Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 29.06.2013 між ним та [PERSON] був укладений шлюб, актовий запис № 906, який зареєстрований у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві. Від даного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.08.2017 шлюб між сторонами розірвано, а також визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Оболонськогорайонного суду м. Києва від 05.12.2016 з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця, починаючи стягнення з 27.09.2016 та до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу сторони стали проживати окремо. У зв`язку з виникненням спору щодо спілкування позивача з дитиною останній був вимушений звернутися до Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про визначення способу участі у вихованні сина. Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 176 від 18.03.2019 визначено спосіб участі позивача у вихованні його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , шляхом спілкування з ним у перші та треті вихідні кожного поточного місяця з 17:00 п`ятниці до 15:00 неділі. Разом з тим, останні пів року відповідач стала перешкоджати йому спілкуватись з дитиною, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, просив суд зобов`язати відповідача усунути йому перешкоди у спілкуванні з сином, шляхом встановлення графіку зустрічей з ними наступним чином: перші та треті вихідні кожного поточного місяця з 17:00 п`ятницідо 15:00 неділі за місцем проживання позивача; у будні, за відсутності медичних протипоказань, з урахуванням режиму дня дитини та за попередньою домовленістю з матір`ю [PERSON] щодо часу зустрічі, не менше чотирьох годин на добу; протягом двох тижнів літнього місяця (за домовленістю сторін), а також забезпечення безперешкодного спілкування без обмежень в часі з сином за допомогою телефонного та інших засобів зв`язку зі збереженням звичного для дитини режиму та з урахуванням стану здоров`я. Також просив стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 18.05.2022 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 07.07.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що у жодних перешкод у спілкуванні позивача з їх сином вона не створювала, способи участі останнього у вихованні дитини визначенірозпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 176 від 18.03.2019. При цьому, зменшення спілкування з сином позивачем здійснено за власним бажанням. Вважає, що спосіб спілкування [PERSON] , визначений розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 176 від 18.03.2019 є прийнятним для мирного часу, проте, з урахуванням воєнного стану у державі, повинен бути скорегований таким чином, щоб усі зустрічі батька з дитиною відбувались за її участі. У зв`язку з чим просила установити наступний графік спілкування сина з батьком: кожну першу та третю суботу місяця з 11:00 до 20:00 та кожен вівторок з 18:00 до 20:00 у її присутності. Крім того, зазначила, що вказаний графік спілкування може бути змінений після закінчення воєнного часу, а також, що не заперечує проти безперешкодного спілкування позивача з сином за допомогою телефону та інших засобів зв`язку зі збереженням звичного для дитини режиму та з урахуванням стану його здоров`я. Ухвалою суду від 08.08.2022, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Зазначив, щорозпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 176 від 18.03.2019, яким визначено порядок його спілкування з сином, відповідачем не виконується, а тому він був вимушений навіть викликати поліцію, проте співробітники поліції відповіли, що це цивільно-правові відносини та порадили звернутися до суду. Пояснив, що [PERSON] є емоційною людиною, тому її погляди щодо дозволу на його побачення з сином змінюється залежно від її настрою, у зв`язку з чим він звернувся до суду для вирішення цього питання в судовому порядку. Вказав, що після розлучення весь час підтримував стосунки з сином, цікавився його життям, приймав участь у його вихованні. На сьогоднішній день він вже чотири рази залишався у нього на ночівлю, забирає сина у п`ятницю та повертає його у неділю. Син ще жодного разу не залишався в нього більш, ніж на три дні, проте він упевнений, що перебування сина з ним без присутності матері влітку протягом двох тижнів не зашкодить інтересам дитини. Відповідач у судовому засіданні зазначила, що позов визнає частково. Згодна на побачення позивача з сином за тим графіком, що визначений у висновку органу опіки та піклування без її присутності, з урахуванням того, що в країні триває воєнний стан, позивач проживає на Троєщині у багатоповерхівці, що знаходиться на значній відстані від її місця проживання, а тому у воєнний час вважає це небезпечним для сина. Крім того, не заперечує проти зустрічей позивача з сином у будні за попередньою домовленістю з нею з урахуванням режиму дня дитини, як зазначено у позові, та безперешкодного спілкування батька з сином телефоном та іншими засобами зв`язку. Заперечувала проти безперервного перебування сина у позивача протягом двох тижнів літнього місяця, оскільки дитина жодного разу не залишалася у батька на такий тривалий термін, позивач з ними майже не жив, пішов з сім`ї, коли сину було три місяці. Вона дозволяє сину ночувати у батьків позивача, оскільки вони мешкають поблизу з місцем її проживання, у приватному будинку, і вона завжди має змогу контролювати його перебування за вказаною адресою та у якому стані знаходиться дитина. Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та просив ухвалити рішення з урахуванням висновку Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому зазначено, що за місцем мешкання позивача та його батьків, куди останній має на меті привозити сина, створені належні умови проживання, які здатні задовольнити потреби дитини, у зв`язку з чим Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація рекомендує наступний графік побачень [PERSON] з сином: під час дії воєнного стану, у перші та треті вихідні у суботу та неділю з 09:00 до 20:00, з обов`язковим поверненням дитини до матері; після завершення воєнного часу, у перші та треті вихідні кожного поточного місяця з 17:00 п`ятниці до 15:00 неділі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.06.2013, актовий запис № 906, який зареєстрований у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонськогорайонного суду м. Києва від 29.08.2017 шлюб між сторонами розірвано, а також визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Оболонськогорайонного суду м. Києва від 05.12.2016 з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця, починаючи стягнення з 27.09.2016 та до досягнення дитиною повноліття. Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 176 від 18.03.2019 визначено спосіб участі позивача у вихованні його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , шляхом спілкування з ним у перші та треті вихідні кожного поточного місяця з 17:00 п`ятниці до 15:00 неділі. З довідки про результати перевірки ЖЄО № 37658 від 16.07.2021 вбачається, що 16.07.2021 позивач [PERSON] звертався до Оболонського УП ГУНП у м. Києві з повідомленням про те, що [PERSON] забороняє йому бачитись з дитиною. Згідно з характеристикою з місця роботи, наданої ТОВ «Науково-виробнича фірма «Елна» 13.06.2022, [PERSON] за місцем роботи характеризується з позитивного боку, зарекомендував себе як відповідальний та дисциплінований працівник. Суд критично оцінює надані сторонами довідки з ДНЗ №208, який відвідував малолітній [PERSON] , [INFO] , оскільки вони суперечать одна одній за містом в залежності від того, на прохання кого з батьків вони видані, що викликає у суду сумніви в об`єктивності обставин та фактів, викладених у них. Крім того, на даний час малолітній [PERSON] вже є учнем першого класу. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М.С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). В силу ч. ч.1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. На підставі ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання, тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, зокрема, між батьками та їх дітьми. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини. Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини, обов`язковим є наявність письмового висновку органів опіки та піклування. Відповідно до висновку Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №104-3533 від 25.07.2022, позивачем за місцем мешкання створені належні умови проживання для дитини, батько здатен задовольнити потреби дитини. Мати не заперечує проти спілкування сина з батьком. З урахуванням викладеногоОболонська районна в м. Києві державна адміністрація рекомендує встановити наступний графік побачень [PERSON] з сином: під час дії воєнного стану - у перші та треті вихідні у суботу та неділю з 09:00 до 20:00, з обов`язковим поверненням дитини до матері; після завершення воєнного часу - у перші та треті вихідні кожного поточного місяця з 17:00 п`ятниці до 15:00 неділі. Відповідно до Декларації прав дитини, а саме Принципу 6, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, за винятком тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1989 р. і яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 р. передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. З урахуванням наведеного, оскільки позивач та відповідач мають рівні права щодо виховання та розвитку свого сина, позивач має бажання приймати участь у його вихованні, а спілкування між позивачем та його сином не перешкоджають нормальному розвитку дитини, прийнявши до уваги, позицію відповідача, яка частково визнала позов,а також висновок Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, з урахуванням поведінки позивача та відповідача, між якими немає порозуміння щодо графіку та часу побачень батька з дитиною, суд приходить до обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позову. Так, враховуючи вік та інтереси дитини, дотримуючись режиму навчання, харчування, розвитку, відпочинку та стану здоров`я останньої, карантинних обмежень, умов воєнного стану, суд приходить до висновку, що слід встановити наступний порядок спілкування позивача з сином, а саме: - під час дії воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у перші та треті вихідні у суботу та неділю з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання батька [PERSON] , без присутності матері [PERSON] , з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю; - після завершення воєнного стану, у перші та треті вихідні кожного поточного місяця з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 15 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька [PERSON] , без присутності матері [PERSON] , з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю; - у будні, за відсутності медичних протипоказань, з урахуванням режиму дня дитини та за попередньою домовленістю з матір`ю [PERSON] щодо часу зустрічі, не менше чотирьох годин протягом дня без присутності матері [PERSON] , з обов`язковим поверненням дитини за місцем її проживання з матір`ю в обумовлений час; - протягом двох тижнів будь-якого літнього місяця (за домовленістю сторін) для щорічного спільного відпочинку і оздоровлення [PERSON] , [INFO] , без супроводу матері [PERSON] , за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. В цей час [PERSON] має право забирати сина з місця проживання матері, повідомляючи при цьому, де буде знаходитись дитина, та щодня повертати його за місцем проживання матері у визначений попередньою домовленістю час. - безперешкодного спілкування батька [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , особисто без обмежень в часі за допомогою телефонного та інших засобів зв`язку зі збереженням звичного для дитини режиму та з урахуванням стану здоров`я дитини. Саме такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним, на переконання суду, у повній мірі відповідатиме інтересам дитини та достатнім чином забезпечить участь позивача у процесі виховання сина. При цьому суд роз`яснює, що сторони не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, з урахуванням вікових змін, розвитку та потреб дитини, що буде відповідати її інтересам. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 620,25 грн.

Outcome: partial