Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ту обставину, що є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому також зареєстровані відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] , які не є членами її сім`ї. Однак, відповідачі у вказаному будинку фактично не проживають з 2004 року, але і добровільно з реєстраційного обліку в ньому також не знімаються, чим чинять позивачеві перешкоди у праві користування будинком. Тому позивач подала до суду дану позовну заяву, в якій просить суд визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . 05.08.2022 року ухвалою суду позовну заяву позивача було залишено без руху та визначено строк для усунення недоліків позовної заяви. 07.09.2022 року ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 13 ст. 128 ЦПК України та наказом Державної судової адміністрації України від 20 вересня 2013 року № 119 «Про реалізацію проекту надсилання судами SMS-повідомлень учасникам судового процесу (кримінального провадження) у місцевих та апеляційних загальних судах», про що свідчить відповідна довідка від 15.09.2022 року. При цьому, позивач подала до суду 05.10.2022 року заяву про розгляд за її відсутності, в якій зазначила про підтримання заявлених позовних вимог та відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 6600001307567 із судовою повісткою, яке надсилалось на адресу його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної довідки Кодимської міської ради від 05.09.2022 року № 03-17/2350, отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, та яке повернуто поштою до суду неврученими із відміткою у довідці Ф.20 про відсутність адресата за вказаною адресою. .Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 6600001307559 із судовою повісткою, яке надсилалось на адресу його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної довідки Кодимської міської ради від 06.09.2022 року № 03-17/2381, отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, та яке повернуто поштою до суду неврученими із відміткою у довідці Ф.20 про відсутність адресата за вказаною адресою. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами (домоволодіння) [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 23.06.2004 року, про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3942112 від 23.06.2004 року та копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 18.04.2019 року за № 164016518. В зазначеному житловому будинку зареєстрований з 29.06.1990 року відповідач [PERSON] , а з 06.10.1993 року також і відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою № 1555 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 31.08.2022 року, а також відповідями-повідомленнями Кодимської міської ради Подільського району Одеської області № 03-17/2350 від 05.09.2022 року та № 03-17/2381 від 06.09.2022 року. Однак, фактично в житловому будинку [ADDRESS] відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають з 2004 року, про що свідчить акт, складений 31.08.2022 року депутатом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Заболотною Л.О. та зареєстрований 31.08.2022 року за № 270. При цьому, відповідачі [PERSON] та [PERSON] добровільно з реєстраційного обліку в будинку не знімаються, чим чинять позивачеві перешкоди у праві користування житловим будинком. Водночас, зі змісту позову виходить, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї позивача [PERSON] яка є власником житла. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405\~ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64\~ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156\~ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Такий висновок зазначений в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 591/4595/16-ц (провадження № 61-28757св18). Відповідно до положень ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас із цим ч.2 ст. 5 ЦПК України передбачає, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанов Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, пункт 57 та від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, пункт 72). В свою чергу застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17(пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40),від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №\~487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). В свою чергу нормами ст. 72 ЖК України передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а ст. 107 ЖК України і ст. 405 ЦК України передбачено підстави саме втрати права користування житлом (жилим приміщенням). Ураховуючи вище викладене суд вважає, що позов обґрунтований у зв`язку з чим його необхідно задовольнити у повному обсязі, а відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений останнім за подання до суду позовної заяви.

Outcome: approved