Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] помер його тато [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить господарство [ADDRESS] (змінено з [ADDRESS], побудоване ще у 80-их роках на земельній ділянці площею 0.25 га. На підставі зави позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області заведена спадкова справа. 14 червня 2022 року позивачу видано постанову № 488/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Причиною відмови є реєстрація спадкового будинковолодіння як колгоспного двору, що позбавляє нотаріуса можливості визначити конкретну частку спадкодавця у ньому. Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Городенківським РВК 14 вересня 1988 року на підставі рішення цього ж виконкому від 13.07.1988, вищевказаний будинок дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Така ж інформація підтверджується Випискою з інвентаризаційних матеріалів КМБТІ станом на 31.12.2012. Все своє життя позивач проживав разом з батьком і фактично вступив в управління спадковим майном, однак не може належним чином реалізувати своє спадкове право через обставини, вказані в постанові нотаріуса. На 15 квітня 1991 року в спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: батько позивача [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , позивач, його дружина - відповідачка [PERSON] , [INFO] та його сини - відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після смерті тата позивач продовжує проживати у спадковому будинку, обробляє земельну ділянку, неодноразово проводив як капітальний, так і поточний ремонти, несе всі фінансові витрати щодо обслуговування господарства в цілому. Інших спадкоємців, які б протягом встановленого законом строку звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини немає. Провадження у даній справі відкрито 19.07.2022, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 25.08.2022 подали до суду зустрічний позов до [PERSON] та просять визнати за ними право власності по 1/5 частині житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що до спадкового майна [PERSON] входить тільки частка житлового будинку з господарськими будівлям і спорудами, розташованого по [ADDRESS] , розмір якої нотаріус не має можливості визначити, оскільки дане господарство є колгоспним двором. Кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/5 частині. Відповідно, [PERSON] претендує на свою 1/5 частину господарства та на 1/5 частину, спадкуючи за заповітом після смерті тата [PERSON] . Позивачам за зустрічним позовом належить по 1/5 частині вищевказаного будинковолодіння. Ухвалою суду від 06 вересня 2022 р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 15.09.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 06.10.2022. Учасники справи у судове засідання 06.10.2022 не з`явилися. Представник позивача-відповідача [PERSON] - адвокат Бундзяк У.М. 22.09.2022 подала до суду заяву про розгляд справи без неї та без позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі-позивачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 22.09.2022 подали до суду заяви про розгляд справи без них, вимоги зустрічної позовної заяви підтримують в повному обсязі. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 14 вересня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13 липня 1988 р., вбачається, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташоване в [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Довідкою № 10-117, виданою 21.06.2022 Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради, підтверджується, що житловий будинок, що належав [PERSON] , [INFO] , знаходиться в [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ). Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 10460 від 26.05.2022, видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012, свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 282 за [PERSON] , як головою колгоспного двору, зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого [INFO] 14.09.1988 на підставі рішення цього ж виконкому № 134 від 13.07.1988. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Копіями витягів з погосподарських книг № 5 Олієво-Королівської сільської ради за 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995 роки стверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] ), - «колгоспний двір». Оскільки право власності на майно, яке належало колишньому колгоспному двору, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 у житловому будинку в [ADDRESS] за місцем проживання були зареєстровані: голова сім`ї [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 10-32, виданою 26.01.2022 Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради. З наведеного слідує, що даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної власності в рівних частках по 1/5 кожному. [PERSON] помер [INFO] у с. Олієво-Королівка Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 16 від 09 травня 1997 р. в книзі реєстрації актів про смерть, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до [INFO] , застосовується ЦК УРСР. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] , [INFO] , день смерті ( [INFO] ) проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним за місцем проживання були зареєстровані: син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 10-116, виданою 21.06.2022 Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради. Родинні відносини між позивачем-відповідачем [PERSON] , [INFO] , та спадкодавцем [PERSON] , як сином та батьком, підтверджено копією свідоцтва про народження позивача-відповідача серії [NUMBER] , виданого 14 листопада 1975 р., запис за № 14 від 12 серпня 1948 р. в книзі реєстрації актів про народження. Отже, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син позивач-відповідач [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено, оскільки його дружина [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 26 вересня 1960 р. Олієво-Королівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області) померла [INFO] , актовий запис № 4 від 07.02.1988, що стверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16 червня 2022 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 472/2005, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину, 20.07.2005 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно батька [PERSON] . Йому 20.07.2005 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1800, на спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) розміром 50,46 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлому на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0106874. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 1/5 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому як члену колишнього колгоспного двору. Підставою звернення позивача-відповідача [PERSON] до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 488/02-31 від 14 червня 2022 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на належний йому житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 26.05.2022, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1984 році, господарські будівлі та споруди - в 1975, 1980, 1989 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з надвірними спорудами станом на 14.06.2022 становить 141930 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За житловим будинком, що знаходиться за вищезгаданою адресою, числиться земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, про що свідчить довідка № 10-118, видана 21.06.2022 Олієво-Королівським старостинським округом Городенківської міської ради згідно погосподарської книги Олієво-Королівського старостинського округу № 6 (номер об`єкта погосподарського обліку 02 0393-1). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 310194667, сформованої 19.09.2022, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька [PERSON] успадкував 1/5 частки у житловому будинку [ADDRESS] , яка належала померлому, як члену колишнього колгоспного двору, однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частка померлого в ньому не визначена, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на дану частку нерухомого майна. Крім того, [PERSON] належить 1/5 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 2/5 частки. Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] правомірно набули право власності кожен на 1/5 частки житлового будинку по [ADDRESS] , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачем-відповідачем [PERSON] права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 120, 121, 123, 524-526, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 347, 392, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial