Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

01.06.2022 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що він з 11.07.2018 року проживає в квартирі [ADDRESS] на підставі ордеру, виданого на його ім`я від 11.07.2018 року № 000310. В даній квартирі також зареєстровані донька позивача [PERSON] , її колишній чоловік [PERSON] (Відповідач) та онук [PERSON] . Позивач вказує, що відповідач був зареєстрований в даній квартирі оскільки був станом на 2018 рік чоловіком його доньки, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 25.07.2015 року. В подальшому, заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.02.2021 року по справі № 369/13438/20 шлюб між донькою позивача та Відповідачем було розірвано. Вказане судове рішення набрало законної сили 10.03.2021 року. Відповідач фактично не проживає у квартирі починаючи з 2020 року, про що 15.02.2022 року складено відповідний акт у присутності двох сусідів та директора житлово-експлуатаційної організації. Квартира була закріплена за Міністерством оборони України та була включена до числа службових, рішенням виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 355 від 07.11.2017 року. Згідно пункту\~25\~наказу Міністерства\~оборони України\~від 31.08.2018\~року №\~380\~«Про затвердження\~Інструкції з\~організації забезпечення\~військовослужбовців Збройних\~Сил України\~та членів\~їх сімей\~жилими приміщеннями»\~(зі\~змінами)\~підлягають виселенню\~із службового\~жилого приміщення\~(зі\~службової жилої\~площі)\~без надання\~іншого жилого\~приміщення «колишні\~члени сім`ї\~військовослужбовця,\~які залишилися\~проживати у\~ньому після\~розірвання шлюбу (у\~двомісячний строк\~з дня\~розірвання шлюбу)». [PERSON] зазначає, що неодноразово пропонував Відповідачу самостійно знятися з реєстрації місця проживання у квартирі, проте той обмежувався лише обіцянками зробити це. Борщагівська сільська рада рішенням № 512 від 31.08.2021 року виключила Квартиру [ADDRESS] з числа службових. Оскільки Квартира перестала бути службовою, позивач має намір її приватизувати у порядку визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Як відомо, у приватизації беруть участь усі зареєстровані в квартирі члени сім`ї наймача. Відповідач фактично з 2020 року не є членом сім`ї наймача, не проживає постійно в Квартирі, а відтак не має права на її приватизацію та отримання частки права власності на квартиру. На підставі вище наведеного, позивач просив суд, визнати [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.06.2022 року цивільну справу №369/4288/22 прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.08.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Позивач, через канцелярію Києво-Святошинського районного суду Київської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання, призначене на 13.10.2022 року за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач з 11.07.2018 року проживає в квартирі [ADDRESS] на підставі ордеру, виданого на його ім`я, від 11.07.2018 року № 000310. Квартира була закріплена за Міністерством оборони України та була включена до числа службових рішенням виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 355 від 07.11.2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, у спірному житловому будинку зареєстровані: позивач, донька позивача [PERSON] , її колишній чоловік [PERSON] (Відповідач) та онук [PERSON] . Позивач посилається на те, що у зв`язку з не проживанням відповідача в квартирі, останній втратив право користування спірною квартирою, оскільки він не є власником чи співвласником вищевказаної квартири. Факт не проживання відповідача в квартирі позивача з 2020 року підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 15.02.2022 року. Доказів, які б спростовували даний факт, матеріали справи не містять. Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 156 Житлового Кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно пункту 25 наказу Міністерства оборони України від 31.08.2018 року № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» (зі змінами) підлягають виселенню із службового жилого приміщення (зі службової жилої площі) без надання іншого жилого приміщення «колишні члени сім`ї військовослужбовця, які залишилися проживати у ньому після розірвання шлюбу (у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу)». Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На спростування доказів позивача відповідачем не подано жодного доказу. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що відповідач не користується вищевказаним житлом близько двох років, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту. Враховуючи те, що відповідач перестав бути членом сім`ї позивача та не проживає у спірній квартирі понад рік, тому згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Outcome: approved