Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

У квітня 2021 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Група Електроюа» про стягнення заборгованості з орендної плати, 3 % річних та інфляційних витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником зарядних пристроїв (станції) для електромобілів моделі АЕ-1, № 1237, яка введена в експлуатацію за адресою: [ADDRESS] , вартістю 2 000 дол. США, на підставі договору купівлі-продажу обладнання № 05-10-2019-2/1 від 05 жовтня 2019 року, укладеного між ним та відповідачем. Крім того, 05 жовтня 2019 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди вищевказаного обладнання з обов`язковим викупом № 05-10-2019-2/2 зі сплатою орендної плати в розмірі 1,82% в місяць від вартості обладнання. Термін оренди складає один рік з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 05 жовтня 2020 року. 06 жовтня 2020 року позивачем на адресу відповідача була надіслана заява про припинення дії договору оренди та необхідність отримання ним від відповідача суми грошових коштів, яка обумовлена укладеним між ними договором оренди. 20 лютого 2021 року на адресу відповідача була направлена претензія з вимогою виконання своїх зобов`язань за договором оренди та виплати грошових коштів. Однак, вказані заява та претензія залишилися без відповіді. Станом на 06 квітня 2021 року позивач не отримав від відповідача грошові кошти за договором оренди та об`єкт, який був переданий в оренду, будь-яких підтверджень про розрахунок чи передачу об`єкта за договором оренди відповідач на адресу позивача не надав. Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача, заборгованість з орендної плати, яка утворилась станом на 06 квітня 2021 року в розмірі 83 252,63 грн, а також відповідно до статті 625 ЦК України, 3% річних - 1 243,75 грн та інфляційні витрати - 4 678,76 грн, а всього - 89 175,14 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року вищевказану позовну заяву передано за підсудністю до Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська. 05 липня 2021 року ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська вказану справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року за вказаним вище позовом відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та встановлено відповідачеві 15-денний термін для подання відзиву. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові та просила його задовольнити, також зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Крім того, у встановлений судом строк, своїм правом на подання відзиву не скористався, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи, що сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що позивач є власником станції заряджання електромобілів змінного струму, модель АЕ-1, заводський номер 1237, «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЄ, код ДКПП 27.11.50-33.00» клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50+-1) Гц), яка введена в експлуатацію і знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Боборова, 1, що підтверджується договором купівлі-продажу обладнання від 05 жовтня 2019 року № 05-10-2019-2/1, укладеними між позивачем та відповідачем (а. с. 14-17). 05 жовтня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 05-10-2019-2/2 (а. с. 18-21). Відповідно до пункту 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування з зобов`язанням обов`язкового викупу наступне майно (обладнання): зарядні пристрої (станції) для електромобілів з характеристиками, визначеними у Специфікації, що є додатком до даного договору у кількості одна одиниця. Пунктом 1.1.1. встановлено, що загальна вартість об`єктів оренди становить 49 500 гривень, що на дату укладання договору становить 2 000 доларів США. Згідно з пунктом 3.1. договору термін оренди складає 1 рік з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 05 жовтня 2020 року. Відповідно до пункту 4.1. договору розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому складає 1,82% в місяць від суми, яка вказана п. 1.1.1. даного договору, з щомісячною капіталізацією, а саме: кожного місяця, протягом строку користування Об`єктом оренди відсоток включає в себе суму капіталізації відповідно до пункту 4.3. Договору. Пунктом 4.2. встановлено, що дата повернення всієї загальної суми орендних платежів (відсотків) за рік, та обов`язкового викупного платежу має відбутися до 06 жовтня 2020 року. Згідно з пунктом 4.3. договору сума щомісячних нарахованих відсотків, яка підлягає виплаті щомісяця капіталізується (рефінансується) шляхом додавання до загальної суми обов`язкового викупного платежу у розмірі 483 доларів США до суми орендних платежів нарахованих за попередні періоди і підлягає виплаті 06 жовтня 2020 року, а також єдиноразовий платіж згідно акції в розмірі 60 доларів США. Згідно з пунктом 6.1. договору встановлено, що об`єкт оренди вважається переданим в оренду і повернутим з оренди з моменту підписання даного договору та відповідної специфікації об`єкта оренди. Пунктом 8.1. вказаного договору визначено, що орендар зобов`язується викупити об`єкт оренди в кінці строку дії цього договору, або достроково в будь-який час на вимогу орендодавця, за умови письмового повідомлення орендодавцем орендаря на поштову адресу, або подання особисто, під розпис про вручення повідомлення уповноваженій особі (працівнику) орендаря за реквізитами, визначеними у цьому договору не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати обов`язкового викупу. Право власності на майно, що є об`єктом оренди, у такому разі переходить до Орендаря після сплати останнім Орендодавцю повної суми орендної плати, нарахованої відповідно до умов цього договору, та всієї суми обов`язкового викупного платежу в гривні, еквівалентної 2 000 дол. США, за офіційним курсом НБУ на день повернення коштів. Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Таким чином, враховуючи, що вищевказана зарядна станція на праві власності належать [PERSON] , то його вимоги щодо повернення орендної плати ґрунтуються на нормах закону. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Як вже встановлено судом, відповідно до пункту 4.2. договору дата повернення всієї загальної суми орендних платежів (відсотків) за рік, та обов`язкового викупного платежу має відбутися до 06 жовтня 2020 року. Згідно з пунктом 4.3. договору сума щомісячних нарахованих відсотків, яка підлягає виплаті щомісяця капіталізується (рефінансується) шляхом додавання до загальної суми обов`язкового викупного платежу у розмірі 483 доларів США до суми орендних платежів нарахованих за попередні періоди і підлягає виплаті 06 жовтня 2020 року. Так, відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З позову вбачається, що у порушення вимог договору відповідачем не було сплачено орендну плату та обов`язкового викупного платежу в кінці строку дії договору, у порядку передбаченому пунктом 1.8. договору оренди. Водночас позивачем, 06 жовтня 2020 року до офісу відповідача надіслана заява, в якій позивач просить викупити орендоване обладнання за ціною 2 000 доларів США, а також сплатити орендні платежі за рік користування обладнанням у розмірі 483 дол. США. Крім того в цьому повідомленні позивач зазначив про небажання продовжувати дію договору оренди (а. с. 31). Крім того, 20 лютого 2021 року відповідачу було направлено лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість, яка залишилась без відповіді (а.с. 26-30). Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] вказував на те, що ТОВ «Група Електроюа» допустило заборгованість із орендної плати та не викупило об`єкт оренди, у зв`язку з чим просив стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 06 квітня 2021 року в сумі 2 979,80 дол. США. Враховуючи вищевикладене, а також, що позивачем було надіслано відповідачу повідомлення про бажання розірвати укладений договір оренди та отримати належні йому виплати, на які останній жодним чином не відреагував, відповідач не надав відзиву до суду, чим приведені позивачем обставини не спростував, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості. Так, розмір заборгованості з орендної плати за договором від 05 жовтня 2019 року № 05-10-2019-2/2 за період з 05 жовтня 2019 року по 06 жовтня 2020 року складає 426,8 дол. США, розмір заборгованості зі сплати обов`язкового викупного платежу становить 2 543 дол. США, а всього - 2 979,8 дол. США, що складає 83 252,63 грн. Правильність нарахованих позивачем сум орендної плати судом перевірена. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних то суд виходить з наступного. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що відповідно до статті 625 ЦК України з відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням умов договорів, підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних. Вимогами частини другої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання по оплаті орендної плати та обов`язкового викупного платежу, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з ТОВ «Група Електроюа» 3% річних у розмірі 1 243,75 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 678,76 грн є правомірною. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 908 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved