Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

[PERSON] , в особі свого представника [PERSON] , звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з указаним позовом та просить суд визнати виконавчий напис № 25467, вчинений 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., про стягнення з [PERSON] , (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь Публічного Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 1096470,10 грн. таким, що не підлягає виконанню; скасувати виконавчий напис № 25467, вчинений 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., про стягнення з [PERSON] на користь Публічного Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 1096470,10 грн.; стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у сумі 1816,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що між позивачем та Публічним Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» укладений Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 260СІ30131230001 від 30.12.2013 року. У вересні 2019 року з матеріалів виконавчого провадження ВП № 59027179 від 07.05.2019 [PERSON] стало відомо про виконавчий напис № 25467, вчинений 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. Відповідно до виконавчого напису загальна сума заборгованості становить 1 096 470,10 грн., у тому числі: сума строкової заборгованості - 434 333,42 грн; прострочена заборгованість - 217 166,58 гривень строкова заборгованість по нарахуванню % - 4 917,01 гривень; прострочена заборгованість по нарахованих % - 440 053,09 гривень. Стягнення заборгованості проводилась за період з 01.01.2015 року по 12.09.2017 року. Зазначений виконавчий напис нотаріуса позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, з підстави того, що остання не отримувала вимогу про усунення порушень, виниклих за кредитним договором, поряд із цим статтею 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» було встановлено заборону на нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язанням за кредитними договорами, однак позивачу не надавався обгрунтований розрахунок заборгованості за кредитним договором, а тому підстави стверджувати факт безспірної заборгованості, що є умовою для вчинення виконавчого напису нотаріуса, відсутні, оскільки, ймовірно, розмір заборгованості міг включити в собі і штрафні санкції, нарахування який у спірний період, прямо заборонено законом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 02.02.2021 року за вказаною позовної заявою відкрито провадження та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Надалі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, про що постановлено ухвалу судді від 07.04.2021 року. Крім того, вказаною ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича належним чином завірені копії документів, які стали підставою вчинення виконавчого напису № 25467, виданого 31.10.2017 року. На підставі Розпорядження керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва від 26.04.2022 року № 203 здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи між суддями та цивільна справа за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню надійшла в провадження судді Ольшевської І.О. Відповідач про відкриття провадження у справі та подальші дати розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, відзиву у встановлений ухвалою про відкриття провадження строк не подав. Однак, 3.10.2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням представника на лікарняному, проте, доказів які б підтверджували дану обставину до клопотання не долучено. Крім того, необхідно зазначити період, протягом якого справа, що розглядається, перебуває в провадженні суду та кількість штатних працівників юридичного відділу відповідача, які за необхідності мали б можливість взяти участь у розгляді справи, що призначена на 03.10.2022 року, а тому в задоволенні клопотання представника відповідача Гуйвана І.В. про відкладення розгляду справи слід відмовити за необгрунтованістю. Третя особа, про час та дату розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, однак пояснень, заяв клопотань чи інших документів процесуального характеру на адресу суду не надходило. В судове засідання не з`явилась. Необхідно зазначити, що ухвала суду від 07.04.2022 року про витребування доказів залишилась без виконання третьою особою, причини не подання зазначених в ухвалі доказів суду не відомі. 3 жовтня 2022 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, судом установлено, що 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 25467, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 260СІ30131230001 від 30.12.2013, укладеним між нею та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк». Загальновідомими є відомості про те, що 10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Відповідно до рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені в передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15.10.2019 року. Згідно п.п г п.11 ч.4 ст.1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків банку, що приєднується, виникає у банку-правонаступника з моменту, визначеного передавальним актом, затвердженим загальними зборами банку, що приєднується, та банку-правонаступника. Таким чином, АТ «Альфа-Банк» набув прав по всім зобов`язанням АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 року. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями-не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18). Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з пунктом 10 статті 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. У відповідності до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, суд без надання позивачем, відповідачем або третьої особи нотаріальної справи, зокрема оригіналу кредитного договору позбавлений можливості перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, за твердженням позивача, остання не отримувала письмову вимогу про усунення порушень, виниклих за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 260СІ30131230001 від 30.12.2013. На спростування зазначеного представником відповідача не доведено належними та допустимими доказами направлення позивачу та отримання нею вимоги про усунення порушень договору, а відтак і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, що свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення позичальника. За таких обставин, підстави стверджувати факт отримання позивачем вимоги про усунення порушень договору в суду відсутні, однак, ймовірно, що за наявності таких би відомостей у позивача існувала практична можливість подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису, чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно включало б можливість вчинення виконавчого напису, що є в інтересах позивача. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, останній має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, а тому в даній частині позов обгрунтований та підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позивача про скасування виконавчого напису № 25467, вчиненого 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., суд зазначає, що в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити, виходячи із наступного. Частиною 12 ст. 28 ЦПК України передбачено розгляд справ за позовами до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, які можуть пред`являтися за місцем його виконання. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спір про право, який ґрунтується на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, розглядається судом за позовом боржника до стягувача. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення в справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005р.). Таким чином, особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Законом не встановлено порядку скасування виконавчого напису нотаріуса. Такий спосіб захисту цивільних прав, як визнання виконавчого напису нотаріуса, таким, що не підлягає виконанню, є достатнім та ефективним і не передбачає додаткового скасування оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Відтак, позовні вимоги в частині скасування виконавчого напису не підлягають задоволенню. Отже, безпідставними є вимоги щодо скасування спірного виконавчого напису, оскільки визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є достатнім і ефективним способом захисту прав позивача. З огляду на викладене, пред`явлена вимога про скасування спірного виконавчого напису нотаріуса суд вважає, що позивачем було обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до положення ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених особою вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, задовольнивши вимоги щодо визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, одночасно, відмовивши в задоволенні вимоги щодо скасування спірного виконавчого напису нотаріуса. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 133 ЦПК України). Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1816 грн за звернення до суду із двома позовними вимогами немайнового характеру, однак враховуючи, що судом було задоволено одну з них, то судовий збір у розмірі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Інші судові витрати сплачені позивачем залишити по фактично понесеним у зв`язку із задоволенням позову частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial