Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

В провадженні суду на підготовчому розгляді перебуває позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. На обгрунтування позову позивач вказує, що 01 травня 1983 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований у Вільшанській селищній раді Городищенського району Черкаської області, актовий запис № 17. На підставі рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2020 року шлюб між ними розірваний. Під час їхнього спільного проживання, за допомогою її батьків, був збудований житловий будинок з надвірними спорудами на земельній ділянці площею 0,1500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , відповідно рішення виконавчого комітету Вільшанської селищної ради народних депутатів від 16 лютого 1989 року № 15 "Про дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку громадянину [PERSON] ", виписки з рішення виконкому Городищенської районної Ради народних депутатів від 22.03.1989 № 80 "Про дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку громадянину [PERSON] ". Разом з цим, у 2009 році була придбана земельна ділянка площею 0,2835 га. для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до Свідоцтва про право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за їхньою спільною домовленістю, будинок та земельні ділянки були зареєстровані на [PERSON] . Оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач більше 5 років не проживає за місцем реєстрації, виник спір щодо користування спільним майном. Вона займається утриманням і доглядом будинку, платить комунальні послуги. Вказана ситуація призводить до порушення її прав та інтересів, передбчаених ст. ст. 60, 69, 70 Сімейного Кодексу України. Необхідно вирішити питання поділу спільного майна, як колишнього подружжя в судовому порядку. Вважає, що спірне майно у виді житлового будинку і надвірних споруд збудовано ними спільно, а дві земельні ділянки набуті в період шлюбу. Домовленості щодо поділу майна в інших частинах, ніж в рівних, між ними не досягнуто, отже частки в спільному майні подружжя є рівними. Ухвалою судді від 26.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. 07.10.2022 року в судовому засіданні, позивач [PERSON] позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував проти їх задоволення. Розгляд справи здійснюється у порядку загального позовного провадження відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною 2 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Конституції України). Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено статтею 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. 01 травня 1983 року, між сторонами у справі - [PERSON] та [PERSON] Вільшанською селищною радою Городищенського району Черкаської області, актовий запис № 17, зареєстровано шлюб, який за рішенням Городищенським районним судом Черкаської області від 23 квітня 2020 року, розірваний. За час шлюбу сторонами набуто наступне майно: житловий будинок з надвірними спорудами (рішення Вільшанської селищної ради народних депутатів від 22.03.1989 року № 80, від 16.02.1989 року № 15, від 27.02.1997 року № 21,технічний паспорт та будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON] в селі Вільшана, свідоцтво про право власності видане на ім`я [PERSON] ), земельні ділянки: площею 0.1500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, з кадастровим номером 7120355400:01:001:0813 (Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯК № 705792 виданий на ім`я [PERSON] на підставі рішення Вільшанської селищної ради від 30.05.1996 року № 37 та від 17.12.2009 р. № 27-41/V); площею 0.2835 га. для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 7120355400:01:001:0815 (Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯК № 705793 виданий на ім`я [PERSON] на підставі рішення Вільшанської селищної ради від 30.05.1996 року № 37 та від 17.12.2009 р. № 27-41/V), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини не заперечуються сторонами. Частина 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту пунктів 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до пункту 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною 1 статті 63, частиною 1 статті 65 СК України. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі статті 60 СК України. У пункті 18 - 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз'яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15, від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс 17 та Постанові КЦС ВС від 25.02.2019 № 199/2099/17, Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18). Відповідно до частини 1 статті 81, частини 1 пункту 2 статті 89 ЗК України, у спільній сумісній власності подружжя можуть перебувати земельні ділянки, які набуті подружжям за спільні кошти за договором купівлі - продажу, міни, іншими цивільно -правовими договорами. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15. Як вбачається із справи, житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, де частки чоловіка та дружини є рівними. Перехід за рішенням суду до позивача права на 1/2 частину житлового будинку має наслідком набуття права на земельну ділянку, що відповідає принципу "superficies solo cedit" (збудоване на землі слідує за нею), та суд приходить до висновку про поділ між сторонами земельної ділянки площею 0.1500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд кадастровий номер 7120355400:01:001:0813, як і земельної ділянки площею 0.2835 га. для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 7120355400:01:001:0815, котра набута подружжям в 2009 році ( [ADDRESS] ). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина 4 статті 206 ЦПК України). Приймаючи рішення щодо заявлених позовних вимог, суд бере до уваги наведені вище норми ЦПК України щодо визнання відповідачем позову та приймає їх, так як позовні вимоги відповідають вимогам ЦК України та СК України, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, є доведені в суді. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог по суті, враховуючи, що житловий будинок з надвірними спорудами, земельна ділянка площею 0.1500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд кадастровий номер 7120355400:01:001:0813, земельна ділянка площею 0.2835 га. для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 7120355400:01:001:0815, які одноосібно приватизовані відповідачем під час шлюбу, за адресою: [ADDRESS] , набуті сторонами за час шлюбу та є об'єктом спільної сумісної власності сторін, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності - на 1/2 частину вказаного майна. Питання про судові витрати у справі суд вирішує відповідно до положень ЦПК України. Згідно частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved