Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

В жовтні 2020 р. позивач [PERSON] , інтереси якого представлені адвокатом Пантюховим В.С., звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем [PERSON] 12.12.2012 р. шлюбу, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різні характери, погляди на життя, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, шлюбні відносини між ними фактично припинилися з вересня 2016 р., спільного бюджету не мають та спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, шлюб носить формальний характер, просив його розірвати. Зазначає, що за спільно. згодою сторін їх дитина після розірвання шлюбу залишається проживати з відповідачем, майнового спору між ними не існує. Провадження у справі відкрито ухвалою від 24.11.2020 р. з призначенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та/або його представник, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, через канцелярію суду електронною поштою представником позивача подана заява, в якій сторона позивача позов підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу за позивача та його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог закону за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подавала. В зв`язку з чим, відповідно до ст.223 ч.4, 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в справі документів. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі - позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 грудня 2012 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1667, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.12.2012 р. При реєстрації шлюбу відповідачем змінено дошлюбне прізвище « [PERSON] » на шлюбне « [PERSON] ». Сторони у справі є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження від 15.01.2013 р., виданого Бабушкінським відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області. Шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2016 р. через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і довіри один до одного. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає, дитини мешкає з матір`ю - відповідачем у справі. Сспору про поділ подружжя між сторонами у справі немає. Згідно із вимогами ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст.24 ч.1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст.24 ч.1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені тривалий час, сторони проживають окремо, відповідач, будучи обізнана про розгляд судом справи про розірвання шлюбу, не висловила своєї позиції до позову, що свідчить про байдужість до збереження сім`ї. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст.115 ч.2 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського РВ ДРАЦС у м.Києві (як органу ДРАЦС за місцем ухвалення рішення) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому запису про шлюб. На підставі викладеного,

Outcome: approved