Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 30.09.2017 року між ним та відповідачкою, зареєстрований Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а також визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Свої вимоги мотивує тим, що 30.09.2017 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2740. Від даного шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Напротязі спільного життя вони з відповідачкою виявили, що у них зовсім різні погляди на сімейне життя, відсутнє взаєморозуміння, постійно виникають сварки. Усі намагання зберегти сім`ю ні до чого не привели. Вони не проживають, як чоловік і дружина, з березня 2022 року. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому позивач вважає, що він підлягає розірванню. Крім того, позивач зазначає, що вони з відповідачкою проживають за різними адресами та спільне господарство не ведуть. Малолітня донька [PERSON] , [INFO] , постійно проживає разом з ним, він самостійно її виховує та вона знаходиться на повному його утриманні. Він працює підприємцем, отримує дохід та має змогу самостійно утримувати доньку. Йому відомо, що у зв`язку з війною в Україні відповідачка найближчим часом планує виїхати на постійне місце проживання до Румунії, а тому наразі він вважає за доцільне ставити перед судом вимоги про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою та про визначенням місця проживання малолітньої доньки [PERSON] разом з ним. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що на задоволенні позовних вимог наполягає та просить справу розглянути у його відсутність. Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилась, але подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить справу розглянути у її відсутність. Представник третьої особи - Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області органу в підготовче судове засідання не з`явився, але направив до суду клопотання, в якому вказав, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує та просить справу розглянути у його відсутність. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В підготовчому судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони перебувають у шлюбі з 30.09.2017 року (а.с.15). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.16). Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Враховуючи те, що сторони подружні стосунки не підтримують з березня 2022 року, проживають окремо та наполягають на розірванні шлюбу, а тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу подружжя суперечить їх інтересам та підлягає розірванню. Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами малолітня [PERSON] , [INFO] , залишилась проживати разом з батьком за зареєстрованим місцем їх проживання за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до штампу в паспорті громадянина України [PERSON] та витягу з реєстру територіальної громади №2022/000427628 (а.с.9 зворот, 17). Вказана квартира належить матері позивача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області 15.07.2005 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.20, 22). Позивач працює підприємцем, отримує стабільний дохід, який дозволяє самостійно утримувати малолітню дитину, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку, податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця та відомостями про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (а.с.25, 26-28, 29-30). Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5127-1058137-2017 від 22.11.2017 року, витягу з реєстру територіальної громади №2022/000427578 від 26.08.2022 року та відомостей відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, відповідачка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.12, 13). Необхідність визначення місця проживання малолітньої дитини обумовлено тим, що відповідачка має намір виїхати за кордон на постійне місце проживання, дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, що відповідачкою не спростовується. Орган опіки та піклування Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області на засіданні комісії прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно положень ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а ч. 2 ст. 150 вказаного Кодексу передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частинами 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Враховуючи вищенаведені обставини,

Outcome: approved