Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

В грудні 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму матеріальних витрат, завданих внаслідок ДТП у розмірі 41 322 (сорок одна тисяча триста двадцять дві) гривні 51 копійок, судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень), витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, та витрати за проведення експертного авто товарознавчого дослідження в сумі 3 000 (три тисячі) гривень. 24.12.2021 року ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Науменка А.В. цивільну справу № 522/24081/21 передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. За результатами здійсненого автоматизованого розподілу справи між суддями Київського районного суду м. Одеси головуючим суддею визначено суддю Літвінову І.А. Ухвалою судді від 23.02.2022 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження у цивільній справі № 522/24081/22. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін. Відповідачу був визначений строк для подання відзиву на позов, зустрічного позову або клопотання про слухання справи в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою суду від 12.08.2022 року відкладено розгляд справи по суті та продовжено строк вчинення процесуальних дій учасниками справи. Відповідач відзив на позов не надав. Заяв по суті справи чи з процесуальних питань від відповідача також не надходило. За приписами частини восьмої статті178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи положення статей 280, 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення розгляду справи в заочному порядку. В ході розгляду справи судом встановлено, що 04.07.2021 року о 12:30 годин водій [PERSON] , керуючи мотоциклом марки «BMW R-NINET», реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті вул. Приморська та автодороги Т14-47 між с. Дальник та с. Санжійка Одеського району Одеської області, не вибрав безпечну швидкість руху та інтервал, рухаючись по зустрічній смузі, виїхав на перехрестя, де скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan Primera», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого [PERSON] порушив вимоги п.п. 11.3,12.1 ПДР. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, водій мотоцикла «BMW R-NINET», реєстраційний номер [NUMBER] отримав тілесні ушкодження. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.08.2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 гривень. Постанова набрала законної сили 25.08.2021 року. За приписами частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.07.2021 року о 12 годині 30 хвилини додатковому доказуванню не підлягає. Згідно із висновком експерта № 173-21 від 25.08.2021 експертного авто товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Nissan Primera» реєстраційний номер [NUMBER] , вартість матеріального збитку складає 41 322,51 грн. Матеріальні збитки, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідачем потерпілій особі відшкодовані не були. Доказів, які б спростовували вказане, суду не надано. Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За правилами п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За приписами частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). З огляду на те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, виходячи з вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. У Постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Як роз`яснено у п. 35 постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 № 10, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Однак, матеріали справи не містять доказів понесення стороною позивача витрат на правову (правничу) допомогу. За правилами частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений останнім в сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: partial