Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до Жидачівської міської ради в якому просить встановити юридичний факт її постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем [PERSON] в [ADDRESS] , яка померла [INFO] та визнати за нею, право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON] , яке складається з: житлового будинку, господарських будівель та споруд згідно з технічним паспортом від 16 червня 2022 року, що розташовані в [ADDRESS] . Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовної заяви позивачка покликається на те, що рішенням виконавчого комітету Бережницької сільської ради депутатів трудящих від 17.04.1970 [PERSON] виділено із присадибного фонду земельну ділянку під забудову площею 0,08 га для будівництва житлового будинку по [ADDRESS] . Рішенням Жидачівської районної ради депутатів трудящих від 02.07.1970 за № 261 [PERSON] дозволена забудова зазначеної земельної ділянки, а саме будівництво житлового будинку за типовим проектом будівлі тип № 13. На підставі вказаних рішень [PERSON] видано виконкомом Жидачівської районної ради депутатів трудящих свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР. 19 квітня 1989 року Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [PERSON] по [ADDRESS] . За даними технічного паспорту від 19.04.1989, будівлі та споруди [PERSON] складають: А-1 - житловий будинок загальною площею 83,1 кв.м.; Б- літня кухня; В - сарай; Г - сарай. 30 червня 1989 року [PERSON] , на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради народних депутатів від 15.06.1989 за № 181, видано свідоцтво про право особистої приватної власності на житловий будинок, яким засвідчено, що цілий житловий будинок з приналежними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] на праві приватної власності. 03 липня 1989 року житловий будинок [PERSON] зареєстровано [PERSON] і записаний в реєстрову книгу № 1 під реєстровим №98. Згідно витягом від 02.03.2021 за № 445, виданим Жидачівською міською радою, з погосподарської книги с. Бережниця Жидачівського району Львівської області будинковолодіння рахувалося колгоспним двором і станом на 30.06.1990 в будинку були зареєстровані і проживали: голова двору - [PERSON] ; дружина - [PERSON] ; донька - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Бережницькою сільською радою від 09.06.1972. Батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] позивачка уклала шлюб із [PERSON] , в результаті чого її прізвище змінилося на « [PERSON] ». Оскільки житловий будинок [ADDRESS] згідно записів у погосподарській книзі Бережницької сільської ради належить до суспільної групи - колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких мав рівну частку у цьому будинку - по 1/3 частині (1: 3=1/3). [INFO] помер голова колгоспного двору та батько позивачки [PERSON] . Відповідно до довідки Жидачівської міської ради від 02.03.2021 за № 444 [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований в с. Бережниця до дня смерті - [INFO] . Від імені [PERSON] у виконкомі Бережницької сільської ради було посвідчено заповіт в користь дочки - [PERSON] . Заповіт посвідчено 14.06.2004. Як вбачається із заповіту, [PERSON] усе своє майно, а саме житловий будинок в [ADDRESS] , та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд заповів доньці, [PERSON] . Оскільки на день відкриття спадщини позивачка не проживала, не була зареєстрована разом із спадкодавцем, не зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у встановлений законом строк, тому не прийняла спадщини. На день смерті [PERSON] разом з ним проживала і була зареєстрована дружина - [PERSON] . Відтак, 1/3 частка спадкового майна у майні колгоспного двору, що належала [PERSON] , перейшла власність дружини, [PERSON] , яка прийняла спадщину та почала фактично користуватися майном. З огляду на прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] (1/3 частка), загальна сума спадкового майна [PERSON] разом з її власною 1/3 часткою становила 2/3 частка (1/3 + 1/3 = 2/3). [INFO] померла член колгоспного двору та мати позивачки [PERSON] . Відповідно до довідки Жидачівської міської ради від 02.03.2021 за № 444 [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в с. Бережниця до дня смерті - [INFO] . Від імені [PERSON] у виконкомі Бережницької сільської ради було посвідчено заповіт в користь дочки - [PERSON] . Відповідно до заповіту посвідченого 14.06.2004 за реєстровим № 39 [PERSON] усе своє майно, а саме житловий будинок в [ADDRESS] , та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд заповіла доньці - позивачці по справі [PERSON] . На день смерті [PERSON] разом з нею проживала без реєстрації позивачка по справі. Відтак, вважає, що 2/3 частки спадкового майна у майні колгоспного двору, що належала [PERSON] , перейшла у її власність, оскільки вона фактично прийняла спадщину та почала користуватися майном. Крім того, їй належить остання 1/3 частка майна колгоспного двору. З огляду на прийняття спадщини позивачкою після смерті матері [PERSON] (2/3 частка), а також наявну 1/3 частку, загальна сума спадкового майна, на яке вона претендує становить 3/3, або ж 100% (2/3 + 1/3 = 3/3). Таким чином, з урахуванням прийняття нею спадщини після смерті матері, [PERSON] , а саме 2/3 частки, що належали спадкодавиці, а також власної 1/3 частки, вважає, що наявні передумови для визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на 3/3 частки, тобто на усе майно колгоспного двору. Отже, вважає, що вона фактично стала власницею усього спірного будинковолодіння, оскільки їй, як члену колгоспного двору належала 1/3 частка майна. Вважаючи, що її спадкові права порушено позивачка звернулася до суду із даним позовом. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 10.08.2022 позовну заяву залишено без руху. Позивачці надано строк для усунення недоліків/а.с.27-28/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 29.08.2022 позовну заяву залишено без руху. Позивачці надано строк для усунення недоліків позовної заяви/а.с.35-36/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 08.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 26.09.2022 /а.с.41-42/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 26.09.2022 підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті на 13.10.2022 /а.с.48-49/. Розгляд справи по суті відбувся 13.10.2022 за відсутності сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Жидачівської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду, подав відзив в якому повідомляє про відсутність на час розгляду в суді цієї справи матеріалів та іншої інформації, яка б була підставою щодо визнання чи заперечення позову. Розгляд справи просить здійснювати за його відсутності, на підставі наявних в матеріалів. Відповідно до\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частинами 1 та 4\~статті 206 ЦПК\~встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частиною четвертою\~статті 268 ЦПК України\~передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5\~статті 268 ЦПК України\~зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.10.2022, є дата складення повного тексту судового рішення 17.10.2022. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги за позовом, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР виданого на підставі рішення виконкому Бережницької сільської ради депутатів трудящих від 17.04.1970 [PERSON] дозволено забудову ділянки площею 0,08 га рішенням виконкому Жидачівської районної Ради депутатів трудящих від 02.07.1970 року № 261 за типовим проектом будівлі №13. Житловий будинок на 3 кімнат з житловою площею 50,6 кв.м. з матеріалів; надвірні будівлі сарай і санвузол; благоустрій ділянки та озеленення в`їзд замостити, ділянку озеленити. Строк початку та закінчення будівництва 1970-1972 роки /а.с.8/. Згідно технічного паспорту виготовленого 19.04.1989 на житловий будинок індивідуального житлового фонда [ADDRESS] [PERSON] є власником будинку /а.с. 9/. Згідно рішення виконавчого комітету Жидачівської районної Ради депутатів трудящих від 02.07.1970 № 261, [PERSON] дозволено будівництво в [ADDRESS] в розмірі 0,08 гектара за рахунок земель присадибного фонду/а.с.10/. Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.06.1989 виданого на підставі рішення виконкому Жидачівської районної Ради народних депутатів № 181 від 15.06.1989, цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] на праві особистої власності /а.с.11/. Відповідно до реєстраційної картки на документі про право особистої власності від 03.07.1989 цілий вказаний в даному документі житловий будинок зареєстрований в Стрийському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором головою якого є [PERSON] і записано в реєстрову книгу № 1 під реєстровим №88/а.с.11 на звороті/. Згідно витягу з погосподарської книги с. Бережниця Жидачівського району Львівської області від 02.03.2021 №445 виданою Жидачівською міською радою, згідно запису в погосподарських книгах с.Бережниця Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області в житловому будинку в [ADDRESS] станом на 30.06.1990, який відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір, були зареєстровані і проживали: голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка [PERSON] /а.с.12/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.06.1972 виданого Бережницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області [PERSON] народилася [INFO] про що зроблено відповідний актовий запис № 17 її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.13/. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 26.06.1992 Бережницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 26.06.1992 про що зроблений відповідний запис №7. Після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] »/а.с.14/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 25.06.2004 Бережницькою сільською радою Жидачівського району [PERSON] помер [INFO] у віці 65 років./а.с.15/. Згідно довідки від 02.03.2021 №444 виданою Бережницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, про те, що житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] дійсно належав на праві приватної власності [PERSON] . Заборони та арешту на даний будинок немає. Від імені [PERSON] у виконкомі Бережницької сільської ради було посвідчено заповіт в користь дочки [PERSON] . Заповіт посвідчено 14.06.2004 за №40. [PERSON] дійсно проживав і був зареєстрований в с. Бережниця до дня смерті [INFO] . На день смерті [PERSON] разом з ним проживала і була зареєстрована дружина [PERSON] [PERSON] була зареєстрована і проживала в с. Бережниця до дня смерті [INFO] . Від імені [PERSON] у виконкомі Бережницької сільської ради було посвідчено заповіт в користь дочки [PERSON] . Заповіт посвідчено 14.06.2004 №39. На день смерті [PERSON] разом з нею проживала без реєстрації дочка [PERSON] /а.с.16/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 24.09.2020 виконавчим комітетом Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області [PERSON] померла [INFO] у віці 77 років./а.с.17/. Відповідно заповіту від 14.06.2004 №39 посвідченого секретарем сільської ради [PERSON] , [PERSON] належний їй житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за вищевказаною адресою заповіла своїй дочці [PERSON] /а.с.19/. Згідно заповіту від 14.06.2004 №40 посвідченого секретарем сільської ради [PERSON] , [PERSON] належний йому житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за вищевказаною адресою заповів своїй дочці [PERSON] /а.с.18/. Згідно копії технічного паспорту виготовленого 16.06.2022 на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , загальна площа будинку становить 83,1 кв.м., рік забудови 1989 /а.с.20-22/. Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 10.05.2022 № 72/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом/а.с.23/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст.\~4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У статті 1216\~ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219\~ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статті 1268\~ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29\~ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивачки за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачкою та оцінені судом. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року. Стаття 41 Конституції України\~зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ від 16.05.2013\~ №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6\~постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої\~статті 120 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою\~статті 123 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Приписами ст. 126 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.1268,\~1269,\~1270 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка [PERSON] є донькою спадкодавиці [PERSON] . Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. Встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавицею позивачці необхідно для юридичного оформлення спадкових прав після смерті матері [PERSON] . Спірне будинковолодіння належало до суспільної групи колгоспний двір, членами якої були позивачка [PERSON] , батько позивачки [PERSON] та мати позивачки - [PERSON] , яким умовно належало по 1/3 частки в майні колгоспного двору. В ході судового розгляду встановлено, що після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] , успадкувала 1/3 частки в майні колгоспного двору та фактично стали власницею 2/3 частки в спірному будинковолодінні, оскільки їй як члену колгоспного двору належала 1/3 частки (1/3+1/3). Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті спадкодавці своєчасно та належним чином (у встановленому законом порядку). Позивачка, [PERSON] після смерті матері [PERSON] успадкувала 2/3 частки в спірному будинковолодінні та фактично стала власницею цілого спірного будинковолодіння, оскільки їй як члену колгоспного двору належала 1/3 частка (2/3+1/3). Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавиця [PERSON] за життя набула або володіла спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивачка оформити право власності на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що спадкове майно є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом; відповідач по справі проти задоволення позовних вимог не заперечує, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявами, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved