Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що йому на підставі договору обміну від 29.10.2003 на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . З листопада 2003 року з його згоди у квартирі були зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та донька [PERSON] , як члени його родини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2010 шлюб між ним та [PERSON] розірвано. З того часу відповідачі залишили спірне житло, забравши всі свої речі і з 2010 року в квартирі не проживають, місце перебування їх йому невідомо. Ніякого зв`язку він з ними не підтримує. Реєстрація відповідачів у вказаній квартирі позбавляє його права на оформлення субсидії. Посилаючись на викладені обставини, просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] ; визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме кв. [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2022 по справі відкрито провадження, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду двічі не з`явилися, причини неявки не повідомили, відзив на позов не подали. Враховуючи вищевказані обставини, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. У відповідності до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] на підставі договору обміну від 29.10.2003 № 3072, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічний паспорт на вказану квартиру. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2010 у справі №2-8040/2010 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою ОСББ «Чарівна веселка» від 21.07.2022 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Місце реєстрації вказаних осіб підтверджено і витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи. Свідки [PERSON] і [PERSON] , допитані у судовому засіданні, повідомили, що добре знають позивача. [PERSON] повідомив, що він є хрещеним батьком [PERSON] , після розлучення [PERSON] та [PERSON] вона з матір`ю виїхала до Польщі і там проживає вже близько 10 років. [PERSON] повідомила, що є подругою нової дружини позивача [PERSON] , позивач зі своєю дружиною близько семи років проживають у Києві, а вона доглядає за квартирою позивача у м. Запоріжжі. За цей час відповідачі там жодного разу не з`явилися. Викладене приводить суд до висновку про те, що відповідачі, будучи зареєстровані в спірній квартирі зі згоди власника, втратили право користування спірним житловим приміщенням. При цьому, реєстрація відповідачів в спірному житловому приміщенні порушує право позивача на власний розсуд розпорядитися своїм майном, в належному розмірі сплачувати комунальні послуги. Внаслідок викладеного суд вважає, що аргументи позивача про втрату відповідачами права користування, наведені ним в якості підстав для звернення з позовом обґрунтовані, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, відповідачі без належних правових підстав значаться такими, що зареєстровані у квартирі, а відтак наявні підстави для задоволення позову про визнання відповідачів таким, що втратили право користування жилим приміщенням. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved