Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, за яким просить визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за місцем його реєстрації. В обгрунтування позову зазначає, що ним подана до суду заява про розірвання шлюбу з відповідачем. У зв`язку з розірванням шлюбу необхідно вирішити питання про визначення місця проживання спільних дітей. Фактично діти зареєстровані та проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу на праві власності за Договором дарування квартири від 22.10.2012р. Позивач є доцентом кафедри геодезії та картографії Національного університету біоресурсів і природокористування України, графік роботи гнучкий. Середньомісячний дохід складає 25 000,00 грн. Відповідач працює на посаді начальника відділу кадрів у ТОВ «Конте Україна», середній заробіток становить 10 000,00 грн. Діти навчаються в середній школі І-ІІІ ступенів №132, пр-т Академіка Глушкова, 28, що знаходиться поруч з будинком, де вони проживают. Син відвідує секцію айкідо в понеділок, середу, п`ятницю з 16.00 до 17.30. Донька відвідує секцію з тенісу у вівторок, четвер з 17.00 до 18.30. Позивач зазначає, що його графік роботи дозволяє відвозити дітей до школи, забирати їх, відвозити на необхідні секції, проводити з ними достатню кількість часу. Його заробіток є достатнім для забезпечення дітей, їх всебічного розвитку. Діти проживають у квартирі [ADDRESS] з самого народження, у них є своя кімната, яка повністю облаштована для їх комфортного життя, є зона навчання та відпочинку. Поруч з будинком є паркова зона, де діти мають можливість проводити час з друзями та однокласниками, що проживають також поруч. З дітьми, як вказує позивач, у нього дуже тісний зв`язок. У зв`язку із розлученням відповідач планує винаймати окреме житло, перевезти з собою дітей немає можливості, оскільки дохід відповідача недостатній для оренди квартири, де б у дітей була власна кімната. Також у зв`язку з графіком роботи відповідач не має можливості приділяти дітям стільки часу, скільки вони того потребують. Крім того, переїзд дітей буде дуже стресовим для них, оскільки вони втратять можливість проводити час з друзями, будуть вимушені переходити до іншої школи. Позивач зазначає, що він, як батько, належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо забезпечення умов проживання дітей та їх всебічного розвитку, повністю опікується інтересами та потребами дітей, піклується про них, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей, має стабільний щомісячний дохід, весь свій вільний час приділяє дітям. Також позивач звертає увагу, що не чинить і не має наміру чинити жодних перешкод у спілкуванні відповідача з дітьми, розуміючи важливість участі матері у вихованні дітей. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.08.2022р. відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідач надала заяву, за якою не заперечує проти залишення проживання спільних дітей разом з позивачем. Підтвердила, що діти зареєстровані та проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира є власністю позивача. Від Служби у справах дітей та сім`ї надійшло клопотання, за яким вона просить долучити до матеріалів справи в порядку, визначеному статтею 19 Сімейного кодексу України, висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (органу опіки та піклування) від 22.09.2022р. №100-7157, та просила розглядати справи без участі представника служби. Ухвалою суду від 03.10.2022р. закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті. Від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову вказали, що підтримують. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 06.08.2004р. між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, про що зроблено актовий запис за №557. У даному шлюбі народилися діти: син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 30.07.2013р.), донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 30.07.2013р.). Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08.08.2022р. у справі №752/8898/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили. Діти позивача та відповідача [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно Договору дарування від 22.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алексашиною Ю.Б., зареєстрованого в реєстрі за №702, квартира в [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] . Службою у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надано висновок від 22.09.2022р. №100-7157 про доцільність визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] . У висновку зазначено, зокрема, що діти проживають з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 01.08.2022р. працівником Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження умов проживання за вказаною адресою та з`ясовано, що умови для проживання та виховання дітей створено належним чином. Для дітей виділено окрему кімнату. У кімнатах наявні окремі спільні місця, стіл для занять, шафа для одягу, поличка для книг. Наявні дитячі речі: іграшки, книги та одяг відповідного віку, статі та сезону. [PERSON] та [PERSON] навчаються в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №132 міста Києва за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 28. [PERSON] відвідує секцію з айкідо. [PERSON] відвідує секцію з тенісу. Декларацію про медичне обслуговування [PERSON] з лікарем комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Голосіївського району м. Києва підписано матір`ю дитини - [PERSON] . Декларацію про медичне обслуговування [PERSON] з лікарем комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Голосіївського району міста Києва [PERSON] підписано батьком дитини - [PERSON] . Батько за місцем роботи характеризується позитивно. Батько надав підтверджуючі документи, що психіатричних та наркологічних захворювань немає. Мати - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Матір`ю особисто надано до Служби у справах дітей та сім1ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації заяву, що вона не заперечує проти визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] рішенням судом разом з батьком. Виходячи з вказаного, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації зробила висновок про те, що доцільно визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . До правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 Сімейного кодексу України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 Сімейного кодексу України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень частин четвертої - шостої статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дітей, та те, що судом не встановлено обставин, за яких дітей неможливо залишити проживати з позивачем, а також те, що відповідач не заперечує проти визначення місця проживання дітей разом з батьком, а також, виходячи з наведених вище норм законів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком за його місцем реєстрації. Крім того, суд зауважує, що мати дітей, у разі визначення місця проживання дітей з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, турботі відносно дітей та участі у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Outcome: approved