Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

24.09.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди, у якому просить стягнути з відповідача завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду у розмірі 96218,05 грн., 3% річних в сумі 4571,95 грн., інфляційні втрати у розмірі 3701,11 грн., витрати за проведення автотоварозначого дослідження в розмірі 2500,00 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 18.02.2020 року на вул. Набережно-Русанівська - вул. Ентузіастів в м. Києві сталась ДТП за участі автомобіля «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу, та автомобіля «Lexus RX 300», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія «Lexus RX 300», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна». 15.04.2020 року страховик сплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 100000,00 грн. Згідно Звіту №01-25/02 від 25.02.2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 350439,77 грн., ринкова вартість ТЗ - 245218,05 грн., а вартість матеріальної збитку складає 245218,05 грн. 05.03.2021 року позивач продав свій автомобіль за договором купівлі-продажу за ціною 49000,00 грн. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу різницю між вартістю автомобіля до та після ДТП за вирахуванням розміру страхового відшкодування в сумі 96218,00 грн. (245218,05 - 100000,00 - 49000,00). Також у відповідності до положень ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити 3% річних в сумі 4571,95 грн. і 3701,11 грн. інфляційних втрат. За проведення оцінки вартості матеріального збитку позивачем сплачено 2500,00 грн, які у відповідності до положень ст. 22 ЦК України також підлягають стягненню з відповідача. Ухвалою суду від 04.10.2021 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, а також залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Ухвалою суду від 24.11.2021 року заяву відповідача із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження повернуто заявнику. Ухвалою суду від 29.12.2021 року задоволене клопотання представника позивача і суд перейшов до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою суду від 22.02.2022 року задоволене клопотання представника позивача, призначено проведення у справі судової автотоварознавчої експертизи та зупинене провадження у справі до отримання висновку судової експертизи. Ухвалою суду від 16.06.2022 року відновлене провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 08.12.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивач не передав залишки пошкодженого автомобіля відповідачу та не ставив про це питання, при цьому продав автомобіль за договором купівлі-продажу за ціною 49000,00 грн. Відповідач вважає такий договір неналежним доказом вартості ТЗ у пошкодженому стані, оскільки зазначена у ньому ціна не є оціненою шкодою в розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі, відповідач звернувся до свого страховика та дізнався, що 24.11.2021 року за зверненням страхової компанії був підготовлений висновок про вартість пошкодженого колісного ТЗ №2715-1, згідно якого вартість аварійного автомобіля складає 104119,37 грн. Відповідач вважає, що належним та допустимим доказом вартості автомобіля у пошкодженому стані є саме висновок суб`єкта оціночної діяльності. Позивач надав значно занижену вартість автомобіля в пошкодженому стані, що може свідчити про намагання необґрунтованого збагачення за рахунок відповідача. Також відповідач вважає незаконними вимоги позивача про стягнення з нього додаткових коштів на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки вимоги цієї норми не поширюються на випадки завдання шкоди. Крім того, після ДТП позивач не пред`являв ніяких сум до відшкодування відповідачу, не надавав документів, які б підтверджували розмір нанесеної шкоди, а тому відповідач не міг прострочити виконання грошового зобов`язання. Оскільки позивач ні якими способами не звертався до відповідача, останній був впевнений, що завдані збитки були відшкодовані позивачу страховою компанією в повному обсязі. 10.12.2021 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі в яких страховик зазначає, що 21.02.2020 року уповноваженою ПрАТ «СК «Євроінс Україна» особою - СОД Береговим В.М. був проведений огляд пошкодженого ТЗ та складений протокол огляду автомобіля. Згідно звіту від 24.02.2020 року №2715, підготовленого СОД [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 322784,60 грн., а ринкова вартість автомобіля до його пошкодження - 257845,50 грн. Умовами полісу №АО/3566303 від 18.06.2019 року встановлено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 100000,00 на одного потерпілого. Після отримання третьою особою ухвали суду про відкриття провадження у справі, страховик за для підтвердження об`єктивності та правомірності визначення вартості ТЗ звернувся до СОД [PERSON] із заявою про проведення експертного дослідження і вказаним суб`єктом оціночної діяльності був підготовлений висновок про вартість пошкодженого транспортного засобу №2715-1, згідно якого така вартість становить 104119,37 грн. Також третя особа зазначає, що 15.04.2020 року на користь позивача було сплачене страхове відшкодування в сумі 100000,00 грн., отже страховик виконав свої зобов`язання перед потерпілою особою. 20.12.2021 року до суду надійшла відповідь позивача зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує раніше заявлені позовні вимоги та додатково посилається на те, що відповідач жодного разу навіть не намагався самостійно зв`язатись з позивачем та запропонувати компенсацію збитків. Відповідач не мав жодного наміру відшкодувати завдану ним шкоду, інакше б за півтора роки що минули від дати ДТП, він би вжив заходів спрямованих на врегулювання спору. Позивач вказує, що положення ст. 625 ЦК України застосовується до деліктних зобов`язань щодо відшкодування шкоди та наводить відповідну практику Верховного Суду з аналогічних питань. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу автомобіля є належним доказом його вартості у пошкодженому стані, а звіт про вартість пошкодженого колісного транспортного №2715-1 від 24.11.2021 року не відповідає вимогам чинного законодавства, у ньому відсутня будь-яка калькуляція та застосовано Методику іншої держави, відсутні посилання на джерела отримання даних, а також фотознімки пошкодженого автомобіля. Згідно звіту №01-25/02 від 25.02.2020 року, автомобіль в пошкодженому стані коштує 63010,16 грн., але фактична ціна становила 49000,00 грн. 01.08.2022 року на електронну пошту суду надійшла друга відповідь позивача, зміст якої суд до уваги не приймає, оскільки нормами цивільного процесуального закону не передбачено можливості подання другої відповіді на відзив. Згідно положень ЦПК України, позивач та відповідач мають право на подання двох заяв по суті справи кожний. Заявами по суті справи позивача є сама позовна заява та відповідь на відзив, а заявами по суті справи відповідача є відзив на позовну заяву та заперечення. Рівність сторін за кількістю заяв по суті справи забезпечує баланс прав сторін, дотримання принципів змагальності та справедливості. Крім того, у порушення ч. 3 ст. 179 та п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України вказана відповідь не містить доказів направлення її копії іншим учасникам справи. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності і представник просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, судова повістка направлена на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу відповідача та на його фактичну адресу місця проживання повернулась до суду без вручення адресату з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п.п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням. До початку проведення судового засідання представник третьої особи звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, у якій також зазначає, що обґрунтовані заперечення щодо заявлених позовних вимог викладені в письмових поясненнях третьої особи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2020 року у справі №755/3160/20 відповідач визнаний винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу. У вказаній постанові суду зазначено, що [PERSON] 18.02.2020 року о 13 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Lexus RX 300», д.н.з. [NUMBER] , у м. Києві по вул. Набережно-Русанівська - Ентузіастів, навпроти будинку 1, перед зміною напрямку руху (розворотом) не переконався, що це буде безпечно, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , якій рухався у попутному напрямку ліворуч. В результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.1., 10.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП (а.с. 11). Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , станом на час ДТП належав на праві власності позивачу у справі, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 31). Відповідно до положень п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно наявних в матеріалах справи платіжних документів, 15.04.2020 року третя особа у справі сплатила позивачу страхове відшкодування у сумі 100000,00 грн. (а.с. 12, 89). Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно Звіту про оцінку КТЗ №01-25/02 від 25.02.2020 року складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] на замовлення позивача: - вартість відновлювального ремонту КТЗ «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , становить 350439,77 грн.; - ринкова (дійсна) вартість КТЗ «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , без обліку аварійних пошкоджень, становить 245218,05 грн.; - вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень КТЗ «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , становить 245218,05 грн. (а.с. 13-35). Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Ураховуючи, що за змістом звіту про оцінку КТЗ №01-25/02 від 25.02.2020 року, що також підтверджено даними наведеними у письмових поясненнях страховика (третьої особи у справі), автомобіль позивача є фізично знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту є вищою за вартість автомобіля до ДТП, розмір матеріальної шкоди завданої позивачу має визначатись як різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП, а також підлягає вирахуванню сума страхового відшкодування виплачена позивачу у розмірі 100000,00 грн. Згідно наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу транспортного засобу №8043/2020/1971521 від 05.03.2020 року, позивач продав, а [PERSON] купив автомобіль «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 49000,00 грн. (а.с. 37-38). Поряд із цим, відповідно до Висновку про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу №2751-1 від 24.11.2021 року: - дата оцінки 21.02.2020 року; - пошкодження КТЗ вказані в протоколі огляду від 21.02.2020 року; - мета оцінки: визначення вартості після аварійного КТЗ для розрахунку суми страхового відшкодування; - види вартостей, що визначались: ринкова вартість після аварійного КТЗ; - ринкова вартість КТЗ до пошкодження 257845,50 грн.; - ринкова вартість КТЗ «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] - 104119,37 грн. (а.с. 70-73, 90-93). У даному випадку для розрахунку суми відшкодування суд приймає як належний, достовірний та достатній доказ вартості автомобіля «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , в пошкодженому стані Висновок про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу №2751-1 від 24.11.2021 року та відкидає як належний, достатній та достовірний доказ договір купівлі-продажу транспортного засобу №8043/2020/1971521 від 05.03.2020 року. Висновок про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу №2751-1 від 24.11.2021 року був складений уповноваженою особою, а саме - суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] на замовлення страховика, який (за даними страховика) складав і попередній звіт №2715 про визначення вартості матеріального збитку від 24.02.2020 року та 21.02.2020 року оглядав пошкоджений автомобіль і складав протокол огляду колісного транспортного засобу, що стороною позивача не заперечувалось. Згідно вказаного висновку, оцінку проведено станом на 21.02.2020 року, тобто станом на час огляду та складання СОД [PERSON] протоколу огляду колісного транспортного засобу, і ця дата лише на три дні є пізнішою від дати ДТП. Позивач за для доведення дійсної вартості автомобіля в пошкодженому стані заявив клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи, яке судом було задоволене. Як убачається з матеріалів справи, 05.08.2022 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку із не задоволенням клопотання експерта, а в матеріалах справи не достатньо вихідних даних, необхідних для проведення доручення судової експертизи (а.с. 167-170). Отже, позивач фактично відмовився від проведення замоленої ним експертизи, хоча не був позбавлений можливості доведення перед судом іншої реальної вартості ТЗ у пошкодженому стані не погоджуючись із її розміром визначеним Висновком про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу №2751-1 від 24.11.2021 року. Стосовно договору купівлі-продажу транспортного засобу №8043/2020/1971521 від 05.03.2020 року, суд зазначає, що у ньому визначається договірна ціна, яка встановлюється за домовленістю сторін, тобто вона може не відповідати реальній ринковій вартості, адже тільки сторони договору (особа яка має намір продати своє майно та особа яка має намір придбати це майно) за обопільною згодою визначають ціну і при цьому не зв`язані законодавчими обмеженнями щодо визначення її розміру. Договірна ціна - це фактична сума грошей, яка переходить від покупця до продавця за будь-яку послугу або товар, тобто ціна - це відображення деякого конкретного факту, і при цьому вона може бути такою, що не відображає дійсної цінності майна у грошовому виразі. Ринкова вартість відображає найбільш ймовірну та справедливу ціну, за якою об`єкт може бути відчужений на відкритому ринку в умовах, відповідних ринковим. Тобто вартість, на відміну від ціни, - це розрахункове, а не фактичне значення, яке відображає цінність будь-якого майна у грошовому еквіваленті. Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено сплату різниці між вартістю автомобіля до та після ДТП, а не різниці у договірній ціні. Суд не приймає до уваги посилання сторони позивача про те, що у Звіті №01-25/02 від 25.02.2020 року зазначено про вартість автомобіля в пошкодженому стані у розмірі 63010,16 грн., оскільки фактично зміст вказаного звіту таких даних не містить, крім того визначення вартості автомобіля у пошкодженому стані не було метою вказаного дослідження, а згідно п. 4 Звіту, цей звіт про оцінку достовірний тільки для вказаної в ньому мети. Ураховуючи все вищенаведене, оскільки ринкова вартість належного позивачу автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди складала 245218,05 грн., а розмір ринкової (залишкової) вартості пошкодженого колісного транспортного засобу який залишився у позивача та в подальшому був ним відчужений іншій особі склав - 104119,37 грн., крім того позивачу сплачене страхове відшкодування в сумі 100000,00 грн., то відповідно положень ст. 1194 ЦК України, п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачу належить до відшкодування 41098,68 грн. (245218,05 - 104119,37 - 100000,00). За проведення Звіту про оцінку КТЗ №01-25/02 від 25.02.2020 року позивачем сплачено 2500,00 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 20.02.2020 року (а.с. 36). Такі кошти підлягають стягненню з відповідача на підставі положень ст. 22 ЦК України, оскільки вказані збитки є витратами позивача, які останній мусив зробити для відновлення свого порушеного права з метою визначення вартості автомобіля до ДТП, вартості відновлювального ремонту та вартості матеріального збитку. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зазначено, що «стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)». Отже, суд погоджується з посиланнями сторони позивача на те, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовуються до деліктних зобов`язань з відшкодування шкоди. Поряд із цим, статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом поданого стороною позивача розрахунку 3% річних та інфляційних втрат відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України: - інфляційні втрати за період з 19.02.2020 року по 31.08.2021 року становлять 3701,11 грн.; - три відсотки річних за період з 19.02.2020 року по 13.09.2021 року становлять 4571,95 грн. (а.с. 45-46). Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Таким чином, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), унаслідок чого у разі прострочення виконання цього зобов`язання, нараховуються 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Зміст ст. 625 ЦК України свідчить про те, що можливість застосування положень цієї норми має деякі важливі аспекти, а саме: має існувати прострочення, тобто дата з якої таке прострочення виникло та конкретна сума грошового зобов`язання, за для можливості здійснення розрахунку. Суд дійшов висновку, що у цій справі за встановленими судом обставинами, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки ні з часу ДТП, ні з часу отримання страхового відшкодування позивач не звертався до відповідача з вимогою про сплату коштів, будь-які докази на підтвердження таких обставин в матеріалах справи відсутні, а відтак відсутнє прострочення позивача. Крім того, лише цим рішення суду встановлено дійсний розмір грошових коштів, які підлягають сплаті відповідачем на користь позивача. Також, із розрахунку 3% річних та інфляційних втрат вбачається, що ці складові нараховані по 13.09.2021 року та по 31.08.2021 року відповідно, тобто до дати звернення позивача до суду із позовом. Тож, навіть позов, як форма вимоги до відповідача, з огляду на дату його подачі не входить в межі періодів розрахунку і з огляду на вимоги ст. 13 ЦПК України, суд не має право самостійно змінювати період нарахування. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає завдана матеріальна шкода у вигляді вартості автомобіля до та після ДТП в сумі 41098,68 грн. та 2500,00 грн., що були сплачені позивачем за проведення оцінки вартості матеріального збитку, а всього 43598,68 грн. Ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України суд у пропорційному співвідношенні до частини задоволених вимог позивача стягує з відповідача суму сплаченого позивачем судового збору, що в даному випадку дорівнює 438,66 грн. При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, що заявлені стороною позивача у сумі 10400,00 грн, з огляду на наступне. Із матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ФОП [PERSON] був укладений договір №02/06/20-ЦС-2 від 02.06.2020 року про надання юридичних послуг, за яким позивач сплатив 8000,00 грн. (а.с. 39-43). Після подання до суду позовної заяви 17.09.2020 року, представник позивача набув статусу адвоката - 18.09.2020 року (а.с. 47, 123). Поряд із цим, усі акти виконаних робіт за договором №02/06/20-ЦС-2 від 02.06.2020 року про надання юридичних послуг: від 25.07.2022 року, від 22.02.2022 року, від 16.09.2021 року та від 13.12.2021 року складені і підписані позивачем та його представником [PERSON] , як фізичною особою-підприємцем (а.с. 148-151). У матеріалах справи наявна копія договору №22/07/22-ЦС про надання професійної правничої допомоги від 22.07.2022 року, який укладений між позивачем та адвокатом Штундер Я.Г., при цьому у п. 4.1. цього договору вказано, що адвокат надає професійну правничу допомогу на безоплатній основі (а.с. 152-153). Зі змісту наявних в матеріалах справи документів вбачається, що правова допомога позивачу надавалась [PERSON] у статусі фізичної особи-підприємця, а не адвоката. Аналізуючи надані позивачем документи щодо понесених судових витрат, слід прийти до висновку що понесені позивачем судові витрати, які не стосуються сплати судового збору, є ні чим іншим як витрати на правничу допомогу та не можуть вважатися витратами пов`язаними з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. В той же час, договір про надання юридичних послуг №02/06/20-ЦС-2 від 02.06.2020 року укладений позивачем з фізичною особою-підприємцем, саме на ФОП позивачем були сплачені кошти за надання послуг та складались наступні акти виконаних робіт з ФОП [PERSON] ,а тому такі витрати позивача не можуть бути відшкодовані відповідачем у порядку, визначеному ст. 137 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial