Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просять визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та припинити відповідачу сервітут у вигляді права користування даною квартирою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є співвласником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва права власності на квартиру від 08.12.1997 та Договором дарування частини квартири від 14.04.2011. Вказує, що в квартирі зареєстрована відповідачка - [PERSON] . Зазначає, що 16.02.2021 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва шлюб між позивачем та відповідачкою - [PERSON] розірвано. Вказує, що відповідачка [PERSON] є колишньою дружиною позивача, та не проживає в житловому приміщені з моменту розірвання шлюбу, в даній квартирі своїх речей не залишила, за місцем реєстрації не з`являється, грошових коштів на утримання квартири не надає. Посилається, що відповідачка була зареєстрована у даній квартирі після реєстрації шлюбу із позивачем, оскільки набула право користування квартирою як член сім`ї власника. Стверджує, що 16.02.2021 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано, а тому остання втратила право сервітуту та має бути визнана такою, що втратила право користування квартирою. З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов. Ухвалою судді від 11.10.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування частини квартири від 14.04.2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Криворучком В.П. 2/3 (дві третіх) частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Згідно матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON] з 08.08.2019 року по теперішній час. Вбачається, що 03.11.2007 позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] зареєстрували шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї. 16.02.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселилася у спірну квартиру в якості члена сім`ї (дружина сина власника) і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 686/11782/17, від 08 травня 2019 року у справі № 601/1114/18, 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року у справі 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 766/12748/16-ц (провадження № 61-31405св18). Судом встановлено, що позивач є власником частини квартири і як власник цього майна надав право відповідачу користуватись ним. Із 2021 року відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язані, тобто припинені обставини, які були підставою для сервітутних відносин. Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. З урахуванням викладеного вище суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 1816,00 грн.

Outcome: approved