Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

У позовній заяві позивач [PERSON] просить ухвалити рішення про зменшення розміру стягуваних з нього на підставі судового наказу Любомльського районного суду Волинської області від 03 вересня 2021 року аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/8 частки від усіх видів його заробітку, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що визначений судовим наказом розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] для нього наразі є непосильним, оскільки вдруге одружився та у цьому шлюбі [INFO] у нього народилася друга дитина, через що потрібно за нею дбати, а також за дружиною, яка на даний час не працює, у зв`язку із доглядом за дитиною. Ні він, ні дружина власного житла не мають, тому житло орендують. Жодного рухомого чи нерухомого майна у власності не має, за виключення майна, нажитого у шлюбі з відповідачем, проте здійснювати його поділ не бажає, оскільки дитина залишилася проживати разом з останньою. Ні на момент видачі судового наказу, ні в даний час, постійної роботи та сталого доходу не має. Раніше їздив на заробітки за кордон, однак у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану такої можливості не має через заборону виїзду чоловіків за межі території України. У зв`язку із такими обставинами та посилаючись на розмір прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років, а також положення ст.182 СК України щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, бажав би сплачувати аліменти у зменшеному розмірі на рівні 1/8 частки заробітку. Представник відповідача подала відзив на позовну заяву. У ньому, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, вказала на недоведеність погіршення майнового стану позивача як платника аліментів. Стосовно зміни сімейного стану, посилаючись на правові позиції Верховного Суду зазначила, що народження другої дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. До позовної заяви представник позивача додала клопотання про розгляд справи за її та позивача відсутності. Представник відповідача електронною поштою надіслала заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. До заяви додала текст судових дебатів, які за змістом є аналогічними попередньо поданому відзиву на позовну заяву. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2015 року по 01 липня 2021 року, який розірваний рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 01 червня 2021року. У період шлюбу [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] . Судовим наказом Любомльського районного суду Волинської області від 03 вересня 2021 року з позивача [PERSON] в користь відповідача [PERSON] на утримання дочки [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за вказаним судовим наказом вбачається, що у позивача станом на травень 2022 року існує заборгованість, сукупний розмір якої становить 10020,64 гривень. Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] позивач [PERSON] , починаючи з липня 2013 року по даний час офіційно не працевлаштований. 03 липня 2021 року позивач [PERSON] уклав інший шлюб, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . У цьому шлюбі у позивача народився син [PERSON] , [INFO] , що доводиться копією свідоцтва серії [NUMBER] . Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема в ст.180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначені у ст.181 СК України. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач посилається на те, що у нього змінився сімейний стан, а саме, у другому шлюбі народилася ще одна дитина, та погіршився матеріальний стан, оскільки через воєнний стан в Україні позбавлений можливості виїхати за кордон на заробітки, які попередньо були основним його джерелом доходу, внаслідок чого не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судовим наказом розмірі. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд під час розгляду справи № 715/2073/20 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини у постанові від 28 травня 2021 року вказав, що зміна сімейного стану платника аліментів - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Крім того, Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зазначив, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Отже, ураховуючи наведені правові висновки Верховного Суду, вбачаються підстави для висновку, що укладення позивачем іншого шлюбу та народження у цьому шлюбі другої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання дитини, народженої у першому шлюбі, та вочевидь сама по собі ця обставина не свідчить про погіршення його матеріального стану. До того ж повторне одруження позивача аж ніяк не повинне впливати на право дитини від першого шлюбу на належний рівень забезпечення, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Наданий позивачем розрахунок заборгованості по аліментах по своїй суті не спроможний підтверджувати погіршення його матеріального становища. Посилання позивача на неможливість виїзду за кордон на заробітки, у зв`язку із запровадженим на території України воєнним станом, є лише констатацією факту, який не підтверджує погіршення матеріального становища. Із цього приводу суд зазначає, що позивач є молодою людиною, має належний стан здоров`я, тому в силу свого батьківського обов`язку зобов`язаний дбати про матеріальне забезпечення своїх дітей на належному рівні. Неможливості отримання заробітку на території України позивач не довів, доказів пошуку роботи через органи центру зайнятості і неможливості працевлаштування у такий спосіб не надав. Окрім вище наведеного суд з урахуванням положень ст.182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а запропонований відповідачем розмір аліментів для сплати на рівні 1/8 його доходу, тобто фактично гарантований мінімальний розмір, є вочевидь недостатнім для утримання дочки [PERSON] , яка проживає разом із матір`ю. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. З огляду на проживання дочки сторін з матір`ю очевидним є те, що основний тягар по її утриманню, що включає в себе також незаплановані (непередбачувані) витрати, лежать саме на відповідачу. Адже утримання дітей не зводиться виключно до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у моральному, так і в матеріальному аспекті. Зменшення ж розміру аліментів без підтвердження належними, допустимими і достатніми доказами погіршення матеріального становища позивача не буде спрямоване на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання. Позивач не довів належними та допустимими доказами існування обставин, які підтверджують зміну його матеріального становища в сторону погіршення, тому достатніх і обґрунтованих підстав для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання спільної з відповідачем дочки [PERSON] по справі не встановлено. У зв`язку із наведеним, у задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі. Враховуючи прийняте по суті спору рішення, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed