Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 06.08.2015 відповідач позичила у нього гроші в сумі 2400 доларів США, які зобов`язалась повернути до 01.06.2020. Відповідач повернула частину коштів в розмірі 950 доларів. Однак у зазначений у розписці термін відповідач грошей не повернула і борг становить 1450 доларів США. Позивач просив стягнути з [PERSON] в його користь 1450 доларів США боргу за договором позики та 908 грн судового збору. Ухвалою судді від 16.06.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі. В судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, вимоги задовольнити, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не подавала заяв про розгляд справи за її відсутності та не подавала клопотань про відкладення судового розгляду, а тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого не заперечив позивач. Дослідивши і оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що наявність між [PERSON] та [PERSON] позикових відносин підтверджується наявним у [PERSON] оригіналом розписки [PERSON] . Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Із дослідженого змісту розписки вбачається, що 06.08.2015 [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 2400 доларів США, які остання взяла у борг і зобов`язався повернути до 01.06.2020. Тобто даний документ підтверджує боргове зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] , оскільки він містить умови про отримання коштів за договором позики, зобов`язання повернути ці кошти у визначений строк та дату їх отримання. Відповідач не надав суду жодних належних, допустимих, достатніх доказів, котрі б спростували факт передання йому позивачем зазначених у розписці коштів та їх отримання, а також написання ним цієї розписки. Також не доведено, що дана розписка написана [PERSON] не добровільно, а під тиском. Із змісту розписки вбачається, що [PERSON] 15.05.2019 повернула [PERSON] частину позикик в розмірі 950 доларів США. Таким чином, за договором позики [PERSON] не повернула [PERSON] 1450 доларів США ( 2400-950 ) у встановлений договором позики строк. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Така правова позиція була викладена неодноразово як у постановах Верховного Суду України (постанова від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12), а також у постановах Верховного Суду (від 12.11.2020 № 154/3443/18 (61-6026св20 та інших). На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду розписку відповідача від 06.08.2015. Із змісту цієї розписки вбачається, що у ній відсутні відомості про повернення відповідачем усієї суми позики. Суду не надано інших документів, котрі б підтверджували, що отримана у позику сума повернута відповідачем повністю. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак відповідач не надав суду доказів, які б спростували доводи позивача про передання ним відповідачу 2400 доларів США, невиконання відповідачем зобов`язання про повернення цих коштів позивачу та наявність у відповідача перед позивачем 1450 доларів США заборгованості за цим договором. З урахуванням наведеного суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваної суми, а також відсутність інших документів, котрі б підтверджували повне повернення коштів, свідчить, що боргове зобов`язання по договору позики від 06.08.2015 виконано частково на суму 950 доларів США. Стягнення із відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 справа № 373/2054/16-ц. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач не виконавши зобов`язання по умовах договору позики має заборгованість перед позивачем за цим договором в розмірі 1450 доларів США, а тому вимога позивача є обгрунтованою, доведеною, законною і підлягає до задоволення. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому на підставі ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908 грн судового збору, котрий документально підтверджений.

Outcome: approved