Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову позивач вказував, що 15.10.2009 року між сторонами було укладено договір позики оформлений письмовою розпискою позичальника відповідно до умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 6800 Євро, які зобов`язувалась повернути на протязі місяця по вимозі позикодавця. 15.11.2011 року між сторонами знову було укладено договір позики оформлений письмовою розпискою позичальника відповідно до умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 11000 доларів США, які зобов`язувалась повернути на протязі місяця по вимозі позикодавця. 01.02.2012 року між сторонами втретє було укладено договір позики оформлений письмовою розпискою позичальника відповідно до умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які зобов`язувалась повернути на протязі місяця по вимозі позикодавця. 30.09.2021 року позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням було надіслано письмову вимогу про повернення позивачу в повному обсязі боргу за договором позики, однак, вказане поштове відправлення було повернуто на адресу відправника (позивача) в зв`язку з відмовою відповідача його отримати. Позивач вказує, що таким чином відповідачка проігнорувала його вимогу про повернення в повному обсязі грошових коштів за договором позики. З цих підстав позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь в повному обсязі борг за договором позики, 3% річних та судові витрати в тому числі і витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні [PERSON] та його представник за участі в режимі відеоконференції адвокат Нагорний Є.Ф. підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Жилюк О.В. щодо позову заперечили. [PERSON] суду пояснила, що у 2009 році вона разом із [PERSON] починали бізнес, [PERSON] був хорошим знайомим [PERSON] і вони у нього позичили гроші, розписку написала вона, оскільки мала у власності нерухомість, яка могла виступати гарантією повернення коштів. Гроші у сумі 6 800 євро [PERSON] передав їй, вона їх перерахувала і передала [PERSON] . Між ними була усна домовленість, що гроші вони беруть у позику на місяць. Вона вважала, що гроші [PERSON] повернув [PERSON] , оскільки бачила через вікно магазину, що [PERSON] передавав [PERSON] кошти. Згодом вони знову взяли у позику в [PERSON] 11 000 доларів США, розписку знову писала вона особисто, кошти перадала [PERSON] і він їх мав повернути [PERSON] протягом місяця. Проте за місяць вони не змогли повернути і домовилися, що за користування цією сумою коштів вони доплатять [PERSON] ще 1 000 доларів США, щодо яких вона також написала розписку. Надалі протягом усіх років [PERSON] не звертався до неї за отриманням коштів, мва справу з [PERSON] , який їй повідомив, що гроші він [PERSON] повернув і той повернув йому розписки по позиці. Також просила суд застосувати строк позовної давності за заявленим до неї позовом, про що подала відповідну заяву, оскільки вважає, що договором було визначено місячний строк на повернення коштів за позиками і саме по спливу цього строку слід відраховувати позовну давність, і з цих підстав відмовити у позові. Згідно ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи. Так, згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Зобов`язання припиняється з підстав передбачених ст.ст. 599, 600, 604609 ЦК України. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 15.10.2009 року між сторонами було укладено договір позики оформлений письмовою розпискою позичальника відповідно до умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 6800 Євро, які зобов`язувалась повернути по першій вимозі на протязі місяця. 15.11.2011 року між сторонами знову було укладено договір позики оформлений письмовою розпискою позичальника, відповідно до умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 11 000 доларів США, які зобов`язувалась повернути за першою вимогою на протязі місяця. 01.02.2012 року між сторонами втретє було укладено договір позики оформлений письмовою розпискою позичальника відповідно до умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 1 000 доларів США. Факт укладення між сторонами вказаних договорів позики грошових коштів підтверджується наявними в матеріалах справи борговими розписками, власноручно написаними відповідачем: 15.10.2009, 15.11.2011 та 01.02.2012, що [PERSON] в судовому засіданні підтверджено. 30.09.2021 року позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням було надіслано письмову вимогу про повернення позивачу в побному обсязі боргу за договором позики, однак, вказане поштове відправлення було повернуто на адресу відправника (позивача) в зв`язку з тим, що відповідач 20.10.2021 року відмовився його отримати, що підтверджується наявними в матеріалах справи та належним чином завіреними копіями накладної та довідки АТ "Укрпошта". Отже, викладене свідчить про те, що відповідачка після пред`явлення до неї позивачем вимоги в повному обсязі повернути борг за позикою не дотрималась умов договору позики, укладеного між сторонами, та у визначений ними строк борг за позикою в сумі 6800 євро та 12 000 доларів США не повернула чим не виконала свого грошового зобов`язання перед позивачем. Доказів того, що кошти отримані за розписками у позику були повернуті позикодавцю відповідачкою не надано. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобовязання не виконане, на що вказує і ВС у постанові від 27.05.2020 у справі № 583/97/19, КЦС ВС від 12.11.2020 у справі № 154/3443/18. Також, на переконання суду, відсутні підстави для застосування строку позовної давності за заявленим позовом про стягнення заборгованості за договором позики, за умов вказних позивачем у заяві про її застосування, оскільки за розписками не вказано, що договір позики укладено на строк один місяць, поза як із змісту розписок слідує, що позика є безстроковою та повертається за першою вимогою на протязі місяця. З огляду на правову позицію за постановою ВП ВС від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобовязаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Крім того, прострочення реального виконання боржником свого грошового зобов`язання є підставою для застосування до спірних правовідносин вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за наступним розрахунком, де = 16, 77 євро (3% річних від суми боргу 6800 євро за період прострочення - 30 днів), та = 29,59 доларів США (3% річних від суми боргу 12000 доларів США за період прострочення - 30 днів). Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Отже, позивач заявляючи вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про понесення таких витрат позивачем та їх розмір. Так, позивачем не надано суду жодного фінансового документа до договору від 18.06.2021 року про надання правової допомоги адвокатом Нагорним Є.Ф. на підтвердження розміру сплачених ним витрат на правничу допомогу вказаному адвокату, більш того, в судовому засіданні позивачем вказано, що станом на день розгляду справи судом коштів за надану правову допомогу він не сплачував, крім того, окрім копію договору про надання правової допмоги від 18.06.2021 року б/н, акту наданих послуг, копії рахунку-фактури та підтверджження про її оплату позивачем не надано, не заявлялася позивачем чи його представником і про те, що протягом пяти днів із дня ухвалення рішення у справі буде до суду подано будь-які підтвердження про понесені витрати на правову допомогу, а тому вимога позову про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. не підлягає до задоволення. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази суд приходить до висновків, що позов підлягає задоволенню частково. Судові витрати по справі підлягають розподілу за приписами ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved