Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протягом 2017-2019 років він декілька разів надавав відповідачу [PERSON] в борг грошові кошти в іноземній валюті (в доларах США), про що останній власноруч писав розписки. У відповідності з умовами вищезазначених розписок, відповідач [PERSON] мав виплачувати відсотки за користуванням позикою (в розписці сторони ці відсотки назвали терміном «франшиза», також деякими розписками було встановлено штрафні санкції за прострочку повернення позики. Всупереч досягнутих домовленостей відповідач [PERSON] в строки, зазначені в вищенаведених розписках, отримані від позивача в позику кошти не повернув, також відповідачем [PERSON] не було сплачено і передбачені розписками відсотки за користування позиченими коштами. Таким чином станом на дату подачі даного позову загальна сума заборгованості перед позивачем за вищенаведеними розписками становить 450 575,00 доларів США і складається з: основної суми позик за всіма розписками - 164 525,00 доларів США; сума відсотків за користування позиками за всіма розписками - 137 100,00 доларів США; штрафні санкції, передбачені розпискою від 30.12.2018 - 148 950,00 доларів США. Позивач вважає, що вищевказана сума заборгованості має бути стягнута із відповідачки [PERSON] та відповідача [PERSON] солідарно, оскільки на момент отримання всіх позик за вищезазначеними розписками відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі. Просив суд: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість на загальну суму 450 575,00 доларів США, а також судові витрати. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 11.10.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання. На виконання ухвали суду від 11.10.2021 від представника відповідача [PERSON] адвоката Опришко Е.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги [PERSON] не визнає у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошей в сумі 450 000 доларів США. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. До суду від представника відповідачки надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом на подачу відзиву не скористався. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією розписки від 26.12.2018, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] суму у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США на період один рік до 27.12.2018 за умови погашення франшизи кожного місяця 27-го числа у сумі 1300 (одна тисяча триста) доларів США. Згідно з копією розписки від 27.12.2017, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] суму у розмірі 40 000 (сорок тисяч) доларів США строком до 27.12.2018 за умови сплачення щомісячної франшизи кожного місяця 27-го числа у сумі 5300 (п`ять тисяч триста) доларів США. У випадку раннього повернення коштів до 15.09.2018 зобов`язався виплатити франшизу з розрахунку 8400 (вісім тисяч чотириста) доларів США щомісяця. Згідно з копією розписки від 27.03.2018, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] суму у розмірі 40 000 (сорок тисяч) доларів США до 27.12.2018 з щомісячною виплатою франшизи у розмірі 5 300 (п`ять тисяч триста) доларів США не пізніше 27-го числа кожного місяця. Згідно з копією розписки від 20.07.2018, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] суму у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США до 22.10.2018 з щомісячною виплатою франшизи 2 650 (дві тисячі шістсот п`ятдесят) доларів США кожного 20-го числа. Згідно з копією розписки від 10.12.2018, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] суму у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США строком до 18.12.2018 за умови повернення 16 000 (шістнадцяти тисяч) доларів США та 500 (п`ятсот) доларів США франшизи. Згідно з копією розписки від 30.12.2018, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] суму у розмірі 12 750 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) доларів США строком до 15.01.2019 за умови виплати франшизи - 730 (сімсот тридцять) доларів США. У випадку несвоєчасного повернення зобов`язується виплатити штрафні санкції у розмірі 150 (сто п`ятдесят) доларів США за кожен день прострочки. Згідно з копією розписки від 21.01.2019, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] суму у розмірі 15 775 (п`ятнадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) доларів США строком до 04.02.2019 з урахуванням виплати франшизи 1000 (одна тисяча) доларів США. Загальна сума повернення боргу з франшизою - 16 775 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) доларів США. Як вбачається з копії рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11.06.2019, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30 квітня 1993 року Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених у м. Києві, актовий запис № 1151, розірвано. Відповідно до мирової угоди щодо визнання договірної суми боргових зобов`язань від 28.01.2020 [PERSON] визнає свою солідарну відповідальність за борговими зобов`язаннями [PERSON] перед [PERSON] у період з 01.09.2017 по 28.01.2020. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту позивачем свого права власності на гроші, які він передав відповідачу [PERSON] у власність відповідно до договору позики. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Такий висновок суду узгоджується із висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15-ц. Отже, за зобов`язаннями, які виникли за договорами позики від 26.12.2017, 27.12.2017, 27.03.2018, 20.07.2018, 10.12.2018, 30.12.2018 та 21.01.2019 [PERSON] та [PERSON] виступають солідарними боржниками. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У встановлений договорами позики строк [PERSON] суму боргу не повернув, доказів на спростування обставин, викладених позивачем суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача основної суми позики у розмірі 164 525 дол. США. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки договором позики від 30.12.2018 передбачено сплату розміру штрафних санкцій за несвоєчасне повернення позики у розмірі 150 доларів США за кожен день прострочення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача штрафних санкцій у розмірі 148 950 дол. США. Одночасно, позов в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 137 100 дол. США не підлягає задоволенню з наступних підстав. Розписками передбачено сплату франшизи: - за розпискою № 1 від 26.12.2017 - строк користування коштами 12 місяців, відсотки 1300 дол. США/місяць, сума заборгованості за відсотками - 15 600, 00 дол. США (1300x12); - за розпискою № 2 від 27.12.2017 - строк користування коштами 12 місяців, відсотки 5300 дол. США/місяць, сума заборгованості за відсотками - 63 600,00 дол. США (5300x12); - за розпискою № 3 від 27.03.2018 - строк користування коштами 9 місяців, відсотки 5300 дол. США/місяць, сума заборгованості за відсотками - 47 700,00 дол. США (5300x9); - за розпискою № 4 від 20.07.2018 - строк користування коштами 3 місяці, відсотки 2650 дол. США/місяць, сума заборгованості за відсотками - 7 950,00 дол. США (2650x3); - за розпискою № 5 від 10.12.2018 - 500,00 доларів США за весь строк користування коштами; - за розпискою № 6 від 30.12.2018 - 750,00 доларів США за весь строк користування коштами; - за розпискою № 7 від 21.01.2019 - 1000,00 доларів США за весь строк користування коштами. Загальна сума заборгованості за відсотками за всіма розписками становить 137 100,00 доларів США. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки у розписках фактично не зазначено розміру процентів та порядок їх сплати за користування грошовими коштами, а міститься лише визначення розміру франшизи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за відсотками у розмірі 137 100 дол. США. На підставі викладеного та

Outcome: partial