Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що з 15.07.2017 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було укладено та зареєстровано Коростенським міським відділом РАЦСу, актовий запис № 233. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який в даний час проживає із позивачем, та перебуває на його утриманні, так як дружина більше року працює за кордоном. Одруження з відповідачкою виявилося невдалим, під час перебування в шлюбі між ними постійно виникали непорозуміння і сварки, так як дружина проявляє до нього неповагу та вони не могли знайти спільної мови між собою. Фактично шлюбні відносини між ними припинено, вони проживають окремо один від одного більше року. При таких обставинах сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. Фактично в кожного з них створена нова сім`я, стосунки підтримують лише з дитиною. Ними в добровільному порядку визначено місце проживання сина [PERSON] , [INFO] . Вважає, що це не зашкодить інтересам дитини, так як фактично в даний час це рішення ними прийнято спільно. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , [INFO] , який укладено та зареєстровано Коростенським відділом РАЦСу 15.07.2017 року, актовий запис №233. 08.09.2022 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 12.09.2022 року. У встановлений строк відповідач відзив на позов не подала. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 15.07.2017 року, який був зареєстрований Коростенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 233. Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини сторонами не порушувався.

Outcome: approved