Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, в якій посилаючись на те, що вона перебувала у фактично шлюбних стосунках з [PERSON] . Від цих стосунків з відповідачем мають доньку [PERSON] , [INFO] . За рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 08.10.2019 р. по справі 207/1240/19 відповідач визнаний батьком дитини і вирішено стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частин з усіх видів його доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до повноліття дитини, починаючи з 09.04.2019 р.. Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, складено відповідний актовий запис № 287, де батьком дитини записаний відповідач. Дочка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, за станом здоров`я знаходиться на диспансерному обліку, має діагноз: остеохондропатія бугристості б/бердових кісток (Хвороба Осгуд-Шлаттера) та супутні, тобто, хвороба є хронічною і дитина потребує постійного медичного лікування для забезпечення життя та постійний прийом медичних препаратів, масажів, медичних процедур, лікування в стаціонарах кожні 3-ри місяці, огляди спеціалістів, тому, її лікування потребує значних матеріальних витрат, відповідач їм не допомагає. Внаслідок невиконання відповідачем батьківських обов`язків за рішенням суду щодо сплати аліментів, вона змушена була звернутися до Криничанського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). За її заявою Криничанським ВДВС відкрито виконавче провадження ВП 60804124. Відповідач працює, матеріально забезпечений і має можливість допомагати хворій доньці, однак допомоги не надає, тому вона була змушена звернутись до суду із даною позовною заявою. Зменшені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву щодо розгляду справи за її відсутності. Зменшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, надали заяву щодо розгляду справи за їх відсутності. Зменшені позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти їх задоволення. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені зменшені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що від фактичних шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 14.11.2019 року, актовий запис № 287. (а.с. 4). Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 08.10.2019 р. по справі 207/1240/19 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частин з усіх видів його доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до повноліття дитини, починаючи з 09.04.2019 р.. (а.с.5-6). Згідно довідки про скла сім`ї №001153630 від 16.12.2021 року [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №9759 від 07.09.2021 року, [PERSON] , [INFO] , має діагноз: остеохондропатія бугристості б/бердових кісток (Хвороба Осгуд-Шлаттера) та супутні, хвороба є хронічною. За станом здоров`я знаходиться на диспансерному обліку, потребує постійного медичного лікування для забезпечення життя та постійний прийом медичних препаратів, масажів, медичних процедур, лікування в стаціонарах кожні 3-ри місяці, огляди спеціалістів.(а.с.7-12). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) Відповідно до ч.2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial