Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Позивач у листопаді 2021 року звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів 3% річних у сумі 6895,95 швейцарських франків. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 04.04.2008 між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №050-2008-971, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 77 000,00 швейцарських франків із зобов`язанням повернути наданий кредит у повному обсязі до 01.04.2038 зі сплатою 10,45% річних. Цільове призначення - на придбання майна, а саме: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Для забезпечення виконання зобов`язання позичальником за кредитним договором, 04.04.2008 між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №050-2008-971-Р/1. Також, для забезпечення виконання зобов`язання позичальником за кредитним договором, 04.04.2008 між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №050-2008-971-Р/2. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 09.09.2011 позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості були задоволені, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору було відмовлено. На теперішній час, рішення суду не виконано, відповідачами заборгованість перед позивачем не погашено, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва 13.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва 18.01.2022, за клопотанням представника відповідача [PERSON] прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.06.2022 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити. Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, оскільки розрахунки позивача суперечать постанові державного виконавця від 28.03.2014 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Крім того, представником заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, не скористались процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування. Судом встановлено, що 04.04.2008 між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №050-2008-971, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 77 000,00 швейцарських франків із зобов`язанням повернути наданий кредит у повному обсязі до 01.04.2038 зі сплатою 10,45% річних. Цільове призначення - на придбання майна, а саме: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Поняття поруки закріплено у ст. 553 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором №050-2008-971 від 04.04.2008 між позивачем та [PERSON] 04.04.2008 було укладено договір поруки №050-2008-971-Р/1. Також, для забезпечення виконання зобов`язання позичальником за кредитним договором, 04.04.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №050-2008-971-Р/2. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 09.09.2011 року позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості були задоволені, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору було відмовлено. Згідно вказаного рішення суду стягнуто на користь позивача солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №050-2008-971 від 04.04.2008 у сумі 80 073,24 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ становило 590 661,46 грн., а також судовий збір у сумі 170,00 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи у сумі 120,00 грн. На виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.09.2011 ВДВС Броварського МУЮ було відкрито виконавче провадження ВП №31127420 про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача боргу у сумі 590 661,46 грн. З постанови від 28.03.2014 про повернення виконавчого документа стягувачеві вбачається, що згідно протоколу №1-502/12/БРВ-і від 05.02.2013 однокімнатна квартира, що належала [PERSON] , придбана з прилюдних торгів ПАТ «Універсал Банк» за стартовою ціною 303 256,00 грн. Залишок боргу по виконавчому документу станом на 28.03.2014 становить 287 405,46 грн. Разом з тим, інше майно, на яке можливо звернути стягнення, у боржника відсутнє (а.с. 59). За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому в ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.05.2021 у справі № 910/3077/20, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту солідарно як з боржника так і з поручителів, яке не виконане останніми, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Вказана правова норма не містить застережень щодо неможливості солідарної відповідальності боржників за порушення грошового зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. З урахуванням клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, судом встановлено, що залишок боргу після продажу квартири, в рахунок погашення боргу, станом на 28.03.2014 складає 287 405,46 грн., що офіційним курсом НБУ становить 23 463,82 швейцарських франки (станом на 28.03.2014 курс складав 12,248876 грн. за 1 швейцарський франк https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=28.03.2014&period=daily). Згідно позовної заяви розрахунок штрафних санкцій проводився в межах строку позовної давності, а саме у період з 21.10.2018 по 20.10.2021, а тому заява представника відповідача 1 про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Разом з тим, сума непогашеного боргу за кредитним договором №050-2008-971 від 04.04.2008 у вказаний період становить 23 463,82 швейцарських франки. Розрахунок 3% річних здійснюється за наступною формулою: сума санкцій = С х 3% х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості та Д - кількість днів прострочення. За період прострочення грошового зобов`язання з 21.10.2018 по 31.12.2019 сума штрафних санкцій становить 842,77 швейцарських франків (23463,82 х 3% х 437 : 365 : 100), за період прострочення грошового зобов`язання з 01.01.2020 по 31.12.2020 сума штрафних санкцій становить 703,91 швейцарських франків (23463,82 х 3% х 366 : 366 : 100), за період прострочення грошового зобов`язання з 01.01.2021 по 20.10.2021 сума штрафних санкцій становить 565,06 швейцарських франків (23463,82 х 3% х 293 : 365 : 100). Загальний розмір штрафних санкцій за період з 21.10.2018 по 20.10.2021 становить 2111,74 швейцарських франків (842,77 + 703,91 + 565,06), що за офіційним курсом НБУ на день звернення із вказаним позовом до суду (29.11.2021 року) становить 61 815,70 грн. (станом на 29.11.2021 курс складав 29,2724 грн. за 1 швейцарський франк https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=29.11.2021&period=daily). Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (61 815,70 грн.), а саме у розмірі 30,62% (61 815,70 х 100 : 201 863,76). А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі - 908,13 грн. слід покласти на відповідачів (2965,81 : 100 х 30,62%). Таким чином, з відповідачів слід стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 908,13 грн. по 302,71 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial