Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач в період з 06.08.2012 по 03.11.2017 року працював на підприємстві відповідача слюсарем ремонтником управління з ремонту технологічного устаткування, а потім майстром дільниці в цьому управлінні. 07 грудня 2012 року під час виконання трудових обов`язківз\~ним стався\~нещасний випадок,\~в результаті\~якого він\~у молодому\~віці отримав\~тілесні ушкодження,\~внаслідок яких\~у нього\~погіршилося здоров`я,\~була порушена\~нормальна життєдіяльність,\~він не мав можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, він до цього часу відчуває постійний біль, дискомфорт, пригнічення фізичного та душевного стану. Вважає, що втрата здоров`я на виробництві завдає йому моральних страждань, що носять триваючий характер, тому просить суд стягнути з АТ «ПГЗК» на його користь 195 000,00 грн. в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок виробничої травми при виконанні трудових обов`язків. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в позові, посилаючись на те, що в Актах за ф.Н-1 та Н-5 серед осі, які допустили порушення законодавства про охорону праці вказано і позивача, який порушив п.2.4.5 Інструкції з охорони праці слюсаря-ремонтника від 29.05.2012 року, а саме: не перевірив наявність і стан огородження на обладнанні, яке працювало на дільниці ремонту. Вказані акти позивачем не оскаржувались. Також зазначає, що немає доказів винних дій відповідача у втраті професійної придатності, і не доведено причинного зв`язку між ушкодженням його здоров`я внаслідок отриманої травми і виною підприємства. Вимоги позивача щодо сплати йому моральної шкоди не відповідають вимогам діючого законодавства України, а заявлена сума моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості. Також вважає, що у разі стягнення з відповідача моральної школи слід застосувати до спірних правовідносин вимоги податкового законодавства та стягувати її з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Стислий виклад відповіді позивача на відзив. Після отримання відзиву, позивач подав відповідь на відзив, просив врахувати, що в протоколі засідання комісії з охорони праці АТ «Південний ГЗК» зазначено, що вина позивача у нещасному випадку становить 10 %, із чого слідує, що інші 90 % вини покладаються на підприємство, тобто відповідача по справі, який не в повній мірі дотримувався вимог з охорони праці. Внаслідок нещасного випадку на виробництві його ліва нога має незвичний для оточуючих вигляд, що викликає у нього почуття неповноцінності та невпевненості в собі, і цим постійно завдаються йому моральні страждання. Процесуальні дії у справі. 16.08.2022 позовна заява надійшла до суду. 19.08.2022\~позовна заява\~прийнята до\~розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. 06.09.2022 від відповідача надійшов відзив на позов. 14.09.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в прийнятті якого судом відмовлено, оскільки він не відповідає вимогам ч.4 ст.178 ЦПК України (його копія і долучені до нього документи не надіслано відповідачу). Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] з 06.08.2012 року працював в Акціонерному товаристві «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» слюсарем-ремонтником 4-го розряду дільниці з ремонту та реконструкції устаткування фабрик управління з ремонту технологічного устаткування, майстром дільниці. Звільнився з підприємства 03.11.2017 на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я /а.с.5-6/. 12 листопада 2012 року комісією з розслідування нещасного випадку, що стався 07 листопада 2012 року в районі технологічного отвору кульової ями млинів №11-13 відмітки +3700 відділення подрібнення РЗФ № 2 з потерпілим [PERSON] , складено Акт розслідування форми Н-5, згідно з яким технічні причини нещасного випадку відсутні, організаційними причинами є: невиконання посадових обов`язків, порушення п.п. 2.7, 2.17 «Посадової інструкції № 35-47 механіка дільниці № 5 з ремонту та реконструкції устаткування фабрик» від 01.04.2009 року; порушення п.п. 2.4, 2.8 «Посадової інструкції № 05-29 механіка дільниці подрібнення рудозбагачувальної фабрики № 2» від 31.05.2012 року; невиконання вимог інструкції з охорони праці, порушення п. 2.4.5 «Інструкції з охорони праці № ОТ 35-01 35-47 слюсаря-ремонтника» від 29.05.2012 року. /а.с.14-17/. В розділі 6 цього Акту зазначено, що нещасний випадок вважається пов`язаним з виробництвом і по ньому складається Акт за формою Н-1. Згідно з Актом №6 форми Н-1 від 12.11.2012 основною причиною нещасного випадку є невиконання посадових обов`язків, супутніми - невиконання вимог інструкції з охорони праці. Як вказано комісією в п.10 цього Акту, особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є механік дільниці управління з ремонту технологічного устаткування [PERSON] , механік дільниці подрібнення рудозбагачувальної фабрики № 2 [PERSON] , та слюсар-ремонтник управління з ремонту технологічного устаткування [PERSON] /а.с.9-12/. Позивач в період з 07.11.2012 по 01.12.2012 року знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Криворізькій міській лікарні № 11 з діагнозом «Закритий оскольчастий перелом лівої п`яткової кістки зі зміщенням уламків, забій грудної клітки /а.с.13/. Починаючи з грудня 2014 року, позивач неодноразово проходив лікування в травматологічному відділенні, відновлювальному відділенні, в тому числі - щорічно, протягом 2015-2022 років - в НІЇ медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ із наслідками виробничої травми 2012 року у виді консолідованого оскольчастого перелому лівої п`яткової кістки /а.с.23-32/. З копій медичних документів вбачається, що Позивач ходить за допомогою ціпка, виражено накульгує на ліву нижню кінцівку, відчуває болючість. Внаслідок зазначеного вище трудового каліцтва з ураження ОРА, первісним висновком медико-соціальною експертної комісії [PERSON] 19.06.2013 встановлено третю групу інвалідності, а при повторних оглядах 03.06.2015 - ступінь втрати професійної працездатності 30 % по трудовому каліцтву (нещасний випадок 07.11.2012р.) та третю групу інвалідності. Відповідний показник ступеню втрати працездатності та III група інвалідності підтверджено оглядом МСЕК від 16.06.2021 року строком до 01.07.2023 року /а.с.18-22/. Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Статтею 6 цього Закону визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ст.13). Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного Кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина перша статті 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає серед іншого у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За приписами ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що травма, яка була отримана позивачем 07.11.2012 року, пов`язана з виробництвом, медичні документи підтверджують наявність у нього наслідків каліцтва, стійку втрату працездатності, у зв`язку з чим суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок отриманої травми у достатньо молодому віці, у позивача змінився образ та якість життя, що безумовно завдає йому моральних страждань. Позивач систематично проходить лікування органів рухового апарату, потребує постійного прийому ліків, вжиття додаткових зусиль для покращення стану здоров`я, переносить фізичний біль, що, безумовно, спричиняє йому моральні страждання. Суд критично ставиться до заперечень Відповідача в тій частині, що Позивач не довів наявність причинного зв`язку між шкодою здоров`ю, заподіяною йому нещасним випадком, та діями Відповідача, оскільки ця обставина доведена Актами форми Н-1 та Н-5. І хоч з Акту ф.Н-5 видно, що позивач також порушив вимоги п.2.4.5 Інструкції з охорони праці слюсаря-ремонтника, суд вважає, що належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими, має створювати роботодавець, а Позивач, як працівник, має право розраховувати на безпечні умови праці. При цьому суд керується положеннями ст.16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 № 155, згідно з якою від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обгрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку, а також загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує, що незважаючи на нещасний випадок, позивач продовжував певний час працювати на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманого ним ушкодження здоров`я, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що вказує на погіршення стану його здоров`я та незворотність негативних наслідків перенесеної травми, і, виходячи з цих обставин, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 80 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. Щодо заперечень відповідача в частині стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~За змістом п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України з 23.05.2020 року звільняються від оподаткування податком доходи фізичних осіб у виді відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. \~ \~ \~ \~Оскільки судом задовольняються вимоги позивача на суму 80\~000 грн., то \~суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду з урахуванням утримання з неї обов`язкових податків і зборів. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial