Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У вересні\~2021\~року до\~суду надійшла\~позовна заява\~ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 02 травня 2018 року між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №Z06.00606.003904824. 02 грудня 2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №12/89, у відповідності до якого, ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Додатку №1 до договору факторингу №12/89 від 02.12.2020 Реєстру Боржників №2 від 02.12.2020 року, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 256\~578, 16 грн., з яких 100\~700, 00 грн. - заборгованість за основним богом, 53\~551, 16 грн. заборгованість за відсотками, 102\~327, 00 грн. заборгованість за комісіями. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути із відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати. Заперечення відповідача 17 січня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позов є необґрунтованим та недоведеним. Зазначає про те, що позивачем не доведено факт видачі кредиту відповідачу та загальний розмір заборгованості, а також його складові. Розрахунок заборгованості, який долучений до позову, не є належним доказом наявної заборгованості, а інших первинних документів позивачем не надано. Також посилається на те, що умови договору про нарахування комісії за обслуговування кредиту є нікчемними, тому нарахована позивачем комісія не може бути стягнута із відповідача. Крім того, відповідач посилається на те, що відповідно до виписки про зарахування грошових коштів на рахунок Банку, останню операцію з погашення заборгованості відповідачкою здійснено 02.08.2018 року, а з позовом позивач звернувся 02.09.2021 року, тобто більш як через 3 роки після останнього платежу. За таких умов, відповідач вважає, що необхідно перевірити дотримання позивачем строків позовної давності на стягнення чергових платежів та всієї заборгованості і відмовити у стягненні сум поза межами строків позовної давності. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 40). У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання направив клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Також, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином. Подала до суду повторно заяву про перенесення судового засідання, посилаючись на те, що її адвокат не може бути присутнім у судовому засіданні. Просила відкласти розгляд справи до закінчення військового стану. Враховуючи те, що до заяви не надано належних доказів поважності неявки адвоката у судове засідання, та відповідачем не наведено об`єктивних причин, пов`язаних із воєнним станом, що унеможливлюють її явку у судове засідання, суд вважає, що така заява про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає та відсутні підстави для відкладення справи. Обставини справи, що встановлені судом Судом встановлено, що 02 травня 2018 року між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Z06.00606.003904824 на поточні потреби у сумі 100 700,00 грн. Відповідно до договору, банку надає кредит у день підписання договору, строком на 60 місяців. 02 грудня 2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №12/89, у відповідності до якого, ПАТ «Ідея Банк» відступає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Додатку №1 до договору факторингу №12/89 від 02.12.2020 Реєстру Боржників №2 від 02.12.2020 року, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 256\~578, 16 грн., з яких 100\~700, 00 грн. - заборгованість за основним богом, 53\~551, 16 грн. заборгованість за відсотками, 102\~327, 00 грн. заборгованість за комісіями. Відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ПАТ «Ідея Банк», ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 256 578 гривень 16 копійок. 24 грудня 2020 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» направило [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору № Z06.00606.003904824 від 02 травня 2018 року. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 цього Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно частини першої та другої ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 100 700,00 грн. (сто тисяч сімсот гривень 00 коп.), в Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 60 місяців. Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору Банк відкриває Позичальнику банківський поточний рахунок [NUMBER] у гривні в рамках пакету послуг БПР «Стартовий», що обслуговується на умовах Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до п.1.13. Кредитного договору Позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок Позичальника як Страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя. Цим Договором Позичальник доручає та дає розпорядження Банку: переказати Страховику, в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу, належного Страховику, через транзитний рахунок Банку. Позичальник погоджується, як на страхування своїх, як застрахованої особи, пов`язаних із життям майнових інтересів, що не суперечать чинному законодавству України, згідно договору страхуванню, вигодонабувачем за яким виступає Банк. Відповідно до\~п.\~5.7\~Кредитного договору\~Орієнтовна загальна\~вартість кредиту\~для споживача\~за весь\~строк користування\~кредитом (у\~т.ч.\~тіло кредиту,\~відсотки,\~комісії та\~інші)\~на момент\~укладання Договору\~складає 346\~352,83\~гривень,\~вказані показники\~діють за\~умови своєчасного погашення Позичальником Грошових зобов`язань Відповідно до п.2.1. цього Договору та за дії процентної ставки, вказаної в п.1.4. Договору. На підтвердження виконання Первісним кредитором своїх зобов`язань, позивачем разом з позовною заявою долучені копії Ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту в сумі 91963,47 грн. та ордеру-розпорядження №2 про сплату страхового платежу в сумі 8736,53 грн. (а.с. 10) При цьому, за приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за № 559/7880, визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції. Відповідно до п. 4.2 Положення від 18.06.2003 №254, внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банками відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами. Відповідно до п. 4.8. Положення від 18.06.2003 №254, у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). З огляду на наведене, Ордер-розпорядження та Прибутковий позабалансовий ордер є первинними бухгалтерськими документами, які оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», отже, є належними доказами, що підтверджують факт здійснення операцій між Первісним кредитором та Позичальником, а саме є належним доказом того, що ПАТ «Ідея Банк» виконав свої зобов`язання за Кредитним договором №706.00606.003904824 від 02.05.2018, надавши [PERSON] кредитні кошти у відповідних розмірах на відповідних умовах. Крім того, надання відповідачу кредитних коштів підтверджується банківською випискою по рахунку, що також є первинним документом, з якої вбачається, що [PERSON] було перераховано кошти в сумі 91 963,47 грн на відкритий Позичальнику Банком банківський поточний рахунок [NUMBER] у гривні. З даної виписки вбачається, що [PERSON] здійснювалась часткова оплата для погашення заборгованості за кредитом. Тому дані оплати також свідчать про те, що Позичальником отримано та використано надані Кредитні кошти. Відтак, матеріалами справи підтверджений факт надання відповідачу коштів за кредитним договором та існування кредитної заборгованості. Заперечення відповідача щодо недоведеності видачі їй кредиту жодними доказами не підтверджені, як і не спростовано існування заборгованості за кредитним договором у розмірі: 100 700, 00 грн. - заборгованість за основним боргом, 53 551, 16 грн. заборгованість за відсотками. Щодо стягнення заборгованості за комісією. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними(частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). Так,\~Пунктом 1.11\~кредитного договору\~№ Z06.00606.003904824 від 02 травня 2018 року встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 3\~841, 81 гривень, останній 1 762,35 гривень. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. При цьому одночасно пунктом 3.2.4 кредитного договору визначено, що позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися позичальнику за законом. Зміст пункту 3.2.4 кредитного договору контекстуально дублює положення пункту 1.11 кредитного договору в розрізі послуг щодо надання інформації за кредитом (розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості, тощо), але в пункті 3.2.4 кредитного договору безоплатно, а в пункті 1.11 кредитного договору - з оплатою наданих послуг. Фактично на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць послуги з надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, мають оплатний характер, що суперечить як змісту пункту 3.2.4 кредитного договору, так і вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пунктів 1.11 та 6 кредитного договору, укладеного між [PERSON] та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Оскільки пункти 1.11 та 6 договору № Z06.00606.003904824 від 02 травня 2018 є нікчемними, відсутні підстави для стягнення заборгованості по сплаті нарахованої та простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості. Щодо строків позовної давності. У відзиві на позов відповідач просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності до вимог позивача, посилаючись на те, що останній платіж за кредитом зарахований 02.08.2018 року Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно п. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кожного окремого платежу за Кредитним договором. Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на події, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Виходячи із норм ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 60 місяців. Відповідно до п.6 Кредитного договору, сторони погодили Графік щомісячних платежів за Кредитним договором. Даним графіком передбачено щомісячне погашення Кредиту, починаючи з 02.06.2018 року по 02.05.2023 року включно. Таким чином, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язаннями, яке виникли на основі кредитного договору. Відповідно до умов Кредитного договору відповідач зобов`язувався здійснювати повернення кредиту частинами, тобто щомісячними платежами, у розмірі та в строки, визначені кредитним договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами Договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, а, отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи, що за умовами Договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися відповідачем частинами 15 числа місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання відповідачем кожного з цих зобов`язань. З вище зазначеного слідує, що у разі неналежного виконання Позичальником зобов`язання за Кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов Кредитного договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Зважаючи на вище викладене, оскільки позовна заява подана у вересні 2021 року, а відповідно платежі, за якими не пройшов строк позовної давності перебувають у періоді з вересня 2018 року по лютий 2022 року. Отже, твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності безпідставні, тому відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Відтак, суд дійшов висновку, що стягненню із відповідача підлягає заборгованість за основним боргом та відсотками, що разом становить 154\~251, 16 гривень, а у задоволенні позовних вимог вимога про стягнення заборгованості за комісією необхідно відмовити. Щодо судових витрат Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3\~848, 67 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13604 від 28 серпня 2021 року. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 2\~313, 80 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial