Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач 1»), [PERSON] (надалі - «Позивач 2») в особі свого уповноваженого представника звернулися до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо» (надалі - «Відповідач», «ТДВ «СК «Кредо»), третя особа: [PERSON] , в якому просила стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо» на користь Позивача-1 суму невиплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в розмірі 420507, 00 грн., та суму невиплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з заподіяною моральною шкодою на користь кожного з позивачів в розмірі 11335,20 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що дії страхової компанії (Відповідача) щодо невиплати на користь Позивачів вказаних сум страхового відшкодування моральної шкоди, а також відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, які підлягають виплаті у зв`язку зі смертю [PERSON] , [INFO] , яка була матір`ю Позивача-1та дочкою Позивача-2 і яка померла в результаті ДТП за участі водія [PERSON] , що керував транспортним засобом «DAIHATSU SIRION», д.н.з. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ТДВ «СК «Кредо», - є неправомірними, оскільки передбачені чинним законодавством підстави для відмови у здійсненні таких виплат, на думку Позивачів, відсутні. Сторона позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити їх з підстав, викладених в позовній заяві, не заперечували про розгляд справи без їх участі ( а.с. 98). Відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо» - скористалося своїм правом на відзив, який подано до суду та в якому представник страхової компанії проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні. Так, заперечуючи проти позову, Відповідач у відзиві покликається на те, що оскільки у спірних правовідносинах на даний час відсутній процесуальний документ, яким встановлена вина конкретного водія, як учасника ДТП, отже, підстави для виплати страхового відшкодування, на думку представника страхової компанії, відсутні. За відсутності підстав для виникнення цивільно-правової відповідальності за спричинену шкоду у страховика не виникає обов`язку по відшкодуванню такої шкоди. У поданому до суду відзиві на позов представник Відповідача просив здійснювати розгляд справи без участі представника Відповідача ( а.с.62-87). Представником Відповідача подано відповідь на відзив на позов, у якому він заперечив проти доводів представника Відповідача (а.с. 88-93). Третя особа: [PERSON] - письмових пояснень до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.11-13). 20.08.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за №12020090000000657 за ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до фабули якого 20.08.2020 року приблизно о 04 год. 20 хв. у темну пору доби, суху погоду, водій [PERSON] , перебуваючи у стані, що унеможливлює здатність належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки, керуючи автомобілем «DAIHATSU SIRION», д.н.з. [NUMBER] , рухався проїзною частиною вулиці Залізнична, що у м. Івано-Франківську, у напрямку площі Привокзальна. В салоні автомобіля перебували пасажири: [PERSON] , [PERSON] і малолітній [PERSON] . Водій [PERSON] під час руху проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, рухаючись прямою ділянкою дороги, не справився з керуванням, унаслідок чого виїхав за межі проїзної частини ліворуч, де допустив виїзд на тротуар та наїзд на будинок №29 . Унаслідок порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої, зокрема, пасажир [PERSON] загинула від відкритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку та тверду мозкові оболонки, в шлуночки головного мозку, з забоєм головного мозку зліва, переломом кісток основи, склепіння черепа, крововиливом в м`які частини голови, забійними ранами та синцями в ділянках голови, яка ускладнилася набряками та стисненням головного мозку (а.с. 6-9). Згідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с.10). 26 квітня 2021 року прокурором затверджено обвинувальний висновок у кримінальному провадженні №12020090000000657 щодо [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України. Станом на даний час кримінальна справа за вказаним обвинувальним висновком щодо [PERSON] перебуває на розгляді в суді (справа №344/6402/21). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «DAIHATSU SIRION», д.н.з. [NUMBER] станом на 20.08.2020 року була застрахована в ТДВ «СК «Кредо», що підтверджується полісом № 200922017 (а.с. 24). 22 лютого 2021 року позивачі, звернулася до ТДВ «СК «Кредо» із заявами про виплату страхового відшкодування (а.с.22, 23). В той же час, страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника та моральної шкоди страховою компанією заявнику не виплачено. Так, у поданому до суду відзиві на позов представник ТДВ «СК «Кредо» покликається на те, що оскільки у спірних правовідносинах на даний час відсутній процесуальний документ, яким встановлена вина конкретного водія, як учасника ДТП, отже, підстави для виплати страхового відшкодування, на думку представника страхової компанії, на даний час відсутні. За відсутності підстав для виникнення цивільно-правової відповідальності за спричинену шкоду у страховика не виникає обов`язку по відшкодуванню такої шкоди. Права ж позивачів, на отримання, а також розмірів страхових відшкодувань у відзиві на позов представник страхової компанії не заперечує. Отже, фактично Позивачам з боку страхової компанії було відмовлено у виплаті страхового відшкодування за їх заявами. Посилаючись на незаконність такої відмови у здійсненні страхового відшкодування позивачі і звернулися до суду з даним цивільним позовом. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - також «Закон»). У відповідності до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із вимогами п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За правилами ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Судом встановлено, що 20.08.2020 року приблизно о 04 год. 20 хв. у темну пору доби, суху погоду, водій [PERSON] , перебуваючи у стані, що унеможливлює здатність належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки, керуючи автомобілем «DAIHATSU SIRION», д.н.з. [NUMBER] , під час руху проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, рухаючись прямою ділянкою дороги, не справився з керуванням, унаслідок чого виїхав за межі проїзної частини ліворуч, де допустив виїзд на тротуар та наїзд на будинок [ADDRESS] . Унаслідок порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої, зокрема, пасажир [PERSON] загинула. Факт смерті [PERSON] [INFO] року підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 10). За фактом дорожньо-транспортної пригоди 20.08.2020 року було зареєстровано кримінальне провадження №12020090000000657, в рамках якого складено обвинувальний акт щодо [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України, направлено його до суду; станом на даний час судовий розгляд обвинувального акту триває. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «DAIHATSU SIRION», д.н.з. [NUMBER] станом на 20.08.2020 року була застрахована в ТДВ «СК «Кредо», що підтверджується полісом № 200922017 (а.с. 24). Позивач-1 доводиться донькою загиблої [PERSON] , а Позивач-2 - матір`ю заглибної, Судом встановлено, що до цього часу страхове відшкодування Позивачам не сплачено. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно із п. 1.7 ст. 1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно до п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. У відповідності із ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2ст. 1168 ЦК України). Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якогозаконом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому у даній справі судом встановлено факт завдання шкоди стороні позивача, адже смерть [PERSON] (яка доводилася їм рідною матір`ю та дочкою відповідно) за участі автомобіля марки «DAIHATSU SIRION», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , відповідальність якого на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Кредо», що підтверджується полісом № 200922017. Даний факт представником Відповідача не заперечувався у відзиві на позов. При цьому, відповідно до чинного закону обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У відповідності до п. 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та визначені п. 35.2 цієї статті документи. Відповідно до п.35.2. до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди,- у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є)відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). У відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України, страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону,- МТСБУ),

Outcome: approved