Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просив суд витребувати з незаконного володіння [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:04:070:0080, загальною площею 0,1088, яка розташована на території Української міської ради Київської області, та земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:04:070:0081, загальною площею 0,1088, яка розташована на території Української міської ради Київської області, у зв`язку з наступними обставинами. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [PERSON] , є власницею земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:04:070:0080, загальною площею 0,1088, яка розташована на території Української міської ради Київської області, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.07.2019, який посвідчений приватним нотаріусом Ігнатовим О.В. та зареєстрований за номером 1735, та земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:04:070:0081, загальною площею 0,1088, яка розташована на території Української міської ради Київської області, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.07.2019, який посвідчений приватним нотаріусом Ігнатовим О.В. та зареєстрований за номером 1739. Однак, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 295463978 від 20.01.2022), в графі Актуальна інформація про право власності зазначено наступну інформацію: Номер запису про право власності / довірчої власності: 40736164; Тип права власності: Право власності; Дата, час державної реєстрації: 25.02.2021 16:58:13; Державний реєстратор: приватний нотаріус Скульська Тетяна Анатоліївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; Підстава для державної реєстрації: договір довічного утримання, серія та номер: 501, видавник: Скульська Т.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56816466 від 25.02.2021 17:07:21, приватний нотаріус Скульська Тетяна Анатоліївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, Форма власності: приватна, Розмір частки: 1, Власники: [PERSON] . Тобто у 2021 році було вчинено реєстраційні дії про припинення та перехід права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:04:070:0080. Також, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 295466296 від 20.01.2022), в графі Актуальна інформація про право власності зазначено наступну інформацію: Номер запису про право власності / довірчої власності: 40736924; Тип права власності: Право власності; Дата, час державної реєстрації: 25.02.2021 17:16:56; Державний реєстратор: приватний нотаріус Скульська Тетяна Анатоліївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; Підстава для державної реєстрації: договір довічного утримання, серія та номер: 501, виданий 25.02.2021, видавник: Скульська Т.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56817354 від 25.02.2021 17:40:51, приватний нотаріус Скульська Тетяна Анатоліївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; Форма власності: приватна, Розмір частки: 1; Власники: [PERSON] . Тобто у 2021 році було вчинено реєстраційні дії про припинення та перехід права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:04:070:0081. Предстваник позивач вважає, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:04:070:0080 і 3223151000:04:070:0081 вибули з володіння власника - [PERSON] - поза її волею, що є підставою, відповідно до статті 387 ЦК України, для витребування майна у набувача, у зв`язку з чим підставною є заявлення позовної вимоги про витребування майна з володіння [PERSON] . Ухвалою судді від 25.04.2022 року відкрито провадження по справі призначено підготовче судове засідання за загальними правилами провадження. Ухвалою суду від 20.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представники позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, крім того зазначив, що позивач придбала земельні ділянки, однак в подальшому виявила що вказані земельні ділянки були продані, окрім того органами досудового розслідування зареєстровано кримінальне провадження, відповідно до якого позивач є потерпілою, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Судом встановлено, що [PERSON] , є власницею земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:04:070:0080, загальною площею 0,1088, яка розташована на території Української міської ради Київської області, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.07.2019, який посвідчений приватним нотаріусом Ігнатовим О.В. та зареєстрований за номером 1735, та земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:04:070:0081, загальною площею 0,1088, яка розташована на території Української міської ради Київської області, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.07.2019, який посвідчений приватним нотаріусом Ігнатовим О.В. та зареєстрований за номером 1739. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 295463978 від 20.01.2022), в графі Актуальна інформація про право власності зазначено наступну інформацію: Номер запису про право власності / довірчої власності: 40736164; Тип права власності: Право власності; Дата, час державної реєстрації: 25.02.2021 16:58:13; Державний реєстратор: приватний нотаріус Скульська Тетяна Анатоліївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; Підстава для державної реєстрації: договір довічного утримання, серія та номер: 501, видавник: Скульська Т.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56816466 від 25.02.2021 17:07:21, приватний нотаріус Скульська Тетяна Анатоліївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, Форма власності: приватна, Розмір частки: 1, Власники: [PERSON] . Тобто у 2021 році було вчинено реєстраційні дії про припинення та перехід права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:04:070:0080. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 295466296 від 20.01.2022), в графі Актуальна інформація про право власності зазначено наступну інформацію: Номер запису про право власності / довірчої власності: 40736924; Тип права власності: Право власності; Дата, час державної реєстрації: 25.02.2021 17:16:56; Державний реєстратор: приватний нотаріус Скульська Тетяна Анатоліївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; Підстава для державної реєстрації: договір довічного утримання, серія та номер: 501, виданий 25.02.2021, видавник: Скульська Т.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56817354 від 25.02.2021 17:40:51, приватний нотаріус Скульська Тетяна Анатоліївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; Форма власності: приватна, Розмір частки: 1; Власники: [PERSON] . Тобто у 2021 році було вчинено реєстраційні дії про припинення та перехід права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:04:070:0081. В обґрунтування позову зазначено, земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:04:070:0080 і 3223151000:04:070:0081 вибули з володіння власника - [PERSON] - поза її волею Відповідач відзив на позов до суду не подав, обґрунтування позову не спростував та не надав суду доказів правомірності укладення договорів довірчого утримання земельних ділянок, які належать позивачу. Перевіряючи обгрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Стаття 321 ЦК України передбачає, непорушність права власності, а саме ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до статті 387 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема,ст.1 Першого протоколу до неї /1952р./ передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майно, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користування майно відповідно до загальних інтересів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтею 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. При цьому за змістом статті 388 названого Кодексу випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею іншим шляхом, ніж було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння або було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, що і має місце в спірних відносинах. Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі №916/3727/15 зазначає, що зі змісту вказаних нормативних приписів вбачається, що лише і виключно власник майна, який фактично позбавлений можливості володіти й користуватися вказаним майном в результаті його незаконного вибуття з володіння за наявності певних умов має право витребувати таке майно із чужого володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Окрім того, витребування майна із чужого незаконного володіння передбачено ст. 16, ст. 387 ЦК України виключно як форма захисту права власності, а не як окреме обороноздатне майнове право. Як зазначає Верховний Суд у постановах від 04.06.2019 у справі №5/112-Б-10, від 21.08.2018 у справі №902/1722/14, від 09.10.2018 у справі №922/2621/17, виходячи з аналізу статей 387, 388 ЦК України, власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності шляхом витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Предмет доказування у справах за таким позовом становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Власник вправі витребувати своє майно від особи, в якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності в позивача суб`єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння, він повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на зазначене майно. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз встановлених судом обставин переконливо свідчить про те, що [PERSON] будь-яких дій щодо передачі третім особам належних їй земельних ділянок з кадастровими номерами 3223151000:04:070:0080 і 3223151000:04:070:0081 не вчиняла, будь-які акти приймання-передачі щодо передачі права на належні їй земельні ділянки не підписувала і у будь-який інший спосіб не відчужувала, у жодного нотаріуса не підписувала, а тому зазначені земельні ділянки вибули із власності [PERSON] без її волевиявлення, а [PERSON] без відповідної правової підстави заволоділа цими земельними ділянками. Враховуючи викладене, а також з метою відновлення порушених прав позивача, як законного власника земельних ділянок, які поза волею вибули із її власності, та доказів на спростування вимог позову з боку відповідача суду надано не було, а відтак наявні підстави витребування майна із чужого володіння, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1984,80 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved