Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] , визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з їх матір`ю, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, поділити спільне майно подружжя, та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі зареєстрованому 17 липня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції Київської області, актовий запис про шлюб №37. Від цього шлюбу вони мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Донька, [PERSON] , важко хворіє тяжким органічним ураженням ЦНС, має статус дитини-інваліда, 1 група інвалідності, підгрупа А (лежача хвора) потребує постійного догляду. В зв`язку з тим, що шлюбні відносини вони фактично припинили, відповідач залишив сім`ю та проживає окремо, діти проживають постійно з нею та доглядом, вихованням, навчанням, лікуванням дітей займається вона. За таких обставин позивачка вважає, що їх шлюб фактично припинив своє існування та підлягає розірванню. Позивачка просить суд визначити місце проживання дітей з нею, оскільки весь час з народження діти проживають з матір`ю та більше прив`язані саме до неї. Відповідач навіть коли проживав із сім`єю, постійно їздив на роботу до іншої країни, в той час як вона постійно залишалась з дітьми. На даний час відповідач також працює в іншій країні. Донька [PERSON] з народження є важкохворою, має інвалідність І групи, вона постійно знаходиться під доглядом матері.Враховуючи те, що Відповідач на даний час проживає віддалено від сім`ї, домовитись із ним в телефонному режимі про визначення місця проживання дітей не вдалось. Враховуючи, що донька [PERSON] важко хворіє, потребує постійних затрат на спеціальне харчування, лікування, яке позивачка самостійно забезпечити не може, оскільки, змушена цілодобово доглядати за хворою дитиною, при цьому, сама має третю групу інвалідності. Син [PERSON] навчається в школі, на його матеріальне утримання також потрібні значні кошти. Тому вона вважає, що достатній мінімальний розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на її користь на утримання двох дітей, повинен становити, для доньки 2 прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку щомісячно, а для сина 1 прожитковий мінімум для дитини відповідного віку щомісячно. В період шлюбу, за спільні кошти, подружжям [PERSON] було придбано у їх спільну сумісну власність рухоме та нерухоме майно, до складу якого входить: - житловий будинок загальною площею 84.6 кв.м. з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , який придбаний на [PERSON] за договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 13.07.2005 року державним нотаріусом Бурлаченко О.Г.; - земельна ділянка площею 0,0991 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3224610100:01:013:0015, яка придбана на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.01.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Бурлаченко О.Г.; - земельна ділянка площею 0,0542 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер: 322610100:01:013:0007, яка рахується на праві власності за відповідачем на підставі державного акту серії ЯИ №610825, виданого Управлінням Держкомзему у Тетіївському районі Київської області 30.12.2009 року; - земельна ділянка площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер:3224610100:01:013:0008, право власності на яку зареєстровано за відповідачем на підставі державного акту серії ЯИ №610824, виданого Управлінням Держкомзему у Тетіївському районі Київської області 30.12.2009 року; - транспортний засіб марки VOLKSWAGEN TOURAN, типу загальний універсал-В, номер шасі: [NUMBER] , об`єм двигуна 1896 см.куб, чорного кольору, номерний знак: [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданим ТСЦ 7142; - транспортний засіб марки FORD Transit, типу пасажирський-В, номер шасі: [NUMBER] , об`єм двигуна 2500 см. куб., червоного кольору, номерний знак: [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданого Ставищенським МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС України в Київській області 21.10.2006 року. На даний час майно використовується подружжям в наступному порядку. В житловому будинку проживає позивачка разом з дітьми, земельні ділянки також обробляє позивачка, та використовує їх для забезпечення потреб своїх та дітей. Автомобілем VOLKSWAGEN TOURAN користується позивачка, в той час як автомобіль FORD Transit використовується відповідачем.В даному випадку позивачка вважає, що їй має перейти більша частина спільного сумісного майна, так як вона залишилась без можливості працювати та отримувати доходи, сама із дітьми, одна з яких важкохвора на все життя. Дітям та позивачці, яка є також інвалідом необхідні комфортні умови для проживання та можливість ведення домашнього господарства, за рахунок якого можна частково покривати потреби сім`ї в харчуванні, також необхідний автомобіль. Саме тому, позивачка просить суд розподілити майно відповідно до його використання, а саме: житловий будинок, земельні ділянки та автомобіль VOLKSWAGEN TOURAN залишити їй, а транспортний засіб FORD Transit - відповідачу. Такий розподіл майна буде справедливим, з огляду на обставини в яких залишилась проживати позивачка та враховуючи потреби сім`ї. Ухвалою суду від 29.09.2022 відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Порхун О.П. в підготовче засідання не прибули, представник позивача надала до суду заяви про зміну предмету позову та про розгляд справи без участі позивача та її представника. Представник відповідача [PERSON] адвокат Завальнюк В.В. до суду надав заяву про визнання позовних вимог з урахуванням заяви представника позивача про зміну предмету позову від 11.10.2022 року, в повному обсязі. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому засіданні. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. У підготовчому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 17 липня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції Київської області, актовий запис про шлюб №37, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). У сторін є спільні неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та копією довідки про зареєстрованих осіб (а.с.11-13). Дочка [PERSON] , [INFO] , згідно консультаційного висновку спеціаліста та медичного висновку № 37 від 29.10.2019 року важко хворіє тяжким органічним ураженням ЦНС, має статус дитини-інваліда, 1 група інвалідності, підгрупа А (лежача хвора) потребує постійного догляду(а.с.27-28). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали у їх спільну сумісну власність рухоме та нерухоме майно до складу якого входить: житловий будинок загальною площею 84.6 кв.м. з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0991 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3224610100:01:013:0015; земельна ділянка площею 0,0542 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер: 322610100:01:013:0007, яка рахується на праві власності за відповідачем на підставі державного акту серії ЯИ №610825, виданого Управлінням Держкомзему у Тетіївському районі Київської області 30.12.2009 року; земельна ділянка площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер:3224610100:01:013:0008, право власності на яку зареєстровано за на підставі державного акту серії ЯИ №610824, виданого Управлінням Держкомзему у Тетіївському районі Київської області 30.12.2009 року; транспортний засіб марки VOLKSWAGEN TOURAN, типу загальний універсал-В, номер шасі: [NUMBER] , об`єм двигуна 1896 см.куб, чорного кольору, номерний знак: [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] ; транспортний засіб марки FORD Transit, типу пасажирський-В, номер шасі: [NUMBER] , об`єм двигуна 2500 см. куб., червоного кольору, номерний знак: [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] , що підтверджується копіями відповідних документів (а.с. 14-25). Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу слід задовольнити, оскільки в підготовчому засіданні встановлено, що сторони проживати разом не бажають, шлюбних стосунків не підтримують і в подальшому підтримувати наміру не мають, спільного господарства та бюджету не ведуть, суд приходить до висновку, що їх сім`я розпалася остаточно і її збереження при таких обставинах суперечило б інтересам сторін та їхніх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. З огляду на викладене та того, що відповідачем визнано позов позивачки в повному обсязі, суд приходить до висновку про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з матір`ю. Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи зібрані по справі та досліджені у підготовчому засіданні докази, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню, оскільки в суді знайшов підтвердження той факт, що відповідач [PERSON] як батько не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, його стан здоров`я дозволяє працювати, в той час як позивачка має групу інвалідності, тож суд стягує з нього аліменти. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в суді докази, суд вважає що позовні вимоги в частині поділу вищезазначеного спільного майна подружжя, які відповідач визнав, слід задовольнити в повному обсязі. Водночас представник позивачки у заяві про зміну предмету позову вказала про відмову позивачки від стягнення витрат на правничу допомогу адвоката та уточнила розмір судових витрат, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки, а саме 2868 грн. 63 коп. (1876 грн. 23 коп. - за майнову вимогу, 992 грн. 40 коп. - за позовну заяву про розірвання шлюбу). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягнення 2868 грн. 63 коп. в рахунок компенсації сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі і під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010, № 33210/07 і 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, № 37246/04). У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. На підставі викладеного та

Outcome: approved