Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

09.08.2022 року до суду надійшла для розгляду вищевказана позовна заява. В обгрунтування своїх вимог, позивач вказала, що з 05.02.1999 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Юр"ївського районного суду Дніпропетровської області від 31.08.2011 року, шлюб розірвано. В даному шлюбі, в них народився син - [PERSON] - [INFO] . Згідно до Рішення Юр"ївського районного суду Дніпропетровськлї області від 09.10.2018 року, місцем проживання сина, було визначено з відповідачем по справі. 11.02.2019 року, за рішенням цього ж суду, з неї, було стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання сина [PERSON] . До травня місяця 2022 року, син проживав з відповідачем. Однак, з травня 2022 року, дитина проживає з нею, позивач вказує, що проживання сина саме з нею, відповідає його інтересам і вона має можливість забезпечити його всім необхідним та займатися його вихованням. Чинити перешклоди у спілкування з дитиною відповідачу, вона не буде. На підставі викладеного, позивач прохає, звільнити її від сплати аліментів на користь відповідача на утримання сина і визначити місце проживання сина [PERSON] [INFO] , саме з нею- позивачем по справі. Ухвалою судді від 22 серпня 2022 року відкрито провадження по справі і призначено підгтовче судове засідання на 22 вересня 2022 року. Ухвалою судді 22 вересня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду на 11.10.2022 року. Позивач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. У судове засідання 11.10.2022 року позивач не з"явилася та подала заяву про розгляд справи за її відсутності та позов прохає задовольнити. Третіми особами, 11.10.2022 року, не забезпечено явку своїх представників та подано заяви, про розгляд справи за їх відсутності, так як, вважають, що в інтересах дитини, позов підлягає задоволенню. З приводу позовних вимог, на виконання ухвали суду, ними підготовані письмові висноски, які подано до суду. Відповідач у підготовчому судовому засідані, позов позивача визнав, та вказав, що відзиву на позов від не подавав, заяв та клопотань по справі не має. 11.10.2022 року, у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка сторін у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Юр"ївського районного суду Дніпропетровської області від 09.10.2018 року (а.с.№19-20). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.№10). Згідно рішення Юр"ївського районного суду Дніпропетровської області від 11.02.2019 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 11.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.№21-22). Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідок Юр"ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області (а.с.№15) та виконавчого комітету Юр"ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області (а.с.№18). Із акту обстеження фактичного проживання від 08.08.2022 року №97 вбачається, що і позивач і дитина - син [PERSON] [INFO] , проживають однією сім"єю за вказаною вище адресою (а.с.№16). У Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Юр"ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 04.10.2022 року №1110/0/2-22 (а.с.№53-54), зазаначено, що під час обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , вбачається, що для дитини облаштована окрема кімната обладнана ліжком, шафою, письмовим столом, стільцем, постільною білизною, комп"ютером. В наявності речі, одяг, взуття, засоби гігієни відповідно віку та статі дитини. Дитина має все необхідне в задовільному стані, має два мобільні телефони. [PERSON] створила всі умови для належного проживання та розвитку дитини. Із довідки інспектора відділу кадрів начальника КП "Синельниківського міського водоканалу" ДОР", вбачається, що позивач працює на посаді начальника відділу збуту КП "Синельниківський міський водоканал" Дніпропетровської обласної ради з 02.08.2018 року і по теперішній час (а.с.№11). Згідно до Характеристики з місця роботи позивача, що вона характеризується з позитивної сторони, користується авторитетом серед підлеглих і дисциплінарних стягнень не мала (а.с.№12). Однією із вимог позовної заяви позивач просить визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з нею [PERSON] за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] . Щодо заявленої вимоги, суд зазначає наступне: Відповідно до ч. 2 статті 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років. Якщо ж дитині від 10 до 14 років, вона спільно з батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. В свою чергу, дитина, якій виповнилося 14 років та батьки якої проживають окремо, самостійно приймає рішення щодо місця свого проживання. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Враховуючи вищевикладене, звертаючи увагу на те, що на момент звернення до суду з даним позовом, й, відповідно, на дату розгляду цієї справи судом дитина сторін [PERSON] досягла віку чотирнадцяти років, а тому наділений правом самостійно визначити з ким із батьків він бажає проживати, тому суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Щодо припинення стягнення аліментів з позивача, суд зазначає наступне. Згідно положень ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Так, із поданих суду Висновку служби у справах дітей Юр"ївської селищнорї ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 30.09.2022 року №193 (а.с.№51-52) та Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Юр"ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 04.10.2022 року №1110/0/2-22 (а.с.№53-54), вказано, що думка дитини була з"ясована у присутності спихолога. [PERSON] виявив бажання проживати з матір"ю. Також з останнього висновку (а.с.№54) вбачається, з приводу визначення місця проживання дитини 30 вересня 2022 року було засідання комісії з питать прав захисту дітей, про що складено відповідний Протокол № 9. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст.181 СК вбачається, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина. При цьому відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При ухваленні рішення від 11.02.2019 року по справі № 198/915/18, [PERSON] мав право на отримання аліментів від [PERSON] , оскільки на той час син проживав разом з ним. Разом з тим, на теперішній час син проживає з матір"ю, позивачем [PERSON] , син перебуває на утриманні і вихованні своєї матері, оскільки проживає разом з нею. Натомість позивач, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, зобов`язаний виконувати рішення суду від 11.02.2020 року та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь [PERSON] , що свідчить про порушення майнових прав та інтересів позивача, оскільки останній перебуває вже на її утриманні. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Разом з тим, нормами Сімейного кодексу України не передбачено припинення стягнення аліментів з батьків на утримання неповнолітніх дітей без припинення права на аліменти. Статтями 192 та 197 СК України передбачено спеціальні способи захисту прав платників аліментів, які застосовуються у разі зміни обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів, і такими способами є зміна розміру аліментів або звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до ст. 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що жоден із способів, передбачених ст.ст. 192, 197 СК України, не забезпечить усунення порушення прав позивача, а іншого способу не передбачено законом. Відповідно до ст. 7 СК регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною другою статті 13 ЦК передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Тож, з огляду на положення ст. ст. 7, 10, 181, 192 СК України , в контексті положень ст.ст. 3, 5, 273 ЦПК України, ст. ст. 13, 16 ЦК України, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині позовних вимог про припинення стягнення аліментів, оскільки лише у такий спосіб можливо належним чином захистити порушене право позивача і такий спосіб не завдасть шкоди правам та інтересам відповідача і дитині, про яку йдеться. Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Проте, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №648/2062/18. Виходячи з того, що неповнолітній син проживає разом з матір"ю й перебуває на її утриманні, сплата позивачем аліментів на користь відповідача на утримання дитини в силу вимог статті 181 СК України та статті 273 ЦПК України підлягає припиненню. Аналогічна позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №648/2062/18. Крім того, судом враховується рішення Верховного Суду по справі №711/8561/16. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За правилами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Приписами ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням с Враховуючи, що позивачем не заявлено вимогу, що до стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання сина, суд, відповідно до статті 13 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. За правилами ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, підлягають стягненню з відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки, позивачем дану вимогу не заявлено, то суд, не стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, відповідгно до ст.13 ЦПК України.

Outcome: partial