Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

19 липня 2021 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що її батько [PERSON] на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , побудував житловий будинок з надвірними побудовами. Рішенням Губиниської селищної ради від 15 грудня 1999 року [PERSON] була надано дозвіл на приватизацію вищезазначеної земельної ділянки. В подальшому, у зв`язку із впорядкуванням порядкових номерів та вулиць в [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] . [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ № 097272 від 28 грудня 2009\~року, належить земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровий номер 12232556000:03:006:0047, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Крім того, [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ № 096327 від 28 грудня 2009\~року, належить земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровий номер 12232556000:03:006:0047, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. [INFO] їх батько [PERSON] помер, у зв`язку з чим вищезазначені Державні акти на право приватної власності на земельні ділянки ним отримані так і не були. Після смерті батька відкрилась спадщина в тому числі і на вищезазначене домоволодіння та земельні ділянки. За життя [PERSON] заповіту не складав, вони є спадкоємцями першої черги спадкування за законом. В установлений законом термін вони звернулись до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із окремими заявами про прийняття спадщини за законом після смерті батька, а інший спадкоємець першої черги спадкування за законом [PERSON] звернулась із заявою про відмову від своєї частки у спадщині на їх користь. В подальшому вони звернулись до нотаріальної контори із окремими заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, однак їм відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки до нотаріальної контори не представлені правовстановлюючі документи про належність спадкодавцеві спадкового нерухомого майна. У зв`язку з чим, вони вимушені звернутись до суду та просять визнати за ними в рівних частках право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а саме на: - земельну ділянку загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 1223255600:03:006:0047, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку загальною площею 0,0698 га, кадастровий номер 1223255600:03:006:0034, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - житловий будинок, загальною площею 69,8 м2, житловою площею 46,3 м2, що складається з; будинку А (стіни шл/блок об. цеглою), літньої кухні Б, сараїв В, Д, гаражу Г, погребу Е, літнього душу Ж, вбиральні З, колодязю № 1, огорожі № 2-4, 6-7, замощення № 5, та який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 21 липня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання, цією ж ухвалою суду було задоволено клопотання позивачів про витребування доказів (а.с. 104). Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року було закрито підготовче провадження і справі та її призначено до судового розгляду по суті (а.с. 168). У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Сівацький\~А.\~М. не з`явились, представником позивача суду подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги останній підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 204). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.\~189). Представник відповідача Губиниської селищної ради у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, справу просив вирішити на розсуд суду (а.с. 187). У судове засідання представник Другої Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 188). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги позивачів підтримала в повному обсязі (а.с. 194). У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, [PERSON] надано дозвіл на будівництво трикімнатного житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, виділеній із земель колгоспу "Червоний тизин", строк закінчення будівництва березень 1972 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 20-21). Відповідно до архівного витягу з рішення 9-І сесії 23 скликання Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 15 грудня 1999 року, наданого суду у засвідченій позивачем копії, [PERSON] надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,23 га, з якої: 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,08 га для ведення підсобного господарства (а.с. 22). Судом установлено, що у зв`язку із впорядкуванням номерів та вулиць в [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою виконавчого комітету Губиниської селищної ради № 978 від 29\~червня 2021 року, наданою суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 24). Разом з тим, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9900440622021 від 25 травня 2021 року, наданого суду у засвідченій позивачем копії, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровий номер 1223255600:03:006:0047, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: 1.8 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 26-28). Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №\~НВ-9900436612021 від 25 травня 2021 року, наданого суду у засвідченій позивачем копії, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0698 га, кадастровий номер 1223255600:03:006:0034, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: 1.2 для ведення особистого селянського господарства (а.с. 29-31). Згідно з довідкою Губиниської селищної ради №\~870 від 14 червня 2021 року, наданою суду у засвідченій позивачем копії, житловий будинок [ADDRESS] , згідно картотеки селищної ради форми "Б" належить [PERSON] . Зміни нумерації житлового будинку [ADDRESS] , не здійснювалась. Перейменування назви вулиці на території Губиниської селищної ради не здійснювалось (а.с. 23). Відповідно до повідомлення Комунального підприємства "Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради" № 20916/21 від 14 червня 2021 року, наданим суду у засвідченій позивачем копії, відповідно до інвентаризаційної справи, вилученої правоохоронними органами в НРКП "Інвентаризатор" та повернутої КП "НМБТІ"ДОР", станом на 29 грудня 2012 року реєстрація прав власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] не проводилась, право власності на будинок в БТІ не зареєстроване. Відповідно до матеріалів інвентаризації, проведеної станом на 23 березня 1990 року, на земельній ділянці розташовані: будинок А, стіни шл/блок, об. цеглою, житлова площа 46,3 м2, загальна площа 69,8 м2; літня кухня Б; сарай В; гараж Г; сарай Д; погріб Е; літній душ Ж; вбиральня З; колодязь №\~1, огорожа № 2-4, 6-7; замощення № 5 (а.с. 25). Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). У свою\~чергу,\~відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~373\~ЦК України\~земля є\~основним національним\~багатством,\~що перебуває\~під особливою\~охороною держави. Право\~власності на\~землю гарантується\~Конституцією\~України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з частиною другою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини третьої статті 3 зазначеного Закону України речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно з п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж", затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 91 від 24 червня 2011 року (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), прийняття в експлуатацію об`єктів (крім закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Інспекція) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992\~року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Судом встановлено, що спірний житловий будинок збудований у 1972 році. У 1972 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі\~Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно з пунктом 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мають право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти включно як у місті, так і поза містом. У пункті 2 Постанови від 26 серпня 1948 року зазначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, Держземфонду та земель Держлісфонду в безстрокове користування, а збудовані на цих земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників. Отже, на підставі Указу від 26 серпня 1948 року та Постанови від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56), передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акту державної комісії про прийняття збудованого громадянином житлового будинку цей громадянин набув статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Як вбачається з технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , складеного 23 березня 1990 року і наданого суду в засвідченій позивачем копії, домоволодіння в цілому складається з: будинку А, загальною площею 69,8 м2, житловою площею 46,3 м2, сіней а, крильця, літньої кухні Б, сараю В, гаражу Г, сараю Д, погребу з шийкою Е, літнього душу Ж, вбиральні З, колодязю № 1, парканів №№\~2, 3, 4, замощення № 5, калитки № 6 та воріт № 7, 1972-1987 років побудови, тобто будинок, господарські будівлі та споруди збудовані до 05 серпня 1992 року, а тому не підлягають узаконенню та додатковому введенню в експлуатацію. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09 грудня 2009 року, наданого суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 32), позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після його смерті, що підтверджується відповідним свідоцтвами, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 13, 14, 18, 19). Судом установлено, що 25 грудня 2009 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із окремими заявами про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , інший спадкоємець за законом першої черги спадкування [PERSON] звернулась із заявою про відмову від спадщини після смерті чоловіка на користь доньок [PERSON] та [PERSON] (а.с. 119, 119 зворот, 120). Судом установлено, що 24 червня 2021 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із спільною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на спадковий будинок та земельні ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 129). Окремими листами державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (правонаступник Друга Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області) Крутько\~Л. П. від 24 червня 2021\~року, позивачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове домоволодіння та земельні ділянки, оскільки до нотаріальної контори не було представлено правовстановлюючого документу про належність спадкодавцеві спадкового нерухомого майна та відсутності інформації про реєстрацію права власності на нього (а.с. 158, 159). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частина 1 ст. 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Матеріали спадкової справи № 833/2009 після смерті [PERSON] містять звернення позивачів до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. З огляду на те, що спадкодавцеві за життя належало спірне спадкове нерухоме майно, позивачі є спадкоємцями за законом після його смерті, які прийняли спадщину, інший спадкоємець за законом [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, матеріали спадкової справи доказів наявності інших спадкоємців за законом чи заповітом, та спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині і які звернулися протягом встановленого строку до нотаріуса з приводу прийняття спадщини не містять, доказів на підтвердження переходу права власності на спадкове домоволодіння після смерті спадкодавця матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачами в рівних частинах права власності на спадкове нерухоме майно у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved