Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить встановити факт постійного проживання позивача [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, за однією адресою в житловому будинку по [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначив, що [INFO] померла мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Спадкування відбувалось за законом. Інші спадкоємці відсутні. Згідно з постанови державного нотаріуса Четвертої полтавської державної нотаріальної контори № 705/02-14 від 11.08.2022 р. була заведена спадкова справа № 141/2021 після смерті [INFO] [PERSON] на підставі кредиторської вимоги АТ «Полтавагаз». Нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки місце проживання спадкодавця [PERSON] на момент смерті було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . А місце реєстрації спадкоємця [PERSON] із 21.01.1994 року зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Нотаріус не вважає вказані адреси проживання ідентичними. Спадкодавець [PERSON] спільно проживала із своїм сином [PERSON] в житловому будинку, в якого була адреса [ADDRESS] із 16.08.1993 року по 15.03.2011 року, а після присвоєння адреси по [ADDRESS] з 15.03.2011 року по даний час. Позивач [PERSON] не вчинив дій щодо внесення відомостей про зміну адреси реєстрації свого місця проживання із [ADDRESS] , а тому на даний час він позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно. Згідно з ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.08.2022 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 16.09.2022 року до суду надійшов відзив Полтавської міської ради, яка заперечує проти задоволення позовних вимог. Вважає, що позивач [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] . Позивач не надав жодного доказу на підтвердження факту постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. У судовому засіданні представник позивача адвокат Бибик В.А. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, заяв та клопотань до суду не подавав. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши представника позивача адвоката Бибика В.А., дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Вирішуючи позов по суті, суд здійснює цивільне судочинство відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом\~у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно до ч. 1\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень\~ст. 5 ЦПК України\~суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого 23.03.2020 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Після її смерті відкрилася спадщина на належне майно. Спадкування здійснюється за законом. Інші особи, які подали заяви з приводу спадкового майна [PERSON] відсутні. Згідно Постанови державного нотаріуса Четвертої полтавської державної нотаріальної контори № 705/02-14 від 11.08.2022 року була заведена спадкова справа № 141/2021 після смерті [INFO] [PERSON] на підставі кредиторської вимоги АТ «Полтавагаз». В Постанові зазначено, що згідно довідки ГЖЕО та Департаменту з питань реєстрації Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб вбачається, що місце проживання спадкодавця [PERSON] на момент смерті було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . А місце реєстрації спадкоємця [PERSON] із 21.01.1994 року зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Нотаріус не вважає вказані адреси проживання ідентичними, тому нотаріус не може встановити, що спадкоємець на день смерть проживав разом із спадкодавцем за однією адресою. У зв`язку із зазначеним нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON] . Згідно витягу із реєстру територіальної громади від 20.07.2022 року позивач [PERSON] , [INFO] , з 21.01.1994 року по даний час зареєстрований в [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10.01.2011 року встановлено факти, що не підлягають доказуванню, а саме, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 13.08.1985 року була власником 14/25 частин житлового будинку по [ADDRESS] . Власником інших 11/25 частин була [PERSON] . За наслідком розгляду вказаної справи було поділено домоволодіння по [ADDRESS] між співвласниками: [PERSON] та [PERSON] . Також визнано за [PERSON] право власності на частину виділеного домоволодіння по [ADDRESS] , як на окрему садибу. В подальшому згідно п.1 рішення виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради № 105 від 15.03.2011 року, погоджено виділення в окрему садибу земельну ділянку по [ADDRESS] . та виділена [PERSON] . Згідно п.1.1. Рішення, створеній садибі присвоєно адресу - [ADDRESS] . В подальшому спадкодавець оформила свідоцтво про право власності від 04.01.2012 року та провела державну реєстрацію права власності на будинок по [ADDRESS] . Проаналізувавши, надані докази, суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, що дозволяє зробити висновку, що спадкодавець [PERSON] спільно проживала із своїм сином [PERSON] в житловому будинку, в якого була адреса [ADDRESS] із 16.08.1993 року по 15.03.2011 року. Вказаному житловому будинку було присвоєно адресу: [ADDRESS] з 15.03.2011 року по теперішній час. Оскільки позивач [PERSON] не вчинив дій щодо внесення відомостей про зміну адреси реєстрації свого місця проживання із [ADDRESS] , на даний час він позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Позивач звертається до суду в порядку позовного провадження, оскільки підставою для заведення спадкової справи була кредиторська вимога АТ «Полтавагаз», тому існує ймовірність наявності спору про право. Враховуючи, що нотаріус не може видати свідоцтва про право на спадщину, позивач змушений звертатись до суду для його захисту. Враховуючи встановлені\~судом обставини,\~суд приходить\~до висновку,\~спадкоємець [PERSON] \~був зареєстрований\~і постійно\~проживав із\~спадкодавцем -\~своєю матір`ю [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] , на час\~відкриття спадщини по [ADDRESS] , а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved