту існування шлюбних відносин як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 04 жовтня 2016 року по 26 червня 2018 року надані дублікати банківських квитанцій (а. с. 13-17, 41, 42), копія довідки про смерть [PERSON] (а. с. 18), інформація з ДРРП від 29 жовтня 2018 року про власника домоволодіння [ADDRESS] (а. с. 19-20), копія довідки виконкому Улянівської селищної ради від 25 лютого 2019 року за №339 (а. с. 21), копії акту, протоколу, постанови, рішення, листів Білопільської міжрайонної виконавчої дирекції Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Головного управління ДФС у Сумській області (а. с. 22-33), заява [PERSON] про виплату одноразової допомоги на поховання [PERSON] (а. с. 34), копії квитанцій про підписку на газети та журнали (а. с. 35), копії виписок з банківського рахунку [PERSON] (а. с. 36-40), копії чеків на придбання товарів (а. с. 43-48). Суд зазначає, що відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 76-78, ст. 81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Частиною другою статті 3 СК Українивизначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК Українишлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК Українишлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені частиною другою статті 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року, справа № 6-97цс11. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти (Постанова Верховного Суду України від 08.06.2016 р.). Тобто, положеннями вказаних норм передбачено, що для визначення та встановлення, що майно є спільною сумісною власністю подружжя необхідні умови - проживання однією сім`єю, спільне проживання, яке пов`язано спільним побутом, із взаємними правами та обов`язками, що і є ознаками сім`ї. Звертаючись до суду із позовною заявою та надаючи пояснення у судовому засіданні, [PERSON] зазначила, що у період з 04 жовтня 2016 року по 26 червня 2018 року вони із відповідачем проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, проводили ремонтні роботи, мали спільний сімейний бюджет. При цьому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу їй необхідно для врегулювання питання щодо розподілу спільного майна, набутого під час проживання без реєстрації шлюбу, що породжує певні юридичні наслідки. Аналізуючи надані позивачкою докази, суд зазначає, що дублікати банківських квитанцій від 21.10.2016, 15.02.2017, 21.04.2017 про сплату комунальних послуг, де платником зазначена [PERSON] , та дублікати квитанцій від 08.11.2016, 03.03.2017 про сплату штрафів, де платником зазначений [PERSON] , довідка №549 від 08.07.2017 про смерть [PERSON] , де навіть не зазначено кому вона видана, заява [PERSON] від 07 липня 2017 року про виплату одноразової допомоги на поховання [PERSON] не доводять факту спільного проживання однією сім`єю позивачки та відповідача (а. с. 13-17, 18, 41, 42). Позивачка вказала, що [PERSON] була матір`ю відповідача і їй належав будинок, у якому вони проживали з відповідачем по [ADDRESS] . Але жодного доказу на підтверження цього не надала. Окрім того, відповідно до статті 53 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі смерті пенсіонера допомога на поховання виплачується будь-яким особам, які здійснили поховання, і це можуть бути не тільки родичі. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 жовтня 2018 року про те, що власником домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину, не підтверджує позовних вимог [PERSON] (а. с, 19-20). Окрім того, довідку Улянівської селищної ради від 25 лютого 2019 року, у якій зазначено, що [PERSON] дійсно проживала з [PERSON] з 28.09.2008 по 01.07.2018 та вела спільне з ним господарство, як належний доказ, що підтверджує факт спільного проживання сторін, суд не може прийняти (а. с. 21). У вказаній довідці не зазначено за якою адресою вони проживали, не вказано, що вони мали спільний бюджет та інші обставини, що підтверджують факт проживання однією сім`єю. Також суд зазначає, що позивачка з позовом звернулася 13 січня 2022 року, а довідку прикладає за 25 лютого 2019 року, що видана Улянівською селищною радою, яка як юридична особа перестала існувати ще у 2020 році. Також цей доказ містиь у собі суперечливу інформацію, бо предметом розгляду справи є факт спільного проживання сторін у період з 04 жовтня 2016 року по 26 червня 2018 року. Селищна рада у своїй довідці підтверджує факт того, що [PERSON] дійсно проживала з [PERSON] та вела з ним спільне господарство у період з 28 вересня 2007 року по 01 липня 2018 року. Проте, як вбачається із свідоцтва про шлюб, сторони уклали його 21 квітня 2007 року. Копії акту перевірки від 15 травня 2017 року ФОП [PERSON] , протоколу №9 про адміністративне правопорушення від 15 травня 2017 року щодо [PERSON] , постанови №11 від 18 травня 2017 року про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] , рішення №14 від 18 травня 2017 року про повернення ФОП [PERSON] неправомірно використаних страхових коштів, листа №376 від 19 травня 2019 року про результати перевірки Білопільської міжрайонної виконавчої дирекції Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, де зазначено, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] , та копії листів Головного управління ДФС у Сумській області від 16 травня 2018 року та 06 червня 2016 року, у яких зазначено, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] , також не підтверджують факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а. с. 22-33). Не підтверджують позовних вимог [PERSON] і копії квитанцій про підписку на газети та журнали, у яких вказана адреса проживання [PERSON] по [ADDRESS] (а. с. 35). Суд зазначає, сам по собі факт проживання [PERSON] у будинку [ADDRESS] у період часу з жовтня 2016 року по 26 червня 2018 року, який належав [PERSON] і в якому останній теж проживав у цей період, не підтверджує факту їх спільного проживання однією сім`єю. Щодо виписок з банківського рахунку [PERSON] (а. с. 36-40), де зазначено, що вона зі свого банківського рахунку поповнювала мобільний телефон за номером [NUMBER] , то вони також не підтверджують позовних вимог, бо суду не надано доказів на підтвердження того, що вказаним номером мобільного телефону дійсно користується [PERSON] . Окрім того, поповнення мобільного телефону не свідчить про існування між [PERSON] та [PERSON] у період часу з жовтня 2016 року по 26 червня 2018 року стосунків, що притаманні подружжю. Позивачка вказала, що коли вони з [PERSON] після розірвання шлюбу відновили стосунки, то за спільні кошти проводили ремонт будинку по [ADDRESS] і для цього купували різні будівельні матеріали, що підтверджується копіями чеків на придбання товарів (а. с. 43-48). Але суд зазначає, що вказані копії чеків не підтверджують як проведення ремонту будинку відповідача саме за спільні кошти сторін, так і факту їх спільного проживання як подружжя. У судовому засіданні свідки [PERSON] , яка є рідною сестрою позивачки, та [PERSON] , яка є донькою позивачки, вказали, що після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] примирилися і спільно як чоловік та дружина проживали без реєстрації шлюбу з жовтня 2016 року по липень 2018 року. У той же час, на питання суду свідки вказали, що їм невідомо чи був у них спільний бюджет. Вони вказали, що кошти заробляла та витрачала [PERSON] . Окрім того, ці свідки зазначили, що [PERSON] працював і отримував пенсію по інвалідності, тобто мав свої доходи, які, зі слів цих свідків, спільно з [PERSON] не витрачав. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення» передбачено, що суд у мотивувальній частині рішення повинен наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також надати оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, вирішуючи цей спір, суд повинен надати належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову щодо факту проживання у фактичних шлюбних відносинах, набуття спірного майна сторонами під час ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, внаслідок спільної праці або за спільні кошти. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Надавши оцінку заявленим вимогам позивачки, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги пояснення позивачки, оцінивши показання свідків, а також діючи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 04 жовтня 2016 року по 26 червня 2018 року. Обставини, на які посилалася сторона позивачки, не підтверджені належними та допустимими доказами, які б беззаперечно мали свідчити про їх спільне проживання у спірний період, ведення господарства, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків, що є характерними ознаками сім`ї. Позивачка не довела належними та допустимими доказами факт проживання її з відповідачем однією сім`єю як чоловіка та дружини в період з 04 жовтня 2016 року по 26 червня 2018 року. Її доводи про те, що між ними після розірвання шлюбу склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, її кошти та кошти відповідача були об`єднані для набуття майна для спільного користування, ведення ними спільного господарства, проведення ремонтних робіт в інтересах сім`ї, побуту та бюджету нічим не підтверджені, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Досліджуючи докази по справі, зокрема пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає, що обставини того, що сторони разом були присутні на роботі, святкували дні народження не є підтвердженням наявності їх спільного проживання як сім`ї та ведення ними спільного бюджету. Так, допитані свідки сторони позивачки хоча і зазначили про факт спільного проживання сторін в заявлений період після розірвання шлюбу, проте конкретних обставин щодо ведення сторонами спільного господарства, побуту та спільного бюджету, наявність спільних витрат в інтересах сім`ї, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, у судовому засіданні не зазначили. Отже, показання свідків про фактичне проживання сторін у певний період, при відсутності інших доказів, та не підтвердження цього відповідачем, на думку суду, не є достатніми доказами для встановлення заявленого факту спільного проживання. Крім того, покази свідків самі по собі не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, ознакою якого є систематичне ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, чого втановлено не було. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Щодо поділу спільного майна, то суд зазначає таке. 1. Позивачка зазначила, що згідно з випискою по рахунку № [NUMBER] [PERSON] під час шлюбу 05 січня 2015 року був відкритий депозит на суму 100000 грн відповідно до договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № SAMDNWFD0070436182001 . Станом на 05 січня 2016 року залишок по вказаному депозиту разом із відсотками складав 117787,42 грн. 06 січня 2016 року здійснюється переказ такого депозиту із відсотками на загальну суму 117878,42 грн на вклад "до витребування" для продовження депозитного договору від 05 січня 2015 року і вже з рахунку № [NUMBER] вбачається, що 06 січня 2016 року був відкритий депозит на суму 117787,42 грн. У подальшому депозит на цьому рахунку 15 лютого 2016 року поповнювався на суму 48000 грн, 22 квітня 2016 року - на суму 47396 грн. 07 липня 2016 року депозит на цьому рахунку становив 229440,46 грн, який включав в себе відсотки 16257,04 грн. Але суд зазначає, що позивачка не надала суду доказів (банківських договорів, виписку по рахунку тощо) на підтвердження того, що на рахунок № [NUMBER] були поміщені саме ті кошти з відсотками, які [PERSON] переказав з рахунку № [NUMBER] , і що цей рахунок дійсно поповнювався вказаними сумами з включенням відсотків у сумі 16257,04 грн. Також позивачка зазначила, що 09 липня 2016 року вказана сума 229440,45 грн була розміщена як вклад для продовження на новий строк, на який з 09 серпня 2016 року по 10 січня 2017 року були нараховані та виплачені відсотки з відрахуванням податку на загальну суму 16252,30 грн і 10 січня 2017 року залишок у вигляді вкладу 229450,55 грн був повернутий по договору №SAMDNFWFD0070982114301 від 06 січня 2016 року. Доказів на підвердження вказаного вона також не надала. Як вбачається з довідки про депозити [PERSON] , то в ній відсутня інформація про відкриття будь-яких банківських рахунків [PERSON] саме 09 липня 2016 року (а. с. 81). [PERSON] посилається на банківські договори №SAMDNWFD0070436182001 від 05 січня 2015 року та №SAMDNFWFD0070982114301 від 06 січня 2016 року, але таких договорів суду не надано. Позивачка зазначила, що 12 січня 2017 року вказані грошові кошти в сумі 229450,55 грн були розміщені як вклад на новий строк, на який з 12 лютого 2017 року по 13 липня 2017 року були нараховані та виплачені відсотки з відрахуванням податку на загальну суму 15754,89 грн і 13 липня 2017 року залишок у вигляді вкладу 229460,67 грн був повернутий по договору №SAMDNFWFD0070982114301 від 06 січня 2016 року. 15 липня 2017 року кошти в сумі 229460,67 грн були розміщені як вклад по вказаному договору на новий строк , на який з 15 серпня 2017 року по 16 січня 2018 року були нараховані та виплачені відсотки з відрахуванням податку на загальну суму 13036,39 грн і 16 січня 2018 року залишок у вигляді вкладу в сумі 229460,77 грн був повернутий по договору №SAMDNFWFD0070982114301 від 06 січня 2016 року. 18 січня 2018 року ці кошти в сумі 229460,77 грн були розміщені як вклад по вказаному договору для продовження на новий строк. 22 січня 2018 року такий вклад на суму 229460,77 грн був знятий і 22 січня 2018 року такі кошти були перенесені на картковий рахунок № [NUMBER] і знаходилися на цьому рахунку до 21 червня 2018 року. 21 червня 2018 року з цих коштів був відкритий новий депозит на суму 200000 грн, який станом на час розгляду справи в суді становить 210302,15 грн з відсотками. А залишок з відсотками на суму 30862,24 грн залишаються і досі на картковому рахунку № [NUMBER] . Отже, за слів позивачки станом на час розгляду справи у суді на рахунку № [NUMBER] знаходиться депозит з урахуванням відсотків у розмірі 210302,15 грн, з яких 200000 грн сума депозиту, а 10302,16 грн - відсотки. Залишок з відсотками на суму 30862,24 грн знаходиться на картковому рахунку № [NUMBER] . При цьому відсотки 16252,30 грн, 15754,89 грн, 13036,39 грн на загальну суму 45043,58 грн зняті відповідачем з рахунків. Суд зазначає, що [PERSON] з [PERSON] перебували у шлюбі по 27 вересня 2016 року, факт спільного подальшого проживання однією сім`єю по 26 червня 2018 року позивачка суду не довела, а тому всі відкриті відповідачем рахунки після 27 вересня 2016 року є власністю лише відповідача. Позивачка не довела того, що на вказаних особистих рахунках [PERSON] знаходяться саме ті кошти, які були розміщені відповідачем ще 05 січня 2015 року під час шлюбу. Також позивачка не довела суду того, що відсотки, які знімав відповідач з рахунків під час перебування у шлюбі з позивачкою, останній використав не в інтересах сім`ї. 2. Позивачка зазначила, що згідно з випискою по рахунку № [NUMBER] [PERSON] 18 березня 2015 року був відкритий депозит на суму 12351 грн відповідно до договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» № SAMDNWFD0070531176200 , за яким у період з 18 квітня 2015 року по 19 грудня 2018 року були нараховані та виплачені відсотки в сумі 22752,99 грн. [PERSON] зазначила, що у провадженні Білопільського районного суду знаходиться ще одна цивільна справа за її позовом до [PERSON] про поділ банківського вкладу №02625000189970, на якому по цей час знаходяться кошти в сумі 84277,05 грн. А за весь період на цей рахунок були перераховані відсотки в сумі 22752,99 грн, які особисто використав відповідач без її відома. На підтвердження зазначеного позивачка доказів не надала і не довела, що на теперішній час на вказаному рахунку дійсно відсутні зазначені відсотки і, що під час шлюбу відповідач дійсно використав їх без її згоди і не в інтересах сім`ї. 3. [PERSON] зазначила, що згідно з випискою по рахунку № [NUMBER] [PERSON] 21 жовтня 2015 року був відкритий депозит на суму 80000 грн відповідно до договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» № SAMDNWFD0070864457801 , за яким 22 квітня 2016 року відсотки в сумі 20000 грн зняті. Станом на час розгляду справи в суді відсотки в сумі 6264,78 грн відповідачем теж зняті. Як вбачається з виписки по вказаному рахунку (а. с. 55), то інформація про зняття відсотків в сумі 6264,78 грн в ній відсутня. Отже, позивачка не довела суду, що відсотки в сумі 6264,78 грн дійсно були зняті і використані відповідачем без її відома і не в інтересах сім`ї. 4. Позивачка вказала, що згідно з випискою по рахунку № [NUMBER] (а. с. 56) [PERSON] 30 червня 2015 року був відкритий депозит на суму 150000 грн відповідно до договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» №SAMDNWFD0070694096900. Цей рахунок поповнювався коштами, нараховувалися відсотки. 01 жовтня 2015 року залишок у розмірі 189757,74 грн переведений як вклад для продовження строку депозиту. 02 жовтня 2015 року частина такого депозиту у сумі 9757,74 грн була знята, що вбачається з картки № [NUMBER] . А кошти в сумі 180000 грн 02 жовтня 2015 року були розміщені як депозит вже на рахунку № [NUMBER] по договору №SAMDNWFD0070839293801. За період з 02 листопада 2015 року по 02 квітня 2016 року на цю суму вкладу були нараховані відсотки в сумі 14074,11 грн. 03 квітня 2016 року сума вкладу з відсотками 194074,11 грн та сума нарахованих відсотків у розмірі 3042,08 грн були повернуті. Далі 05 квітня 2016 року ці грошові кошти у загальному розмірі 197116,19 грн були розміщені як вклад по договору на новий строк, на який з 05 травня 2016 року по 06 жовтня 2016 року були нараховані відсотки з відрахуванням податку на загальну суму 14678,31 грн, які відповідачем зняті без її відома. І 06 жовтня 2016 року залишок у сумі 197124,86 грн був повернутий по договору. Суд зазначає, що позивачка не довела суду, що саме кошти з рахунку № [NUMBER] у подальшому були поміщені на рахунки № [NUMBER] , № [NUMBER] . Також вона не надала доказів на підтвердження того, що відповідачем дійсно відкривався рахунок № [NUMBER] , бо ні у виписці з банківських рахунків, ні у довідці про депозити відповідача такого рахунку не значиться. Також не доведено факту нарахування відсотків у розмірі 14678,31 грн і зняття їх відповідачем без відома позивачки. 5. На обґрунтування своїх позовних вимог про поділ [PERSON] вказала, що вказані вище кошти в сумі 197124,86 грн були переведені на карту для виплат № [NUMBER] і до 04 липня 2017 року вони знаходилися там. А далі кошти в сумі 260000 грн, які включали в себе і 197124,86 грн, були зняті і 04 липня 2017 року [PERSON] відкрито депозит в іноземній валюті по рахунку № [NUMBER] по договору №SAMDNWFD0071626289901 в сумі 10000 доларів США, за яким у період з 04 серпня 2017 року по 05 січня 2018 року були нараховані та виплачені відсотки в сумі 182,61 доларів США. Потім 05 січня 2018 року вклад у розмірі 10000 доларів США був повернутий відповідачу і 07 січня 2018 року вони розміщені на новий строк, куди з 07 лютого по 07 липня 2018 року були нараховані відсотки на загальну суму 139,72 доларів США і 08 липня 2018 року вклад у розмірі 10000 доларів США з відсотками у розмірі 23,16 доларів США були повернуті відповідачу, який у подальшому кошти у розмірі 10023,16 доларів США розмістив як вклад, на який нараховувалися відсотки, також він поповнювався коштами у сумі 299,17 доларів США. На час розгляду справи в суді вклад з відсотками на загальну суму 10417,33 доларів США знаходиться на рахунку, який позивачка просить визнати спільною сумісною власністю і виділити їй 1/2 частину цього вкладу в сумі 5208,66 доларів США. Суд зазначає, що позивачка належними та допустимими доказами не довела, що депозитний вклад в іноземній валюті відкритий 04 липня 2017 року [PERSON] саме за рахунок їх спільних коштів у сумі 197124,86 грн. Також вона не довела і того, що депозитний вклад в іноземній валюті у сумі 10417,33 доларів США є спільною сумісною власністю з відповідачем, оскільки шлюб між ними розірваний 27 вересня 2016 року, а факту спільного проживання як подружжя без реєстрації шлюбу на час відкриття вказаних банківських рахунків вона не довела. 6. Позивачка зазначила, що згідно з випискою по рахунку № [NUMBER] (а. с. 78-80) [PERSON] 29 грудня 2015 року був відкритий депозит на суму 125000 грн відповідно до договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» № SAMDNWFD0070973606701. Цей вклад повертався відповідачу 30 червня 2016 року, знову ним розміщувався 02 липня 2016 року, повертався йому 03 січня 2017 року, розміщувався на новий строк 05 січня 2017, 06 липня 2017 року повертався відповідачу, 08 липня 2017 року ці кошти з відсотками знову розміщувалися як вклад і вже остаточно цей вклад у сумі 161594,45 грн був знятий відповідачем 02 серпня 2018 року. А відсотки в сумі 11095,12 грн, що постійно нараховувалися за вкладом по цим спільним коштам, зняті відповідачем без її відома. Але суд зазначає, що із вказаної виписки неможливо зрозуміти чи дійсно відповідачем ті ж самі грошові кошти у сумі 125000 по рахунку № [NUMBER] від 29 грудня 2015 року з нарахованими у подальшому відсотками розміщувалися та знімалися на нових вкладах. Також не зрозуміло коли саме і у якому розмірі відповідач знімав відсотки. Окрім того, позивачка не довела суду, що зняття коштів відповідачем під час шлюбу відбувалося без її відома і, що ці кошти були використані не в інтересах сім`ї. Також вона не довела того факту, що розміщення відповідачем зазначених вкладів після розірвання шлюбу, тобто після 27 вересня 2016 року, дійсно відбувалося за рахунок їх спільних коштів і на основі поточного рахунку № [NUMBER] . Суд вважає за необхідне зазначити, що на підтвердження своїх позовних вимог в частині поділу відсотків на вкладах та поділ депозитного валютного рахунку позивачкою надано лише копію виписки по рахункам [PERSON] , датовану, згідно з листом ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК», 29 грудня 2018 року (а. с. 49-80) та копію довідки ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» про депозити [PERSON] станом на 26 грудня 2018 року (а. с. 81). Виписки по рахунках надані не у хронологічному порядку і по них навіть неможливо прослідкувати рух по всім рахункам, що зазначила позивачка. Інших доказів, що між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» було укладено договори та відкрито депозитні рахунки позивачкою суду не надано. До суду з клопотаням про витребування договорів чи інших документів [PERSON] також не зверталася. Виходячи з вищенаведеного, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення Ѕ частини коштів, визнання депозитного вкладу спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частину депозитного вкладу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачці відмовлено у задоволенні позову, то витрати, які вона понесла при розгляді справи, не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed