Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

Позивач АТ «Акцент-Банк» звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом до відповідача [PERSON] і просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором б/н від 22.05.2018 року, яка виникла станом на 29.09.2021 року в розмірі 80593,29 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 62679,17 грн заборгованості за відсотками 17914,12 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2270,00 грн. Обґрунтовуючи позов зазначає, що між АТ «Акцент-банк» та відповідачем був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання останньою анкети-заяви від 22.05.2018 року, згідно якої [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг А-банку. Відповідач підтвердила свою згоду про те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею і банком кредитний договір. Всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, про що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». На підставі анкети-заяви [PERSON] було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитним договором передбачалось повернення кредиту щомісячними платежами. Умови кредитного договору з боку позивача були виконані, але відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушував, у зв`язку з чим, станом на 29.09.2021 року вищезазначена заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою від 02.12.2021 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Одночасно з позовною заявою представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. (а.с. 4). Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення за адресою реєстрації судової повістки. Правом подачі відзиву на позов не скористалася. Будь-яких клопотань та відзиву від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, правом подання відзиву на позов не скористався і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. 22.05.2018 року відповідач [PERSON] підписала анкет-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-банку. Зі змісту вказаної анкети вбачається, що [PERSON] підписавши вказану заяву фактично погодилась з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг, згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту банку та зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг. Також зі змісту анкети вбачається, що відповідачу умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту їй роз`ясненні та зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування нею отримані (а.с.7). З паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» вбачається, що відповідач був ознайомлений про основні умови кредитування з використанням кредитних карток «Універсальна», «Універсальна Gold», а саме: тип кредитного продукту, тип кредиту, суму ліміту, строку кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, процентна ставка; тип процентної ставки; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача; реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту та інше (а.с.7 звор.-8). Згідно відомостей зазначених у вказаному паспорті він був підписаний [PERSON] 22.05.2018 року власноруч. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», Тарифи користування кредитною картою «Універсальна» (а.с.9 звор.бік -13 звор.бік), але вказані документи не містять відомостей про те, що відповідач був ознайомлений з ними (відсутній підпис відповідача на них). Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 22.05.2018 року(а.с.5-6), укладеного між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом [PERSON] вбачається, що за вказаним договором станом на 29.09.2021 року, мається заборгованість у розмірі 80593,29 грн, яка складається з: 62679,17 грн - заборгованість за кредитом; 17914,12 грн - заборгованість за відсотками. Зі змісту вказаного розрахунку також вбачається, що проценти за користування грошовими коштами банк нараховував за процентною ставкою 46,8% річних за період з 22.05.2018 року по 28.05.2021 року, та 40,8 % річних за період з 31.05.2021 року по 27.09.2021 року (а.с.5-6 звор.бік). Висновки суду та нормативно-правове обґрунтування. Частиною першою\~статті 263 ЦПК України\~визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Як передбачено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України, тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя\~статті 1054 ЦК України). Відповідно до ст.1 ЗУ «Про споживче\~кредитування», споживчий кредит (кредит) - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ст.9 ЗУ «Про споживче\~кредитування», кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до\~Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Відповідно до ст.13 ЗУ «Про споживче\~кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України\~"Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України\~"Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. У договорі про споживчий кредит зазначаються відомості передбачені ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування»(в редакції, що діяла станом на 22.05.2018 року), в тому числі: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину;\~ потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Зазначена позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.05.2022 року при розгляді цивільної справи № 393/126/20. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга\~статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша\~статті 634 ЦК України). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1\~ст.80 ЦПК). Відповідно до п.4 ч.3\~ст.129 Конституції України\~основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У справі, що розглядається ініційовано спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 22.05.2018 року. На підтвердження вимог існування договірних кредитних відносин між сторонами у справі позивачем надані: анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку 22.05.2018 року (а.с.7). При цьому слід зазначити, що анкета-заява, на яку посилається позивач не підтверджує наміру відповідача отримати банківську послугу у вигляді оформлення кредиту. Зміст вказаної анкети підтверджує лише той факт того, що відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення (без конкретизації яких саме), згоден з його умовами та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг. Також зі змісту анкети вбачається, що відповідачу умови кредитування (але не зазначені які самі умови), відомості про сукупну вартість кредиту їй роз`яснені (розмір сукупної вартості кредиту також вказана заява не містить) та зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування нею отримані. Але, в той же час дана заява взагалі не містить будь-яких істотних умов кредитного договору; паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта»(а.с.7звор.бік-8), з якого вбачається, що з ним був ознайомлений відповідач, але в той же час слід зазначити, що як зазначалось вище ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Крім того, зі змісту вказаного паспорту вбачається, що відповідач був ознайомлений з двома типами кредитного продукту: Картка «Універсальна», Картка «Універсальна Gold», які мають різні умови кредитування; Витяг із Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку, який не містить відомості про те хто та коли приймав (затверджував) цей документ, тобто не можливо встановити протягом якого періоду вони діяли, а враховуючи те, що умови договорів приєднання розробляються банком і можуть ним змінюватися, у суду не має впевненості в тому, що позивач надав ці документи саме в тій редакції, яка дійсно діяла під час, як позивач вважає, укладення договору, а не в редакції, яка найбільш сприятлива для задоволення позову. Також з вказаного документу не вбачається, що з ним був ознайомлений відповідач; Тарифи користування кредитною картою «Універсальна» (а.с.13), але цей документ також не містить відомостей про те, коли і ким вони були затверджені, чи є вони додатком до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку та яких саме. Даних про те, що з вказаними тарифами був ознайомлений відповідач цей документ також не містить; розрахунок заборгованості за договором б/н від 22.05.2018 року(а.с.5-6 звор.бік), але з вказаного розрахунку не можливо встановити коли та в якій сумі надавався відповідачу кредитний ліміт. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що на ім`я відповідача відкривався будь-який рахунок в АТ «Акцент-банк» на який зараховувався кредитний ліміт, видавалась платіжна картка (з зазначенням її типу, дати видачі та строку її дії) суду позивачем надано не було. Крім того належних розрахункових документів, які б підтверджували виконання операції про списання з відповідного Картрахунку Банку грошових коштів в рахунок кредитного ліміту, який був наданий відповідачу, позивачем суду також надано не було. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що між сторонами дійсно виникли кредитні відносини з підстав викладених в позовній заяві, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ч. 1 ст.141 ЦПК України, за змістом якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у позові - судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed