Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», звернулося до суду з позовом, про стягнення з [PERSON] шкоди в розмірі 19 867,00 грн, та судовий збір в розмірі 2 481,00 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 серпня 2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. 22 листопада 2018 року Деснянським районним судом м. Києва, винесено постанову, відповідно до якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за статтями 124, 122-4, ч. 4 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» з заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки 15 грудня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 016213/4640/0103333, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортного засобу «Renault», державний номерний знак [NUMBER] . На підставі страхового акту № 00270740 від 12 грудня 2018 року, ПрАТ «СК «Уніка», з метою відшкодування шкоди, завданої [PERSON] , на виконання зобов`язань по договору страхування, сплатила страхове відшкодування [PERSON] в розмірі 21 867,49 гривень. 28 грудня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» звернулася до ПАТ «СК «Країна» з заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8835659. На підставі страхового акту № 49/50990/3.2.29 від 22 лютого 2018 року, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», з метою відшкодування шкоди, завданої відповідачем, на виконання зобов`язань по договору страхування, сплатила страхове відшкодування в порядку регресу ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» в розмірі 19 867,49 гривень. позивачем здійснило страхове відшкодування на користь потерпілих в загальному розмірі 19 867,49 гривень, тому у позивача виникло право для звернення до винної особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу. 18 травня 2022 року Дніпровським районним судом м. Києва відкрито провадження у справи та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з частин 1-2 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Під час розгляду справи, відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позов з викладенням своєю позиції щодо заявлених вимог та долучити докази на підтвердження (спростування) заявлених вимог. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 Цивільного Кодексу України, визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що відповідно перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТВ, станом на 30 серпня 2018 року цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8835659. Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором. 30 серпня 2018 року о 11 годині 50 хвилин, [PERSON] керуючи транспортним засобом «Hyundai Accent», державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Братиславській, 9 у м. Києві, порушив п. 10.2 Правил дорожнього руху, при виїзді із заправки «Glusco» не надав перевагу в русі автомобілю «Renault Trafic», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, після чого, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце пригоди, чим вчинив правопорушення, передбачене статтями 124, 122-4 КУпАП України Крім того, 30 серпня 2018 року о 13 год. 00 хв. [PERSON] , після дорожньо-транспортної пригоди за його участю під час керування транспортним засобом «Hyundai Accent», державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Братиславській, 9 у м. Києві, вжив алкогольні напої до проведення уповноваженою особою медичного огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.10.є Правил дорожнього руху, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 4 КУпАП. 22 листопада 2018 року Деснянським районним судом міста Києва винесено постанову, якою притягнуто [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за статтями 124, 122-4, ч. 4 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Відповідно до частини третьої ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За положеннями ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. П. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана однієї особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. За приписами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 22.1, п. 22.2 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність потерпілої особи [PERSON] була застрахована за Договором добровільного страхування наземного транспорту в Приватного акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка» за умовами договору об`єктом страхування є транспортний засіб - автомобіль «Renault Trafic», державний номерний знак [NUMBER] . Згідно страхового акту № 00270740 від 12 грудня 2018 року, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», прийняло рішення про виплату страхового відшкодування потерпілому [PERSON] в розмірі 21 867,49 грн. На підставі страхового акту Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» перерахувало на рахунок [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 21 867,49 грн., що підтверджується платіжним дорученням №059123 від 13 грудня 2018 року. 28 грудня 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулося до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» з заявою №23952 про виплату страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування транспортного засобу, за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля ««Hyundai Accent», державний номерний знак [NUMBER] . Згідно страхового акту № 49/50990/3.2.29 від 22 лютого 2019 року, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в порядку регресу ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» в розмірі 19 867,49 грн (за вирахуванням франшизи у розмірі 2 000,00 гривень). На підставі страхового акту Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» перерахувало на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» страхове відшкодування в розмірі 19 867,49 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3416 від 26 лютого 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1) право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; 2) регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди. Регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред`явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності. За приписами пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він керував транспортним засобом у стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Якщо він не повідомим страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 цього Закону, яким невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір ОСЦПВВНТЗ, повідомлення про ДТП встановлено МТСБУ зразка, а також відомості місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон, свою адресу. Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов`язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов`язанні. За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно пред`явлені вимоги до відповідача з приводу відшкодування понесених витрат по виплаті страхового відшкодування в загальному в розмірі 19 867,49 грн., яке підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, відповідач в межах даного спору не скористався процесуальним правом надати докази, які спростовують позицію позивача. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до [PERSON] , про стягнення страхового відшкодування, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481,00 грн., який сплачено позивачем при звернені з цим позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved