Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

01 липня 2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила: -розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 08 лютого 2013 року Червоноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 23. -визнати спільною сумісною власністю сторін квартиру за адресою: [ADDRESS] ; транспортний засіб: марка NISSAN, модель NOTE, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ХЕЧБЕК-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1598, колір СИНІЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2008; транспортний засіб: марка TOYOTA, модель VENZA, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір БІЛИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2011. У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] ; транспортного засобу: марка NISSAN, модель NOTE, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ХЕЧБЕК-В, номер шасі (кузова, рами)" [NUMBER] , об`єм двигуна 1598, колір СИНІЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2008; транспортного засобу: марка TOYOTA, модель VENZA, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір БІЛИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2011. Стягнути із відповідача на її користь судові витрати. Свій позов обґрунтовувала тим, що 08 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що Червоноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області було зроблено відповідний актовий запис № 23. Від цього шлюбу в них народилось двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Ведення спільного господарства і фактичні шлюбні відносини між ними припинилися з 08 лютого 2021 року. Сумісне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з тим, що вони не зійшлися характерами, як з 'ясувалося в них зовсім різні життєві цінності та погляди на життя, вони мають непримиримі розбіжності щодо поглядів на шлюб, сім`ю, та інші життєво важливі питання. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливі, бо це суперечить її інтересам, інтересам відповідача і їхнім дітям, томувона звертається з позовом про розірвання шлюбу. За час шлюбу ними було набуте наступне майно: квартиру за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21 січня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лазаревою В.П., зареєстровано в реєстрі за № 70, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197097939 від 21 січня 2020 року, вартістю 1143040 грн.; автомобіль марки NISSAN, модель NOTE, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ХЕЧБЕК-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1598, колір СИНІЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2008, що підтверджується угодою № 6200/16/000463 про купівлю-продаж із третіми особами від 06 листопада 2016 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , вартістю 149000 грн; транспортний засіб: марки TOYOTA, модель VENZA, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір БІЛИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2011, шо підтверджується договором купівлі-продажу 8045/2020/2188822 транспортного засобу від 08 вересня 2020 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , вартістю 460000 грн. Право власності на зазначені квартиру і транспортні засоби зареєстроване за відповідачем. Позивач вважає, що квартира та транспорті засоби є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, та бажає їх поділити. 23 липня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 16 листопада 2021 року. 28 вересня 2021 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково. Відповідач визнає, що на даний момент шлюбні відносини з позивачем фактично припинені з 08 лютого 2021 року, збереження шлюбу не є можливим, спільне господарство не ведеться, тому є підстави для його розірвання у судовому порядку. Він також визнає той факт, що майно, яке зазначено у позові є спільним та повинно бути поділене у судовому порядку, однак не так як того бажає позивач. Позивач зазначає у позовній заяві, що квартира та два транспортні засоби є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та одночасно не зазначає, що відповідач проти цього заперечує, отже, у такому випадку за загальним правилом презумпції спільності майна подружжя не є необхідним додатково визнавати у судовому порядку спільним майном подружжя те майно, спільність сумісної власності на яке не заперечується жодним з подружжя. Тому, в такій ситуації, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю майна та просить суд врахувати це при визначенні судових витрат при ухваленні рішення по справі. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України). При цьому суд зобов`язаний враховувати презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні. Відповідач зазначає, що квартира за адресою: [ADDRESS] , транспортний засіб: марки NISSAN, модель NOTE, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ХЕЧБЕК-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1598, колір СИНІЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2008; транспортний засіб: марки TOYOTA, модель VENZA, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір БІЛИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2011, є неподільними речами, а тому їх неможливо поділити між позивачем та відповідачем без втрати їх цільового призначення та так, як хоче позивач, а саме визнати за ним право власності на 1/2 частину зазначених речей. В той же час поділ спільного майна подружжя має бути ефективним та таким, який, враховуючи презумпцію рівності часток, максимально забезпечить інтереси кожного з подружжя. Враховуючи викладене, відповідач пропонує поділ спільного майна подружжя здійснити наступним чином: - визнати за позивачем право особистої приватної власності на транспортний засіб: марки NISSAN, модель NOTE, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ХЕЧБЕК-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1598, колір СИНІЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2008 (далі - Т31); - визнати за відповідачем право особистої приватної власності на транспортний засіб: марки TOYOTA, модель VENZA, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір БІЛИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2011 (далі - Т32); - здійснити продаж квартири за адресою: [ADDRESS] , а отримані кошти поділити таким чином: кошти відповідача від продажу квартири зменшити на 311000 грн. (різниця між вартістю Т31 та Т32) та передати у власність позивача. Позивач заявив, що поніс судові витрати у розмірі 8172 грн., які складаються з таких сум: 6810 грн. та 908 грн., тобто за одну вимогу майнового та одну немайнового характеру, однак не сплатив судовий збір за ще одну вимогу немайнового характеру, а саме за визнання спільною сумісною власністю спільного майна. Оскільки відповідач визнає позов у частині позовної вимоги про розірвання шлюбу, тому заперечень стосовно сплачених позивачем 908 грн. за цю вимогу у нього відсутні, однак, у частині сплачених 6810 грн. він заперечує, оскільки не визнає позов у частині поділу спільного майна подружжя запропонованого позивачем. Виходячи з наведених вище обставин, відповідач не заперечує проти задоволення позову позивача про розірвання шлюбу, проте заперечує проти задоволення позову про поділ спільного майна, запропонованого позивачем поділу та пропонує свій варіант поділу, а також заперечує проти задоволення інших позовних вимог з підстав та з обгрунтуванням зазначеними у цьому відзиві. 30 вересня 2021 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вона заперечує проти запропонованого у відзиві відповідачем поділу майна. Послалась на те, що 27 червня 2021 року близько 07:30 відповідач прийшов до місця її проживання, влаштував скандал, налякав дітей почав стукати у двері квартири та вимагати ключі від автомобіля NISSAN. Позивач ключі від автомобіля не віддала, тому що користувалась даним автомобілем, відповідач на евакуаторі відвіз автомобіль у невідомому напрямку і до сих під позивач позбавлена можливості користуватись даним автомобілем. Діти перенесли чергову психологічну травму, вони є внутрішньо переміщені особи і мають статус дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Діти проживають із позивачем у спірній квартирі і в разі її продажу жити їм не буде де. Відповідач вихованням дітей та їх забезпеченням не займається, позивач працює на двох роботах, щоб забезпечити дітей, а відповідач ще й автомобіль забрав. 16 листопада 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити. Пояснення надав аналогічні змісту позовної заяви. Представнк відповідач проти задоволення позову заперечував, пояснення надав аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Суд вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ч. 1, 2, 3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК Україн и достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 08 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що Червоноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області було зроблено відповідний актовий запис № 23. Від цього шлюбу у сторін народились двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони остаточно припинили сімейні відносини, не ведуть спільного господарства. Позивач наполягала на розірванні шлюбу подавши окремо від позовної заяви, заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, продовжувати подальше спільне життя не бажає. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач цьому не заперечував, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. Судом втсановлено, що і не заперечується сторонами, що під час шлюбу сторонами було набуте наступне майно: -квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21 січня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лазаревою В.П., зареєстровано в реєстрі за № 70, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197097939 від 21 січня 2020 року, вартістю 1143040 грн; -автомобіль марки NISSAN, модель NOTE, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ХЕЧБЕК-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1598, колір СИНІЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2008, що підтверджується угодою № 6200/16/000463 про купівлю-продаж із третіми особами від 06 листопада 2016 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , вартістю 149000 грн.; -транспортний засіб: марки TOYOTA, модель VENZA, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір БІЛИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2011, шо підтверджується договором купівлі-продажу 8045/2020/2188822 транспортного засобу від 08 вересня 2020 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , вартістю 460000 грн. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 72 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частини 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя ( одного з них ) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їй спільній частковій власності. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому суд зауважує, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Виходячи з системного аналізу даних норм, є всі підстави вважати, що у зв`язку із тим, що наступне майно: квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21 січня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лазаревою В.П., зареєстровано в реєстрі за № 70, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197097939 від 21 січня 2020 року, вартістю 1143040 грн; транспортний засіб: марка NISSAN, модель NOTE, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ХЕЧБЕК-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1598, колір СИНІЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2008, що підтверджується угодою № 6200/16/000463 про купівлю-продаж із третіми особами від 06 листопада 2016 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , вартістю 149000 грн; транспортний засіб: марка TOYOTA, модель VENZA, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір БІЛИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2011, шо підтверджується договором купівлі-продажу 8045/2020/2188822 транспортного засобу від 08 вересня 2020 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , вартістю 460000 грн., зареєстровані за [PERSON] та були придбані подружжям під час шлюбу і оформлені на [PERSON] до розірвання шлюбу, то вони є спільною сумісною власністю подружжя, а тому частки у подружжя рівні. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме, слід визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , квартиру за адресою: [ADDRESS] ; транспортний засіб: марка NISSAN, модель NOTE, тип загальний легковий хечбек - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1598, колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2008; транспортний засіб: марка TOYOTA, модель VENZA, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2011. У порядку поділу спільного майна, подружжя визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири за адресою: [ADDRESS] ; транспортного засобу: марка NISSAN, модель NOTE, тип загальний легковий хечбек - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1598, колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2008; транспортного засобу марки TOYOTA, модель VENZA, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2011. Відповідно, до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене та долучені до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 8172 грн. 00 коп.

Outcome: approved