Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 06.12.2013 року між сторонами був укладений шлюб Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 3187. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . 29.02.2016 року Приморським районним судом м.Одеси ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Вказує, що починаючи з 2015 року відповідач вживає алкогольні напої, наркотики, що призвело до скандалів та напруги в сімейних стосунках. Покликається на те, що дитина з червня 2015 року проживає разом з позивачем в [ADDRESS] , оскільки відповідач залишала 4-го сина в небезпеці самого вдома на тривалий час. [PERSON] зазначає, що дитиною займається він, забезпечує всім необхідним, піклується про його освіту, здоров`я, розвиток та допомагає розкритися його особистості. Має стабільний дохід, є фізичною особою-підприємцем, а відтак його матеріальний стан дозволяє забезпечувати як фізичний так і культурний розвиток дитини. Позивач вказує, що домовленості відносно утримання дитини між сторонами не досягнуто, відповідач самоусунулась від обов`язку утримувати малолітнього сина, а відтак позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) грн., щомісячно, починаючи стягнення з 30.04.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 02.05.2022 року головуючим у справі визначено суддю Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 10.05.2022 року було відкрито загальне позовне провадження по справі. В підготовчому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з`явилась, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, в матеріалах справи наявна заява [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд вважає за можливо розглянути справи за відсутності відповідача. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської РДА в м.Києві в підготовче засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відстуності представника третьої особи. Представник - Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради в підготовче засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином та своєчасно, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника служби та направив суду висновок від 23.09.2022 за № 59/13 з якого убачається, що служба у справах дітей не заперечує проти проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідач подала заяву про визнання позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Судом встановлено, що 06.12.2013 року сторони уклали шлюб Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 3187. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.03.2015 року (а.с.13). Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 29.02.2016 року щлюб між сторонами було розірвано. Так, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 264 ЦПК України встановила, що під час ухвалення рішення, суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідач позовні вимоги визнала та звернулась до суду з відповідною письмовою заявою. Суд вважає, що визнання позову відповідачем не порушує нічиїх прав та охоронюваних законом інтересів. Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. 28.09.2022 р. на електронну адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] затверджений рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області №59/13 від 23.09.2022 року. З матеріалів справи убачається, що дитина весь час проживає разом з батьком. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). З огляду на викладене, беручи до уваги вік та інтереси дитини, визнання позову відповідачем, суд доходить до висновку, що визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] за місцем проживання батька [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , громадянина України, місце реєстрації: [ADDRESS] , адреса проживання: [ADDRESS] ). Окрім того, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підсумовуючи вищезазначене, з урахуванням того, що відповідач визнала позовні вимоги та розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та обов`язку обох батьків по утриманню дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів, стягнувши з відповідача та користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) грн., щомісячно, починаючи стягнення з 30.04.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved