Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] зверталась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 30 травня 2011 року. При цьому, [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримала відповідну кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 7500 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] як позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та у межах встановленого кредитного ліміту. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Згідно норм ЦК України, спадкоємці померлої мали право подати заяву про прийняття спадщини або відмову від спадщини у строк з [INFO] по 18 листопада 2019 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач по справі - [PERSON] , що підтверджується даними в паспортах позичальника та відповідача. 12 лютого 2021 року позивачем на виконання вимог норм закону ЦК України до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори була направлена претензія кредитора, на яку 03 березня 2021 року було отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». 02 липня 2020 року до спадкоємця позичальника направлено лист-претензію, але ніяких дій не було виконано. Позивач вважає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять в тому числі і зобов`язання померлого позичальника. Станом на дату смерті [PERSON] її заборгованість перед банком за кредитним договором № б/н від 30 травня 2011 року становить 159312 грн. 95 коп., яка складається з: 7334 грн. 24 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 17103 грн. 88 коп. - заборгованість за нарахованими процентами та 134874 грн. 83 коп. - нарахована пеня. Враховуючи викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідачf зазначену вище заборгованість та витрати по сплаті судового збору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2022 року, головуючим суддею у справі визначено Головчака М.М. 09 лютого 2022 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належим чином, про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подав. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174 та 191 ЦПК України, та не подав до суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 30 травня 2011 року [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Позивач 30 травня 2011 року здійснив старт карткового рахунку [NUMBER] та надав 30 травня 2011 року [PERSON] у користування грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 300 грн., який 30 травня 2011 року було збільшено до 7500 грн., а 14 січня 2020 року - зменшено до 0 грн. 00 коп. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 травня 2018 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 30 травня 2011 року за клієнтом [PERSON] станом на 28 листопада 2021 року рахувалась заборгованість на загальну суму 159312 грн. 95 коп., з якої 7334 грн. 24 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 17103 грн. 88 коп. - заборгованість за нарахованими процентами та 134874 грн. 83 коп. - нарахована пеня. 12 лютого 2021 року АТ КБ «Приватбанк» направлено до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори претензію кредитора про включення кредиторських вимог до [PERSON] в спадкову масу. З відповіді Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори № 533/02-14 від 22 лютого 2021 року вбачається, що станом на дату відповіді, свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям [PERSON] не видавались. 24 червня 2021 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] було направлено лист-претензію щодо проведення оплати заборгованості померлої [PERSON] за кредитним договором з АТ КБ «Приватбанк» від 30 травня 2011 року. У позовній заяві представник АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що спадкоємцем, який на час відкриття спадщини проживав зі спадкодавцем, є відповідач. Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де адресою місця реєстрації зазначено: [ADDRESS] . Згідно з відповіддю Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори від 22 лютого 2021 року, 26 листопада 2018 року Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 665/2018 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям [PERSON] не видавались. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року № 640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Проте, АТ КБ «Приватбанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та його вартості. Будь-які інформаційні довідки про нерухоме майно, що належали безпосередньо спадкодавцю - померлій [PERSON] - в матеріалах даної справи відсутні. Таким чином, реєстрація за місцем проживання будь-якої особи зі спадкодавцем сама по собі не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Вказане узгоджується з правовими висновками, висловленими в постанові Верховного Суду по справі № 320/6489/16-ц від 21 серпня 2019 року. З матеріалів справи слідує, що після дня смерті [PERSON] розмір заборгованості останньої не залишався беззмінним, а позивач продовжував нараховувати до сплати, зокрема, проценти та пеню, а тому згідно розрахунку за договором № б/н від 30 травня 2011 року заборгованість [PERSON] станом на 28 листопада 2021 року становить суму 159312 грн. 95 коп., з якої 7334 грн. 24 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 17103 грн. 88 коп. - заборгованість за нарахованими процентами та 134874 грн. 83 коп. - нарахована пеня. Як роз`яснив Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані проценти, штрафи тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові (спадкоємцеві) за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися для сплати спадкоємцям. Таким чином, нараховані позивачем до сплати зобов`язання після [INFO] фактично не пов`язані з особою позичальника [PERSON] і не можуть присуджуватися для сплати відповідачу. Оскільки зі смертю позичальника відносини між кредитором АТ КБ «Приватбанк» і позичальником [PERSON] припинилися, а її спадкоємці сторонами кредитного договору не були, дані відносини також не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за нарахованими процентами за кредитним договором. За таких обставин відсутні підстави вважати, що відповідач [PERSON] отримав у спадщину будь-яке майно після смерті [PERSON] , а тому і не набув статусу спадкоємця, а відтак у нього відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Крім того, оскільки зі смертю позичальника [PERSON] відносини між кредитором АТ КБ «Приватбанк» і позичальником договору припинилися, а його спадкоємці сторонами кредитного договору не були, дані відносини не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за кредитним договором. Зобов`язання по поверненню позики у даному випадку включається до складу спадщини, тому у такому випадку застосовуються не умови договору позики щодо строків повернення позики чи його сплати, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї статті, а саме: суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, якщо вони відмовилися від одностороннього платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року по справі № 6-2962цс16. Статтею 12 ЦПК України передбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та обсягу спадкового майна після смерті [PERSON] , у межах вартості якого спадкоємець останньої несе відповідальність перед кредитором, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову банку до спадкоємця боржника про стягнення боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2389 грн. 69 коп. не підлягають стягненню з відповідача на корить позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed