Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

18 січня 2022 року до Рівненського міського суду Рівненської області за підсудністю згідно ухвали Нововолинського міського суду Волинської області від 10 грудня 2022 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 28 листопада 2017 року між [PERSON] та ОК МЖК «Престиж» було укладено договір № 47 про пайову участь у будівництві квартири. При цьому він з відповідачкою домовився, що буде здійснювати поточну оплату пайових внесків, а відповідач згодом йому поверне сплачені за неї кошти, за придбання для неї квартири. Всього ним було перераховано у вигляді внесення пайових внесків згідно договору № 47 від 28.11.2017 року за [PERSON] в розмірі 493\~171, 00 грн. Зобов`язання щодо сплати пайових внесків було виконано позивачем в повному обсязі. На виконання домовленостей відповідачем було повернуто на рахунок позивача 148\~175,00 грн. Таким чином вважає, що сума заборгованості становить 344\~996, 00 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2022 справа № 165/3981/21 розподілена судді Рівненського міського суду Рівненської області Кучиній Н.Г. Ухвалою суду від 17 лютого 2022 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. 27 липня 2022 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, заперечуючи проти позову, вказала на те, що [PERSON] був її зятем, рішенням Рівненського міського суду від 18.01.2022 року шлюб між [PERSON] та її донькою було розірвано. Так, вона 28.11.2017 року уклала договір із ЖБК «Престиж» про пайову участь у будівництві квартири [ADDRESS] . Вказала, що вона працювала за кордоном, а відтак 23 жовтня 2019 року надала позивачу довіреність на представлення її інтересів з усіма необхідними повноваженнями з питань оплати, оформлення та реєстрації житлового приміщення квартири [ADDRESS] , бо дочка перебувала у відпустці по догляду за трьома дітьми, яку 22 березня 2021 року скасувала, оскільки почалися погрози з боку позивача, що все майно сім`ї лише його. Вважає, що між позивачем і нею не було укладено жодного договору, ні усного, ні письмового. Кошти для позивача вона надавала для сплати пайових внесків, а не позичала у нього. 09 вересня 2022 року представник позивача надав до суду пояснення, вказавши, що як вбачається з матеріалів справи, договір між сторонами спору не укладався, оскільки сторони перебували у родинних зв`язках. Пайові внески в інтересах відповідача вносилися позивачем на рахунок Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Престиж» у строки, передбачені цим договором. Пайові внески, внесені позивачем в інтересах відповідача було прийнято ОК «ЖБК Престиж» як належне виконання договору і за відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру. Доказів того, що відповідачем на виконання Договору про асоційоване членство № 47 від 28 листопада 2017 року було самостійно внесено пайові внески за рахунок власних коштів, відповідачем не надано. Однак, відповідачем було здійснено часткове повернення позивачу коштів, що свідчить про існування між сторонами домовленості щодо внесення позивачем пайових внесків в інтересах відповідача із подальшим поверненням відповідачем грошових коштів позивачу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та у письмових поясненнях. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову, з підстав викладених у відзиві. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що є колишнім чоловіком відповідачки. Вказав, що йому відомо, що [PERSON] надавала кошти колишньому зятю для погашення пайових внесків. Також підтвердив, що у його присутності [PERSON] передавала [PERSON] кошти на погашення пайових внесків. Заслухавши пояснення представників сторін, свідка [PERSON] , дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 28 листопада 2017 року між [PERSON] та МЖК «Престиж» було укладено договір № 47 про пайову участь у будівництві квартири (а.с. 9-12). З долучених до суду позивачем квитанцій вбачається, що [PERSON] з 28.11.2017 року по 31.10.2018 року було внесено на рахунок МЖК «Престиж» грошові кошти в розмірі 493\~171 грн. 00 коп. із призначенням платежу пайовий внесок згідно договору № 47 від 28.11.2017 року за [PERSON] (а.с. 17-18). Таким чином згідно довідки про здійснення повної оплати паю вих. № 114 від 17 квітня 2019 року, виданої головою ОК «ЖБК «Престиж» підтверджено, що [PERSON] здійснено повну оплату пайових внесків до Пайового фонду Кооперативу, згідно договору про асоційоване членство № 47 від 28 листопада 2017 року з метою будівництва (отримання у власність асоційованим членом) житлового приміщення (квартири) [ADDRESS] в сумі 492\~161,00 грн. (а.с. 16). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 193072815 від 14.12.2019 рок право власності квартири [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] (а.с. 22). Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що відповідач повернула [PERSON] грошові кошти у сумі 148\~175,00 грн., про що свідчать виписки про надходження коштів (а.с.19-21). Відтак вважає, що сума заборгованості становить: 493\~171,00 грн. -148\~175,00 = 344\~996 грн. 00 коп. Позивачем 22.11.2021 року відповідачу направлено вимогу про погашення заборгованості, однак вимога залишена відповідачем поза увагою (а.с. 23). Заперечуючи проти\~позову,\~відповідач вказала\~на те,\~що зобов`язань таких про які вказує позивач, що нібито сплачував за неї свої кошти, а в подальшому вона мала йому їх повернути, між ними не було. Жодного договору усного чи письмового вона з ним не укладала. Позивач, взагалі не окреслив, який це був вид зобов`язань, а тому і невідомо, як мав бути оформлений правочин (договір). [PERSON] не був її кредитором чи стороною договору - він був її представником. 23 жовтня 2019 року, [PERSON] надала позивачу довіреність на представлення її інтересів з усіма необхідними повноваженнями з питань оплати, оформлення та реєстрації житлового приміщення, квартири [ADDRESS] (а.с. 82, 83). Згідно з ч. 1 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. За ч. 3 ст.244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Вказаною вище довіреністю, [PERSON] надала позивачу представляти її інтереси з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, госплодарських та інших органах і організаціях незалежно від місцязнаходження, підпорядкування, форм власності, галузевої належності, в тому числі в ОК "ЖБК "Престиж" перед фізичними та юридичними особами з питань оформлення та реєстрації права власності на її ім"я житлового приміщення квартири [ADDRESS] та представництва її інтересів, як власника вищевказаного житлового приміщення (квартири) в тому числі з питань володіння та користування з усіма необхідними для того правами. Таким чином, [PERSON] мав право здійснювати платежі згідно договору про пайову участь у будівництві квартири на підставі наданої відповідачем довіреності. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Всі зобов`язання, між фізичними особами, на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, мають вчинятись у письмовій формі, згідно п. 3 ч. 1 ст 208 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Згідно з ч. 1 ст.206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. За ч 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За ч. 1ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіхістотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Всупереч вищенаведених норм чинного законодавства позивачем жодним чином не доведено укладення між сторонами будь-яких договорів. Позивач в позовній заяві в обґрунтування позову посилається на ст. 528 ЦК України, про виконання обов`язку боржника іншою особою. Відповідно до ч.1 ст. 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Відповідно до ч.2 ст. 528 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам. При цьому підставою для виконання третьою особою зобов`язань за боржника є покладення на цю особу такого зобов`язання боржником, як за власною ініціативою так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником. Між тим, судом не встановлено, що відповідач поклала виконання обов`язку перед ЖБК «Престиж» на іншу особу. Позивач вносив на рахунок МЖК "Престиж" пайові внески згідно договору № 47 від 28.11.2017 року за [PERSON] на підставі наданої йому [PERSON] довіреності від 23 жовтня 2019 року. Частиною 3 ст. 528 ЦК України передбачено, що інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Аналізуючи підстави сплати боргу, на які посилається позивач, які визначені ч. 3 ст. 528 ЦК України, згідно яких інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо), суд не знайшов доказів, які свідчили б про загрозу втрати майна [PERSON] . З квитанцій долучених позивачем до позову вбачається, що [PERSON] виконувала свій обов`язок за допомогою іншої особи, а саме [PERSON] і ця особа сплачувала кошти від її імені, а не позичала для [PERSON] кошти. Вказане також, підтверджується довіреністю, яку [PERSON] видала 23 жовтня 2019 року [PERSON] , для вчинення дій від її імені, що є одностороннім правочином і може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила, згідно ч. 3 ст.202 ЦК України. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей 22.03.2021 року зареєстровано припинення дії довіреності від 23.10.2019 року за заявою гр. [PERSON] . Відповідачем на підтвердження своїх власних доходів долучено копію дозволу на працевлаштування та проживання в Італії, копію довідок про отримання заробітної плати та доходів за 2003-2021 роки в Республіці Італія, копію довідок про отримання заробітної плати та доходів за 2018-2019 роки в республіці Італія. Також судом оглянуто роздруківки «Приват Банку», які є додатком до позову, з яких вбачається, що [PERSON] перераховувала кошти [PERSON] . Так, суд погоджується, що позивач [PERSON] перераховував у вигляді внесення пайових внесків згідно договору № 47 від 28.11.2017 року кошти за [PERSON] , що стверджується квитанціями та не заперечується відповідачкою, однак не довів належними та допустимими доказами, що ним на виконання вимог договору про пайову участь № 47 від 28.11.2017 року було перераховано саме власні кошти, а не кошти [PERSON] . Також, виходячи з підстав позову, суд вказує, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.\~\~ Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження такого майна за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). За змістом ст. 1212 ЦК У країни під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Зокрема, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно зі ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ч. 2 ст. 1213 ЦК України). Вказана стаття спрямована на реалізацію принципу реального виконання зобов`язання та визначає обов`язок набувача повернути безпідставно набуте майно в натурі. Це означає, що поверненню підлягає саме та індивідуально визначена річ, яку набув або зберіг набувач, або така ж кількість родових речей тієї ж якості. Натомість системний аналіз положень ч. 1. п. 1 ч. 2 ст. 11. ч. 1 ст. 202. ч. 1 ст. 1212 ЦК України свідчить, що договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося у не заборонений цивільним законодавством спосіб із метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Отже, загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні згідно із цією нормою тільки за наявності ознак безпідставності такого набуття майна. Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 було сформовано правову позицію щодо застосування загальних положень про зобов`язання у зв`язку з набуттям і збереженням майна згідно статті 1212 Цивільного кодексу України, відповідно до якого зазначено, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої\~\~статті 1212 ЦК України. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця із застосуванням правового механізму, визначеного ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником і володільцем майна і у разі, якщо для цього є підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача зазначене майно. Враховуючи те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що ним виконано зобов`язання перед МЖК «Престиж» за боржника [PERSON] за власні кошти та яка безпідставно набула майно (кошти), суд вважає, що у позивача не виникло право вимагати повернення таких коштів з відповідача та виключає можливість застосування до таких правовідносин положень частини першої статті 1212 ЦК України. Безпідставними є\~і посилання\~представника позивача в обґрунтування своїх доводів на висновки Верховного Суду у справі №922/3412/17, які зроблені за інших встановлених судами фактичних обставин справи, оскільки предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені. Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Врахувавши вищевикладене та те, що судом не здобуто, а позивачем не доведено факт сплати власних коштів за [PERSON] за договором про пайову участь у будівництві № 47 від 28.11.2017 року, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed