Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що вона з відповідачем має спільну повнолітню дитину, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Посилаючись на те, що син навчається на денній формі навчання та у зв`язку із своїм матеріальним становищем, позивачка просить стягнути з відповідача, який не надає їй матеріальної допомоги, аліменти на утримання сина до досягнення ним двадцятитрирічного віку. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 липня 2004 року (а.с. 3). Згідно із довідкою від 01.09.2021 року № 2682 за підписом ректора, [PERSON] навчається на 1-му курсі денної форми навчання Київського національного університету будівництва і архітектури; дата закінчення навчання червень 2025 року (а.с. 5). Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, із змісту наведеної норми сімейного законодавства вбачається, що нею встановлено дві умови за існування яких батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, а саме: -якщо у зв`язку з навчанням повнолітні дочка, син потребують матеріальної допомоги; -якщо, батьки можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, наведені положення закону чітко і безальтернативно вказують на те, що батьки повинні мати можливість надавати матеріальну допомогу, а потреба дитини в такій допомозі виникла та існує саме виключно у зв`язку з їх навчанням. Згідно із частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з цим, до позовної заяви не додано та під час розгляду справи суду не надано будь-яких фактичних, прямих і беззаперечних доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач може надавати матеріальну допомогу своєму сину у зв`язку із навчанням останнього. Клопотань про забезпечення і/або витребування доказів до та під час розгляду справи заявлено не було. Тобто, передбачена частиною першою статті 199 СК України умова про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а тому слід зробити висновок, що при існуючих обставинах, немає обов`язку відповідача утримувати свого сина до досягнення ним двадцяти трьох років. Крім того, під час розгляду справи судом не встановлено і позивачем не доведено, що повнолітній син сторін у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Також, за змістом позову позивач не вказує на необхідність допомоги її сину, яка виникла та існує у нього саме виключно у зв`язку з його навчанням. Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено що син сторін у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, а відповідач може її надавати. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed