Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] яким вказала, що з 29 липня 2007 року до 24 вересня 2019 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі за спiльнi кошти подружжя ними було придбано три транспортних засоби, а саме: у серпні 2012 року легковий автомобіль OPEL MOVANO, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на цей автомобіль зареєстроване за відповідачем з 31 серпня 2012 року, вартість вказаного автомобіля за даними з Інтернетресурсу на даний час становить 299 285 гривень; у грудні 2018 року легковий автомобіль AUDI A6, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на цей автомобіль було зареєстроване за відповідачем з 19 грудня 2018 року, вартість даного автомобіля за даними з Інтернет ресурсу на даний час становить 134 600 гривень; у січні 2019 року легковий автомобіль марки BMW моделі 320D, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на автомобіль було зареєстроване за позивачем з 31 січня 2019 року, вартість вказаного автомобіля за даними з Інтернетресурсу на даний час становить 175 450 гривень. Усі транспортні засоби, в тому числі й автомобіль марки BMW, постійно знаходились у користуванні відповідача. Після розірвання шлюбу [PERSON] відчужив обидва автомобілі, які були зареєстровані на нього, а саме OPEL MOVANO та AUDI. Ці транспортні засоби є спільним майном подружжя, були однак відчужені відповідачем без відома позивача та без її згоди. Відповідно кошти, виручені відповідачем за відчуження спільного майна подружжя, використані ним у своїх власних інтересах. Автомобіль BMW надалі й після розірвання шлюбу знаходиться в користуванні [PERSON] . На неодноразові звернення [PERSON] повернути автомобіль відповідач відмовляв. В добровільному порядку відповідач не бажає провести поділ спільного майна, а тому в силу ст.71 СК України позивач вимушена звернутися до суду з метою вирішення спору. Уточнивши позовні вимоги 20.09.2022 року позивач просила суд: провести поділ спільного з відповідачем майна подружжя; виділити [PERSON] зі спільного майна подружжя та визначити за ним право власності на легковий автомобіль марки BMW моделі 320D, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за належну їй частку у спільному сумісному майні подружжя, яка складається з 1/2 частки легкового автомобіля OPEL MOVANO, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , легкового автомобіля AUDI A6, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , легкового автомобіля марки BMW моделі 320D, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , і становить 304 667,30 грн.; стягнути з вiдповiдача усі судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи у суді. В судовому засіданні: Позивач надала суду пояснення аналогічні позову, уточнені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Машевська Л.А. надала суду відзив на позов та відзив на заяву позивача про уточнення позовних вимог, яким не погодилася із заявленими вимогами та заперечувала проти їх задоволення виходячи з наступного. Так у період шлюбу сторонами дійсно були придбано три автомобілі, які вказані у позовній заяві. Однак, крім цього, за спільні кошти подружжям було придбано й інше, в тому числі нерухоме майно, зокрема квартиру [ADDRESS] , яку [PERSON] не включила до переліку спільного майна, яке просить поділити. За 2019 рік позивачем було задекларовано 20 000 грн. подарунків не у грошовій формі, які вона отримала від [PERSON] . Також, позивачем у 2019 році було задекларовано дохід від відчуження нерухомого майна у розмірі 25 882,00 грн. та право приватної власності на квартиру у м. Володимирі-Волинському з датою набуття права власності 22.08.2019 року (відповідач за договором дарування від 22.08.2019 року відчужив її на користь позивача). Таким чином дане майно слід також враховувати під час поділу, однак про це у позові нічого не сказано. [PERSON] безоплатно подарував позивачу спільно нажите нерухоме майно. За усною домовленістю між сторонами після вчиненого правочину позивач не мала до відповідача будь-яких претензій матеріального характеру щодо поділу спільно нажитого в шлюбі майна. Після отримання частки квартири від [PERSON] між подружжям існувала домовленість, що [PERSON] відмовляється від матеріальних претензій: на три придбані автомобілі; на спільно куплені меблі та техніку в квартиру; на одну спільно придбану земельну ділянку; на сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина. Відзивом на заяву позивача про уточнення позовних вимог адвокат Машевська Л.А. просила суд при поділі спільного майна подружжя виходити з його ринкової вартості, що була встановлена згідно висновків незалежної оцінки суб`єкта оціночної діяльності. Так, вартість трьох транспортних засобів становить 319 541,00 грн., а кожному з подружжя має бути виділено майно вартістю по 159 771,00 грн. Крім того, представник відповідача просила суд віднести до спільного майна подружжя та врахувати при його поділі житлову квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що була придбана подружжям 28.07.2008 року та стягнути з позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири. Враховуючи те, що транспортні засоби є неподільними речами, представник відповідача просила суд: виділити позивачу та визнати за нею право власності на автомобіль BMW моделі 320D; виділити відповідачу та визнати за ним право власності на автомобілі AUDI A6 та OPEL MOVANO; стягнути з позивача на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частки автомобіля BMW моделі 320D в сумі 50724 грн.; стягнути з відповідача грошову компенсацію за належні [PERSON] : 1/2 частини автомобіля AUDI A6 в сумі 53 032,00 грн. та 1/2 частини автомобіля OPEL MOVANO в сумі 56 015,00 грн. Всього разом 109 047,00 грн., що за мінусом вартості 1/2 частини вартості автомобіля BMW, яку відповідач просить виділити [PERSON] буде становити 58 323,00 грн. також представник відповідача просила покласти на позивача витрати за проведення експертної оцінки транспортних засобів, що становить 4 500 грн. Процесуальні дії суду по справі: Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28.06.2022 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Як вбачається з рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області по справі № 154/2161/19 від 23.08.2019 року, яке набрало законної сили 24.09.2019 року, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.07.2007 року по 24.09.2019 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , позивач є власницею автомобіля BMW моделі 320D, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на автомобіль було зареєстроване за позивачем з 31 січня 2019 року. Вартість автомобіля, згідно звіту № 210 від 22.09.2022 року про оцінку транспортного засобу, становить 101 418,59 грн. З інформації ТСЦ МВС № 0744 Філії ГСЦ МВС у Волинській області № 31/3/4-278 від 02.04.2022 року вбачається, що на транспортний засіб AUDI A6, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , було зареєстроване право власності за відповідачем з 19 грудня 2018 року. Вартість автомобіля, згідно звіту № 209 від 22.09.2022 року про оцінку транспортного засобу, становить 106 063,97 грн. Вказаний автомобіль перереєстрований 12.12.2019 року на нового власника. З інформації ТСЦ МВС № 0744 Філії ГСЦ МВС у Волинській області № 31/3/4-278 від 02.04.2022 року вбачається, що на транспортний засіб OPEL MOVANO, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , було зареєстроване право власності за відповідачем з 31.08.2012 року. Вартість автомобіля, згідно звіту № 211 від 22.09.2022 року про оцінку транспортного засобу, становить 112 030,67 грн. Вказаний автомобіль перереєстрований 04.01.2020 року на нового власника. Таким чином, судом встановлено та сторонами не оспорюється той факт, що подружжям [PERSON] під час шлюбу було придбано автомобілі: BMW моделі 320D, державний реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 101 418,59 грн.; AUDI A6, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 106 063,97 грн.; OPEL MOVANO, державний реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 112 030,67 грн. Статтею 4 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зважаючи на положення ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи заявлені позовні вимоги та вимоги відповідача щодо поділу спірного майна, суд вважає за можливе не деталізувати відповіді на кожен аргумент сторін щодо поділу квартири, вимог про визнання за [PERSON] права власності на автомобілі та стягнення з позивача грошової компенсації, оскільки в силу вимог ст. 13 ЦПК України, предметом позову є поділ саме трьох автомобілів, а зустрічного позову відповідачем заявлено не було. Вирішуючи питання щодо поділу заявленого в позові майна, суд керується наступним. Згідно положень ст.368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст. 60 СК України встановлені загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Постановою Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року по справі № 372/504/17 визначено, що норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Положеннями ст. 69 ч.1, 70 ч.1 СК України визначено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя . Так, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зважаючи на принцип презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно набуте ними під час шлюбу, з урахуванням того, що сторонами не оспорюється факт набуття вищевказаних автомобілів під час шлюбу за спільні кошти і відповідачем не порушується питання про спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, тому суд, в силу вимог ст. 355 ЦК України, визнає вищевказані автомобілі такими, що належать сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя з рівними частками майна кожному. Відповідно до вимог ст.183 ЦК України, автомобіль є неподільною річчю, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. За змістом частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою (позиція ВСУ від 18.01.2017 року у справі № 6-2565цс16), крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Подаючи даний позов, [PERSON] фактично висловила свою згоду з присудженням їй грошової компенсації замість частки в спільному майні. Оскільки судом встановлено, що спірні автомобілі належать сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, кожен з транспортних засобів, в силу ст. 183 ЦК України, є неподільною річчю, з урахуванням того, що автомобіль марки BMW моделі 320D хоча й зареєстрований на позивача, проте фактично перебуває у користуванні відповідача, а автомобілі AUDI A6 та OPEL MOVANO останнім вже були відчужені, суд дійшов висновку, що вимога [PERSON] про виділення відповідачу із спільного майна подружжя та визначення за ним права власності на легковий автомобіль марки BMW моделі 320D зі стягненням з відповідача на її користь грошової компенсації за належну частку в спільному сумісному майні подружжя є такою, що підлягає задоволенню. При цьому, суд не приймає оцінку спірних автомобілів надану позивачем, оскільки вона було здійснена за даними з Інтернет ресурсу. Визначаючи суму компенсації за належну частку, суд приймає надану відповідачем оцінку кожного транспортного засобу, здійснену експертом-оцінщиком, який має сертифікат та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню частково. Так, загальна вартість спірних автомобілів складає 319 513,14 грн., а отак, частка позивача у спільному майні є 1/2 частка або 159 756,57 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, згідно як ої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , а отак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1597,57 грн.

Outcome: partial