Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

27 січня 2022 року [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 11.60 га., розташованої на території Скобелевської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області. Після смерті матері, позивач [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом не могла скористатися своїм правом на прийняття спадщини через тривалу хворобу, що підтверджується медичною карткою, та введенням на території України карантинних заходів, пов`язаних з запобіганням поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19. Так, 02 липня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте завідуючим Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області, яка вчиняла нотаріальні дії в порядку заміщення завідувача Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області Нікурадзе Т.В. 02 липня 2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з пропуском встановленого ст.1270 ЦК України строку на прийняття спадщини. Представник позивача вважає, що вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений позивачем [PERSON] з поважних причин. Посилаючись на зазначені обставини, просив визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ,\~що мала\~місце [INFO] , тривалістю в три місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в обґрунтування позовних вимог, просив визначити позивачці [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , тривалістю в три місяці, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що позивач [PERSON] як на обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, вказує, що не могла вчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , через тривалу хворобу та поширення COVID-19. Однак між датою смерті матері позивача [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] та датою звернення позивача до суду минуло понад 13 років, проте жодних доказів поважності пропуску строку на прийняття спадщини, тривалої хвороби та лікування останньої матеріали справи не містять, тому просили відмовити у задоволені позовних вимог. Вислухавши доводи сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені\~у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. \~\~\~ Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Частиною 1 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Підставою для задоволення цих вимог може бути доведений належними доказами факт поважності причин, з яких пропущено строк для подачі відповідної заяви спадкоємцем. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 роз`яснив, що при вирішенні питання про визначення особі додаткового строку, суд має дослідити поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Частиною 3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , у віці 99 років, про що 20 травня 2008 року в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №08, місце смерті с. Суходілля Казанківський район Миколаївська область, місце реєстрації виконком Скобелевської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія) серії [NUMBER] від 20 травня 2008 року (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, в тому числі увійшла земельна ділянка, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 11.60 га., розташована на території Скобелевської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, яка їй належала згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК №002407, виданого 20 серпня 2003 року на підставі розпорядження Казанківської райдержадміністрації від 22 квітня 2003 року за №203-р (копія) (а.с.8). Позивач [PERSON] є дочкою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження (копія) (а.с.6 на звороті) та свідоцтвом про укладення шлюбу (копія) серії [NUMBER] (а.с.6), та є спадкоємцем першої черги за законом. 02 липня 2021 року [PERSON] , як представник позивача [PERSON] , за довіреністю звернувся до Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] , а саме земельної ділянки, площею 11,60 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Володимирівської (колишньої Скобелевської) сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області. \~ З\~копії спадкової\~справи за\~№267/2008\~до майна\~померлої [INFO] [PERSON] ,\~заведеної Казанківською\~державною нотаріальною\~конторою Миколаївської\~області,\~вбачається,\~що спадкоємцями\~після смерті\~ [PERSON] \~є її\~діти:\~дочка -\~ [PERSON] за\~заповітом,\~посвідченим приватним\~нотаріусом Казанківського\~районного нотаріального\~округу Миколаївської\~області Рожко\~О.О.\~від 19\~травня 2004\~року,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№1400;\~дочка -\~ [PERSON] за\~законом;\~син \~ [PERSON] за\~законом;\~дочка \~ [PERSON] за\~законом.Спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] подано заяви про відмову від обов`язкової частки в спадщині після смерті матері [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.22-41). Відповідно до постанови в.о. завідувача Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області Нікурадзе Т.В. від 02 липня 2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 11,60 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Володимирівської (колишньої Скобелевської) сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із пропуском встановленого ст.1270\~ЦК України строку для прийняття спадщини (копія) (а.с.10). Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги, але зважаючи на те, що остання подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після спливу строку, передбаченого для прийняття спадщини, встановленого ст.1270 ЦК України, і на день смерті не проживала разом зі спадкодавцем, вона вважаються такою, що спадщину не прийняла. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] померла [INFO] . Останнім днем визначеного законом строку для прийняття спадщини є 18 листопада 2008 року. З повідомлення завідуючого Казанківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області Корж М.В. від 19 вересня 2008 року за вих.№747/2-в адресованого [PERSON] вбачається, що Казанківська державна нотаріальна контора повідомила [PERSON] про те, що 19.09.2008 року надійшла заява від гр. [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом після смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] повідомлено, що згідно до ст.1241 ЦК України Вона має право на обов`язкову частку у спадщині, так як є непрацездатна за віком. Крім того, [PERSON] роз`яснено, що їй необхідно в шестимісячний термін з дня смерті спадкоємця, тобто в строк до 18 листопада 2008 року подати до Казанківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття обов`язкової частки у спадщині, чи заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині (а.с.30, спадкової справи №267/2008). Станом на 18 листопада 2008 року єдиним спадкоємцем, який звернувся до нотаріуса у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] (а.с.22, спадкової справи №267/2008). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 червня 2009 року, [PERSON] померла [INFO] у віці 58 років, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №05 (копія) (а.с.71). З копії спадкової справи за №71/2011 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної Казанківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, вбачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є її діти: дочка [PERSON] за законом; дочка [PERSON] за законом та за заповітом. Спадкоємець [PERSON] спадщину за заповітом та за законом у встановлений законом строк не прийняла та заявою від 19.07.2011 року не заперечувала проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я спадкодавці [PERSON] (а.с.177-190). Отже, відповідач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] . Так, 02 липня 2021 року позивач [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулася до Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна [PERSON] . Тобто, пропуск позивачем [PERSON] строку для подання заяви про прийняття спадщини складав понад 13 років. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, [PERSON] вказує на тривалу хворобу, що зумовило неможливість звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте надані позивачем [PERSON] докази щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з погіршенням її стану здоров`я, хворобою, лікуванням не\~є належними доказами, оскільки охоплюють лише незначний період строку, відведеного на прийняття спадщини. Згідно довідки виданої КНП «Казанківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Казанківської селищної ради від 16.05.2022 року за вих.№64/01-11 [PERSON] , [INFO] , дійсно перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря з травня 2008 року по теперішній час. Значне погіршення стану, визване стресами, спостерігалось з червня 2008 року по січень 2009 року. Отримувала інтенсивне лікування. Діагноз: Астено-невротичний депресивний синдром. Постійно потребує амбулаторного та періодично стаціонарного лікування 2-3 рази на рік (а.с.96). З відповіді КНП «Казанківська багатопрофільна лікарня» Казанківської селищної ради від 12.07.2022 року за вих.№01-13/667, вбачається, що [PERSON] в хірургічному та інфекційному відділеннях Казанківської ЦРЛ на лікуванні, в період з червня 2008 року по січень 2009 року, не перебувала. Імовірно [PERSON] лікувалась в терапевтичному відділені де у березні 2010 року сталася пожежа, приміщення де знаходилась медична документація була частково пошкоджена вогнем. На підставі викладеного КНП «Казанківська багатопрофільна лікарня» не може надати історію хвороби [PERSON] (а.с.143). Відповідно до інформації наданої КНП «Казанківський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 22.07.2022 року за вих.№01-11/19 вбачається, що [PERSON] , згідно записів в амбулаторній карті та записи в журналі амбулаторних хворих неврологічного кабінету за 2008 рік проходила лікування, а саме лікувалась в невропатолога: запис з амбулаторної карти від 31.05.2008 року, діагноз Астено-невротичний синдром; запис в амбулаторному журналі прийому невропатолога від 11.07.2008 року за №2582, була направлена на стаціонарне лікування в терапевтичне відділення, діагноз Дисциркуляторна енцефалопатія, Астено-невротичний синдром; запис з амбулаторної карти від 12.01.2009 року, діагноз Дисциркуляторна енцефалопатія з частими кризами, Астено-невротичний синдром. 08.09.2021 року стала на облік до сімейного лікаря [PERSON] . Періодично проходить курс лікування (а.с.151-152). Свідок [PERSON] допитаний у судовому засіданні пояснив, що він являється сином позивача [PERSON] та може підтвердити, що дійсно з 2008 року, після смерті матері [PERSON] , позивач [PERSON] перебувала у стресі та постійно була під наглядом лікарів, проходила курси стаціонарних лікувань в медичних закладах. Останнім днем звернення до нотаріуса із заявою було 18 листопада 2008 року. Позивач обґрунтувала неможливість вчасного звернення лише посиланням на обставини, що виникли 31 травня 2008 року та 11 липня 2008 року (звернення до лікаря з встановленням діагнозу), з усього шестимісячного періоду. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими\~у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання. Суд зазначає, що обставини звернення позивача [PERSON] за медичною допомогою у травні 2008 року та у липні 2008 року, не впливає на поважність причин пропуску строків звернення з відповідною заявою та не доводить наявність труднощів для спадкоємця вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини у встановлені законом строки. Крім того, у медичних довідках, які маються в матеріалах справи відсутня інформація про період перебування позивача [PERSON] на стаціонарному лікуванні, у них зазначена лише інформація щодо дати звернення до лікаря, зазначені діагнози. За таких обставин, суд приходить висновку про те, що позивач [PERSON] , всупереч вимогам\~ст.81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона за станом здоров`я не мала можливості у визначений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а посилання позивача, як на поважність причини пропуску нею шестимісячного строку, тривала хвороба та звернення до лікарів з подальшим встановленням діагнозу, не є достатніми та безспірними доказами підтвердження поважності пропуску цього строку, оскільки такі не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення таких дій. Слід зазначити, що у період захворювання (травень 2008 року і липень 2008 року) позивач [PERSON] мала можливість надіслати заяву поштою, що передбачалося Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №296/5 (яка втратила чинність 07.03.2012 року), однак такою можливістю не скористалася. Крім того, суд вважає не обґрунтованими посилання позивача [PERSON] , як на підставу поважності пропуску нею шестимісячного строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини введення на території України карантинних заходів, пов`язаних з запобіганням поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, оскільки відповідні заходи були введені з 12.03.2020 року, тобто майже через 12 років після пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи те, що позивач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини, у межах, передбаченого законодавством, шестимісячного строку, а тому суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на її рахунок.\~\~\~

Outcome: dismissed