Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

В провадженні суду перебував вказаний позов. Визначено головуючого суддю Коваль О.А. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.07.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін (а.с.14). У зв`язку з перебуванням судді Коваль О.А. на лікарняному, 23.08.2022 року на підставі розпорядження №463 керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва, здійснено повторний авторозподіл справи та згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судових справ між суддями вказану справу передано в провадження судді Бабич Н.Д. (а.с.18-20). Ухвалою суду від 29.08.2022 р., справу прийнято до провадження та призначено судове засідання з викликом сторін (а.с.21). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.01.1995 р. Відповідач є колишньою дружиною позивача, шлюб між ними розірвано за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2015 р. На даний час відповідч зареєстрована у спірному приміщенні, хоча в зазначеній квартирі не проживає з січня 2013 року та вже не є членом сім`ї позивача. Реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника квартири, в зв`язку з чим він просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судове засідання учасники процесу не з`явились, причини неявки не відомі. Від позивача 11.10.2022 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність (а.с.36). Від відповідача надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за її відсутності (а.с.31). Суд, розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення та відмову в задоволені позовних вимог. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК україни у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.01.1995 р. (а.с. 5). Шлюб між сторонами по справі розірвано за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2015 р. (а.с.6). Окрім позивача, в спірній квартирі зареєстрована відповідачка по справі (а.с.29). Отже, реєстрація відповідача у зазначеній квартирі перешкоджає власнику квартири у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном та позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно Акту КП "РЕО-6" від 18.02.2015 року відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі (а.с.9, 37). Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16 листопада 2016 року, справа №6-709цс16 відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла. Оскільки відповідач позов визнала (а.с.31), що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню. Таким чином суд вважає визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. ст. 141, 142 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved