Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

У травні 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач зазначила, що з 26.04.2017 перебуває у шлюбі з відповідачем, що зареєстрований Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 26.04.2017, актовий запис № 527. В шлюбі у подружжя народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]. Позивач вказує, що сімейні відносини з відповідачем погіршились, вони не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Після народження молодшого сина, позивач дізналася, що відповідач має іншу жінку. Коли молодшій дитині було два місяці відповідач залишив сім`ю, що фактично призвело до припинення шлюбних відносин. Позивач вважає, що примирення між ними не можливе і просить шлюб розірвати. Крім того, зважаючи на те, що з відповідачем не досягнуто згоди про утримання дітей, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на їх утримання в розмірі 5000, 00 грн на кожну дитину та аліменти на утримання дружини до досягнення сином [PERSON] , трирічного віку в розмірі 3000,00 грн. Ухвалою суду від 06.06.2022 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 20.07.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який судом не прийнято, оскільки він був поданий з порушенням порядку його подання, зокрема були відсутні належні докази надіслання його на адресу позивача. 22.07.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем вимоги позову визнаються частково. Зокрема відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу між сторонами. Водночас ним не визнаються вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі, що заявлений до стягнення. Відповідач визнає, що більше року не проживає з позивачем, через різні погляди на життя та зловживання дружиною алкогольними напоями. Під час окремого проживання, відповідач завжди добровільно допомагав позивачу, надавав грошові кошти на продукти, ліки, сплату комунальних послуг, що визнається позивачем. Відповідач ніколи не відмовлявся від утримання дітей, оскільки розуміє, що зобов`язаний їх утримувати. Просив врахувати, що через російську військову агресією відповідача було звільнено з роботи за угодою сторін, з того часу він не має доходу, був вимушений поїхати з новою родиною за кордон, де наразі перебуває під тимчасовим захистом. Також при ухваленні рішення просив врахувати, що в нього на утриманні перебуває третя дитина, що народжена від іншої жінки. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів в мінімальному рекомендованому розмірі на кожну дитину. Просив відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, до досягнення дитиною трьох років. 12.08.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Так, представник позивача зазначає, що заради уникнення обов`язку по утриманню сім`ї, відповідач безпідставно намагається виставити дружину в негативному світлі, звинувачуючи її в тому, що вона нібито зловживає алкогольними напоями. На підтвердження заперечень надала позитивні характеристики позивача з місця її проживання, роботи, з дитячого навчального закладу та довідку № 463526 від 03.08.2022 Київської міської наркологічної лікарні «Соціотерапія». Вказала, що розмір аліментів, що заявлений позивачем в позові є обґрунтованим, а доводи відповідача, про наявність іншої сім`ї, відсутність доходу не є обставинами, що звільняють його від сплати аліментів на дружину, та встановлення мінімального розміру аліментів на дітей. Просила врахувати, що відповідач є здоровою, працездатною, дієздатною особою, а тому зобов`язаний утримувати усіх дітей, у розмірі, необхідному для їх гармонійного розвитку. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, посилаючись на доводи, що викладені в заявах по суті справи. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що відповідачем визнається позов в частині розірвання шлюбу та стягненні аліментів в мінімальному рекомендованому розмірі на кожну дитину. В решті вимог позову просив відмовити Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини своєї неявки до суду не повідомили. Вислухавши виступи представників сторін, дослідивши докази і письмові заяви по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Встановлено, що з 26.04.2017 сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 26.04.2017, актовий запис № 527.. В шлюбі у подружжя народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач у відзиві на позов визнав вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із заяви позивача вбачається, що сім`я сторін існує лише формально: вони не підтримують шлюбно-сімейних відносин та не ведуть спільного господарства. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже зважаючи на те, що відповідач безумовно визнав позов про розірвання шлюбу, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи в цій частині. Щодо вимог про стягнення аліментів слід зазначити наступне. В судовому засіданні встановлено, що діти проживають постійно з матір`ю. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зі змісту ст. 27 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд має враховувати ряд обставин, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Разом з тим, визначальним при вирішенні питання про розмір аліментів є інтереси дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дітей може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не міститься в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивачем обрано спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Заперечуючи проти заявленого позивачем розміру аліментів та погоджуючись сплачувати аліменти у мінімальному рекомендованому розмірі на кожну дитину, відповідач посилається на відсутність у нього доходу, перебування за кордоном під тимчасовим захистом та наявність третьої дитини на утриманні. Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що відповідач має третю дитину, [PERSON] , [INFO] , яку також зобов`язаний утримувати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, як наявності так і відсутності у відповідача доходу, рухомого чи нерухомого майна. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що йому не відомі вказані обставини, та послався, що саме позивач має довести їх наявність. Водночас згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона має довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, хронічними захворюваннями не страждає, доказів зворотного в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України з даного приводу в розпорядження суду не надано. Згідно заяви про тимчасовий захист переміщених осіб, позивач має право на працю через 24 години після видачі цього документу, тобто виходячи зі змісту вказаної заяви позивач може працевлаштуватися в країні Іспанія. Також судом враховується те, що з серпня 2022 року уряд Іспанії затвердив отримання фінансової допомоги українцям, які отримали тимчасовий захист у країні та не мають достатніх фінансових можливостей. Виплати становлять 400 євро на кожного дорослого та 100 євро на дитину. З огляду на викладене вище, з урахуванням принципу рівності дітей на утримання і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 3000, 00 грн. на кожну дитину щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з 28.04.2022 і до досягнення дітьми повноліття. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до змісту ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, судом встановлено, що позивач має право на утримання від відповідача до досягнення їхньою дитиною трирічного віку. Диспозиція ст. 84 СК України визначає, що право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Враховуючи те, що діти сторін проживають разом з позивачем, остання несе витрати по їх утриманню, забезпечує їх лікуванням вразі потреби, займається їх вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, на час розгляду справи позивач не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною, що не досягла трьох років, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на її утримання аліменти в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, починаючи з 28.04.2022 та до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] включно. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст.80,84,182,183,191,199,200,201 СК України,

Outcome: partial