Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 23 березня 2019 року Олександрівським районним у м.Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 41 та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з втратою почуття любові, відсутністю взаєморозуміння, взаємоповаги між ними. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинилося. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і буде суперечити її інтересам та інтересам дитини, з лютого 2022 року з відповідачем мешкають окремо. Також зазначає, що вона на теперішній час не в змозі самостійно матеріально забезпечувати сина для задоволення елементарних потреб дитини у харчуванні, одязі, вихованні, лікуванні, а відповідач, в свою чергу, участі в утриманні сина не приймає, відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, у зв`язку з чим просить також стягнути з відповідача на свою користь на утримання дитини аліменти, який останній має можливість надавати, оскільки є людиною працездатною та не має на утриманні непрацездатних осіб. Ухвалою суду від 01.08.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити . Відповідач [PERSON] в\~судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи та ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 23.03.2019 року, який було зареєстровано\~Олександрівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 41, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.03.2019 року. Від вказаного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.07.2019 року. Спільне життя сторін не склалося, у зв`язку з втратою почуття любові, відсутністю взаєморозуміння та взаємоповаги між ними. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, з лютого 2022 року мешкають окремо. Вказані обставини визнаються сторонами. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що є неприпустимим. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнав позов, позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Положеннями ч. 2 ст.114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачка разом з сином [PERSON] , [INFO] на час розгляду справи у суді проживають разом за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання [PERSON] повністю перебуває на утриманні позивача. Відповідач систематично матеріальної допомоги позивачці на утримання сина не надає. Вказана обставина не заперечувалася та не спростована відповідачем. Відповідно до\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3\~ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1,2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1\~ст.191 СК України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Положеннями ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~Мінімальний розмір аліментів на одну дитини не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги щодо стягненню аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, а тому підлягають задоволенню. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати позивачки по сплаті судового збору в сумі 992,40 гривні повинні бути стягнуті на її користь з відповідача, проте, оскільки позивачкою не заявлена вимога про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, судовий збір розподілу не підлягає. Разом з тим, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи про стягнення аліментів, від якого позивачка звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved