Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивачка 24.06.2022\~року звернулася\~до суду\~із позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~на її\~користь середній\~заробіток за\~затримку розрахунку\~при звільненні\~за період\~з 17.12.2021\~по 01.06.2022.\~Свої вимоги\~мотивує тим,\~що вона\~працювала провідним\~економістом тепло-електромонтажного\~цеху 047\~на Державному\~підприємстві «Львівський\~державний завод\~«ЛОРТА» та\~звільнена з\~роботи 06.09.2021\~року за\~ч.3\~ст.\~38 КЗпП України. Проте, відповідач не провів з нею повний розрахунок у день звільнення. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.12.2021 року у справі № 462/7052/21 стягнуто з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] заборгованість по виплаті заробітної плати за період з квітня по вересень 2021 року у сумі 7679,31 грн., компенсацію за 6 днів невикористаної щорічної відпуски у сумі 439 грн. 50 коп. та вихідну допомогу у розмірі 4474 грн. 80 коп. - без утримання податку й інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при сплаті, а всього 12593 грн. 61 коп. без утримання податків й інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при сплаті, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.09.2021 року по 16.12.2021 року у розмірі 5000 гривень без утримання податку й інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при сплаті. Постановою Львівського апеляційного суду від 25 травня 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 грудня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь позивача 21479 грн. середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Вказані кошти відповідач виплатив їй 01.06.2022 року. У зв`язку із наведеним на підставі ст. 117 КЗпП України вона має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а тому просила позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28 червня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач 14.09.2022 року подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки позивач звернулася із вказаним позовом з пропуском строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, оскільки рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 грудня 2021 року у справі № 462/7052/21 виконавчою службою виконане у повному обсязі 13.04.2022 року. Окрім того, Законом України від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» текст ст. 117 КЗпП України викладений у новій редакції, та визначено, що середній заробіток за час затримки розрахунку нараховується не більше як за 6 місяців. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до частини 8 статті 178 та частини 5 статті 279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та 06 вересня 2021 року звільнена з роботи з посади провідного економіста тепло-електромонтажного цеху ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.12.2021 року у справі № 462/7052/21 стягнуто з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] заборгованість по виплаті заробітної плати за період з квітня по вересень 2021 року у сумі 7679 грн. 31 коп., компенсацію за 6 днів невикористаної щорічної відпуски у сумі 439 грн. 50 коп. та вихідну допомогу у розмірі 4474 грн. 80 коп. - без утримання податку й інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при сплаті, а всього 12593 грн. 61 коп. без утримання податків й інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при сплаті, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.09.2021 року по 16.12.2021 року у розмірі 5000 гривень без утримання податку й інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при сплаті. Постановою Львівського апеляційного суду від 25 травня 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 грудня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь позивача 21479 грн. середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Суд зазначає, що згідно із рішенням Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~16.12.2021\~року у\~цивільній справі\~№ 462/7052/21\~середньоденна заробітна\~плата позивача\~становить 298,32\~грн.\~(а.с.11). Окрім того, з виписки по картковому рахунку позивача /а.с. 13/ вбачається, що кошти у сумі 18501,61 грн. від ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» надійшли на рахунок 01.06.2022 року. У відповідності до ст.\~43\~Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У відповідності до ст. 117 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника судом розраховується відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до наданого позивачкою розрахунку її середній заробіток з дня ухвалення судового рішення по справі № 462/7052/21, тобто з 17 грудня 2021 року по 01 червня 2022 року /день фактичного розрахунку/ складає 34008\~грн.\~48\~коп. (298 грн. 32 коп. середньоденної заробітної плати ? 114 робочих днів). Відповідач доказів на спростування даного розрахунку не надав. Суд критично оцінює пояснення представника відповідача з приводу пропуску позивачем строку звернення до суду із позовною заявою. Згідно із\~ч.1\~ст.\~233\~КЗпП України,\~працівник може\~звернутися із\~заявою про\~вирішення трудового\~спору безпосередньо\~до суду\~в тримісячний\~строк з\~дня,\~коли він\~дізнався або\~повинен був\~дізнатися про\~порушення свого\~права,\~крім випадків,\~передбачених частиною\~другою цієї\~статті. Стаття 234 КЗпП передбачає, що у разі пропуску з поважних причин установлених строків суд може поновити ці строки. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України роз`яснив, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У цьому рішенні Конституційний Суд України також зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду №61-590св17 від 16.01.2018р. Судом також ураховується, що пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудового спору" роз`яснено, що встановлені ст. ст. 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Отже, для встановлення початку перебігу тримісячного строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи, остаточний розрахунок із позивачкою було проведено 01.06.2022 року, підтвердженням цього є виписка по картковому рахунку від 01.06.2022 року (а. с. 13). Також безпідставним є твердження представника відповідача про застосування до даних вимог положень ст. 117 КЗпП України у редакції від 01.07.2022 року, оскільки в силу ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є підставними, а тому позов слід задовольнити. Водночас, ДФС у листі від 09.03.2016 р. № 665/4/99-99-17-03-03-13 наголосила, що відповідно до п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого, зокрема, включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Кодексу) та інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Кодексу (п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Кодексу), а згідно із пп. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України заробітна плата для цілей розд. ІV ПКУ, як об`єкт оподаткування це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом. Згідно із п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, у тому числі на підставі рішення суду. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. А тому із вказаної суми у розмірі 34008,48 грн. при виплаті слід утримати податки та інші обов`язкові платежі відповідно до законодавства України. Водночас, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Так, із відповідача слід стягнути на користь позивача 992,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved