Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Позивач звернулася в суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.06.2019. Від спільного подружнього проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі ними за спільні кошти було придбано житловий будинок та земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, що знаходяться у [ADDRESS] . Права власності на житловий будинок і земельну ділянку зареєстровані за відповідачем, який добровільно не бажає провести поділ цього майна. Просить визнати житловий будинок, земельну ділянку площею 0,25 га для будівнитцва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, що знаходяться у [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частки житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частки земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, що знаходиться у [ADDRESS] . Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, однак подали заяву в якій просять розгляд справи проводити у їхній відсутності, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак на попередньому судовому засіданні, котре відбулось 26.09.2022, був присутній, а тому належним чином повідомлений про дату, час судового розгляду, не повідомив про поважні причинин не прибуття, не подавав заяв про відкладення судового розгляду, а тому розгляд справи проводиться за його відсутності. Враховуючи те, що в судове засідання сторони не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши та оцінивши письмові докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26.12.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду від 13.06.2019. Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , 10.04.2017 набув право приватної власності на житловий будинок, що знаходиться у [ADDRESS] . Також 10.04.2017 набув право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, що знаходиться у [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Оскільки житловий будинок та земельна ділянка були придбані сторонами в період шлюбу, тому дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ч.1 ст. 68 та ч.1 ст. 69 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу між сторонами не припинило права спільної сумісної власності на дане майно та після розірвання шлюбу вони мають право на поділ цього майна. Відповідно до ч.1 ст 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна норма закріплена у ЦК України, зокрема ч. 2 ст. 372 ЦК України визначає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи, що житловий будинок та земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, відсутні домовленості між сторонами про їх частки у праві спільної сумісної власності, тому суд приходить до висновку, що відповідно до ч.1 ст. 70 СК України та ч.2 ст. 372 ЦК України частки у праві спільної сумісної власності позивача та відповідача є рівними, а тому за позивачем слід визнати право приватної власності по Ѕ частки у даному спірному майні. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є законними, доведеними, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved