Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

Камінь-Каширська окружна прокуратура Волинської області в інтересах\~державі в\~особі -\~Маневицької селищної\~ради,\~третя особа\~на стороні\~позивача,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору:\~комунальне некомерційне\~підприємство "Маневицька\~багатопрофільна лікарня"\~Маневицької селищної\~ради звернулась\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення15 018 гривень 12 копійок. Свої вимоги обґрунтували тим, що 6 вересня 2021 року приблизно о 16 годині [PERSON] , знаходячись за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , під час раптово виниклої сварки, не маючи умислу, спрямованого на спричинення смерті [PERSON] , не передбачаючи можливості настання таких наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, завдав кулаками обох рук не менше двох ударів по обличчі потерпілого, в результаті чого, відповідно до висновку судово-медичного експерта, спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді осаднення шкіри правої половини лоба, підшкірних крововиливів верхньої повіки правого ока і лівої скронево-вилично-параорбітальної ділянки обличчя, перелому верхньої половини лівої вертикальної гілки нижньої щелепи, садна правої скронево-виличної ділянки обличчя і лівої щоки, множинних дрібних саден правої половини обличчя. Внаслідок завдання вище вказаних ударів [PERSON] не втримався на ногах і втративши рівновагу впав та вдарився потилицею об підлогу кімнати. Через проявлену [PERSON] недбалість, [PERSON] , відповідно до висновку судово-медичного експерта, внаслідок падіння отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, які спричинили смерть потерпілого, Кримінальне провадження № 12021030540000189 від 07.09.2021 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України 31.10.2021 скеровано на розгляд до Маневицького районного суду. Вироком Маневицького районного суду від 19.11.2021 у справі № 164/1568/21 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України і призначено покарання - 3 (три) роки обмеження волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України (1 рік іспитового строку). Разом із тим, в ході досудового розслідування з`ясовано, що потерпілий [PERSON] внаслідок отриманих тілесних ушкоджень знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП "Маневицька багатопрофільна лікарня Маневицької селищної ради. Згідно інформації № 1837/01-11/2-20 від 20.10.2021 із вказаного лікувального закладу вбачається, що потерпілий [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Маневицька багатопрофільна лікарня» Маневицької селищної ради в період часу з 06.09.2021 по 19.09.2021, тобто 13 ліжко-днів. Вартість лікування хворого становить: 13 x 1155,24 = 15 018,12 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімнадцять гривень дванадцять копійок). Вказані витрати на лікування потерпілого під час досудового розслідування підозрюваним (обвинуваченим) [PERSON] в добровільному порядку не відшкодовано. Зазначене підтверджується матеріалами кримінального провадження. Вирок Маневицького районного суду від 19.11.2021 у справі № 164/1568/21 оскаржувався в апеляційному порядку, проте згідно ували Волинського апеляційного суду від 30.12.2021 відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора. Таким чином, вирок суду від 19.11.2021 набрав законної сили. Прокурор Маневицького відділу Камінь-Каширської окружної прокуратури у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої\~особи на\~стороні позивача,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору:\~комунального некомерційного\~підприємства "Маневицька\~багатопрофільна лікарня"\~Маневицької селищної\~ради у судове засідання не зявився будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи, про причини неявки суд не повідомив. Від Маневицької селищної ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності позивача - прокурора Камінь-Каширської\~окружної прокуратури,\~представника третьої\~особи на\~стороні позивача,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору:\~комунального некомерційного\~підприємства "Маневицька\~багатопрофільна лікарня",\~Маневицької селищної\~радита відповідача [PERSON] . Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків. Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 1166 Цивільного Кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 1 ст. 127 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь - яка інша фізична чи юридична особа має право на будь - якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (ч. 7 ст. 128 КПК України). Згідно з ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. У п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно п. 4 вищезазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Статтями 12, 14, 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачено, що охорона здоров`я один з пріоритетних напрямків державної діяльності. Реалізація державної політики охорони здоров`я покладається на органи державної влади, а безпосередньо охорону здоров`я населення забезпечують лікувально-профілактичні, санаторно- профілактичні та інші заклади. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у комунальній власності, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до пунктів 1.3; 1.4 та розділу 5 Статуту Комунального некомерційного підприємства «Маневицька багатопрофільна лікарня» (затвердженого рішенням Маневицької селищної ради від 03.06.2021 № 9/11 «Про зміну назви та затвердження статуту комунального некомерційного підприємства "Маневицька багатопрофільна лікарня" Маневицької селищної ради в новій редакції») дане підприємство підзвітне та підконтрольне Маневицькій селищній раді та фінансується, в т. ч. за рахунок коштів місцевого бюджету. Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. За приписами частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт З частини другої статті 129 Конституції України). Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру». Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № З-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17. Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Так, листом від 24.01.2022 Маневицька селищна рада повідомила Маневицький відділ Камінь-Каширської окружної прокуратури про те, що не буде звертатись із даним позовом до суду, що в свою сергу свідчить про бездіяльність відповідного органу. Судом встановлено, що потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "Маневицька багатопрофільна лікарня" Маневицької селищної ради в період з 06.09.2021 по 19.09.2021, однак ні уповноваженими особами Маневицької селищної ради, ні КНП "Маневицька багатопрофільна лікарня" Маневицької селищної ради із вказаного часу не було здійснено жодних дій для захисту та відновлення порушених інтересів держави, повернення до бюджету коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, що свідчить про неналежне здійснення ними захисту інтересів держави. Судом враховано, що відповідачем вчинено кримінальне правопорушення в [ADDRESS] , в зв`язку із цим, позов подано до Маневицького районного суду, тобто за місцем заподіяння шкоди відповідачем. Відповідачем [PERSON] відповідно до ст. 81 ЦПК України не подано суду будь-яких належних доказів, що свідчать про неправильність представленого позивачем розрахунку суми завданої шкоди, а також про безпідставність заявлених позовних вимог. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь Комунального некомерційного підприємства "Маневицька багатопрофільна лікарня" Маневицької селищної ради 15 018 гривень 12 копійок, як шкоди заподіяної злочином.

Outcome: approved