Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він має у власності 3/5 частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, розташований за адресою: [ADDRESS] , вказана частина відокремлена і має окремий вихід. Також в будинку зареєстрована\~його колишня дружина [PERSON] . В 2013 році їх шлюб було розірвано, і відповідач перестала проживати в даному будинку, її особисті речі в будинку відсутні, всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів покладені тільки на нього. Відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, тим самим порушуючи його права як власника. Враховуючи викладене, просить визнати відповідача таким, що втратила право користування даним жилим приміщенням. 06.05.2020 року відповідач [PERSON] звернулася із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на 3/10 частини будинку, спільно нажитого за час перебування у шлюбі. Зокрема, зустрічний позов обґрунтовується тим, що позовні вимоги за первісною позовною заявою не визнає у повному обсязі, так як 3/5 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , являється їх спільною сумісною власністю, оскільки дане майно було набуте під час перебування у шлюбі, від якого вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . 12.04.2007 року за спільні кошти під час шлюбу з [PERSON] ними було придбано 3/5 частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку вона зареєстрована. Згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.04.2013 року шлюб між ними був розірваний. Оскільки, майно (будинок) був придбаний ними в період шлюбу, він належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому має намір поділити вищевказане майно, шляхом визнання за нею Ѕ частки будинку, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Представник позивача [PERSON] адвокат Кіча В.В. 19.03.2021 року подав заяву про долучення документів до справи, та вказав, що спірну частину житлового будинку він придбав за особисті кошти, виручені з продажу нерухомого майна його матері та долучив копію договору купівлі-продажу від 27.03.2007 року. Також приєднав рішення Прилуцького міськрайонного суду від 21 червня 2005 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на різні дати винесених рішень суду про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Кіча В.В. до суду не з`явилися, проте згідно заяви позивача, просить розглядати справу у його відсутність, первісний позов підтримує, зустрічний позов не визнає. В судове засідання представник відповідача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, проте попередньо направив письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, проти первісного позову заперечує, просить відмовити у його задоволені. Зустрічний позов підтримав з підстав, викладених в ньому. \~ \~ \~ \~Дослідивши докази в їх сукупності, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК УРСР). Згідно ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони з 28.07.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 25.04.2013 рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області розірвано, про що Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Суми) зроблено відмітку в записі акта про одруження №225 від 28.07.2001 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с.87) У шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] (а.с.42-43). Згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л. 12.04.2007 року позивачем [PERSON] (відповідачем за зустрічним позовом) придбана 3/5 частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за №4632(а.с.6,90). Згідно письмової заяви [PERSON] від 12.04.2007 року, в присутності приватного нотаріуса Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатової Л.Л., така дала згоду на купівлю її чоловіком [PERSON] 3/5 частини житлового за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за №4631(а.с.95) а також при укладенні договору купівлі-продажу було надано свідоцтво про шлюб(повторне), яке завірене приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л., про укладення шлюбу 28.07.2001 року між [PERSON] та [PERSON] , видане ВРАЦС Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області 24.03.2007 року(а.с.96зв). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 3/5 частини будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за [PERSON] /а.с.7/. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст.61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору в інтересах сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя Таким чином, доказів того, що справжньою метою укладення договору купівлі-продажу були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними (Правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 24.05.2017р. у цивільній справі № 6-843цс17)\~позивач за первісним позовом суду не надав. Згідно ст.63СК України дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно вимог ст. 69 та ст. 70 Сімейного Кодексу України, в разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю. Згідно ч.ч.1,3 ст.356 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Із копії будинкової книги для прописки громадян вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , прописані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (знято з реєстрації)(а.с.13-14). Згідно акту про не проживання за місцем реєстрації №461 від 06.02.2020 року вбачається, що [PERSON] не проживає за даною адресою близько семи років(а.с.11). Позивач за первісним позовом стверджує, що спірний житловий будинок є його особистою власністю, однак достатніх доказів, які б підтверджували даний факт, суду не надано. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, що договір купівлі-продажу укладений після розірвання шлюбу, спростовується записом акта про одруження №225 від 28.07.2001 року, складений відділом реєстрації актів громадянського стану Прилуцького міського управління юстиції(а.с.87), письмовою згодою дружини «Покупця» [PERSON] про згоду на укладення договору купівлі-продажу частини житлового будинку її чоловіком [PERSON] та свідоцтвом про шлюб(повторне), яке також завірене приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л., про укладення шлюбу 28.07.2001 року між [PERSON] та [PERSON] , виданого ВРАЦС Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області 24.03.2007 року, які були надані нотаріусу при посвідчені цього договору(а.с.96зв), що у відповідності до приписів ст.65 СК, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 5ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, як це встановлює ст. 65 СК України. Виходячи з положень ст. 60, 61, 65 Сімейного кодексу, спірне майно\~3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя. Частки сторін в спільній сумісній власності подружжя є рівними, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, якщо інше не було визначено домовленістю між ними. Частинами 2,3 ст.70 СК України передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засади рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка можу бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Отже, судом встановлено, що 3/5 частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, яка підлягає поділу та за кожним із них слід визнати право власності по 3/10 частини вказаного житлового будинку. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки відповідач за первісним позовом [PERSON] є власником 3/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що за адресою: [ADDRESS] , її право власності є непорушним, тому вона не може бути визнана такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком, у зв`язку з чим первісний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові\~на позивача. Таким чином, з [PERSON] в користь [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати.

Outcome: approved