Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Варцабу С.А. звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання припиненим права іпотеки, припинення заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна, мотивуючи позов тим, що 08 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №15/04/723-К-07 із додатковими угодами до нього, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 40 тис. доларів США на строк 132 місяців із терміном повернення до 07 серпня 2018 року та сплатою 12,5 % річних, із 26 серпня 2008 року - 15,25% річних, із 29 грудня 2009 року - 4,38 % річних, із 01 лютого 2010 року - 15,25 % річних. Того ж дня сторони уклали кредитний договір №11-1/15/04/723-К-07 із додатковими угодами до нього, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 14 тис. доларів США на строк 120 місяців з терміном повернення до 07 серпня 2017 року зі сплатою 14,00 % річних, із 26 серпня 2008 року - 15,25% річних, із 29 грудня 2009 7,41% річних, із 01 лютого 2010 року 15,25% річних. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами 08 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] був укладений договір поруки. У 2012 році ВАТ «Банк Універсальний» звернувся до суду (справа №212/10638/2012) з позовом до [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов за кредитними договорами та заборгованістю, яка утворилась, в якому просив стягнути солідарно: - заборгованість за кредитним договором від 08 серпня 2007 року №15/04/723-К-07 у розмірі 60357,22 доларів США, що еквівалентно 707154 грн 09 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 35563,38 доларів США, що еквівалентно 416665,79 грн, із яких прострочена заборгованість за кредитом - 12313 доларів США, що еквівалентно 144263 грн 96 коп.; несплачені відсотки - 18122,55 доларів США, що еквівалентно 212326 гри 46 коп.; підвищені відсотки - 6671,29 доларів США, що еквівалентно 78161 грн 84 коп.; - за кредитним договором від 08 серпня 2007 року №11-1/15/04/723-К-07 у розмірі 25171,05 доларів США, що еквівалентно 294907 грн 78 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 12182,50 доларів США, що еквівалентно 142731 грн 96 коп., із яких прострочена заборгованість за кредитом - 12182,50 доларів США, що еквівалентно 142731 грн 96 коп., із яких прострочена заборгованість за кредитом - 9915,83 доларів США, що еквівалентно 116175 грн 32 коп.; несплачені відсотки - 7218,55 доларів США, що еквівалентно 84573 грн 59 коп.; підвищені відсотки - 5770 доларів США, що еквівалентно 67602 грн 23 коп. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2015 року у справі № 212/10638/2012 (провадження N22-ц/772/1840/2016) позов задоволено частково; стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк»: - заборгованість за кредитним договором від 08 серпня 2007 року №15/04/723-К-07 станом на 19 травня 2014 року в сумі 35563,38 доларів США, що еквівалентно 417944 грн 39 коп., із яких прострочена заборгованість за кредитом - 12313,26 доларів США, що еквівалентно 144706 грн 66 коп; - заборгованість за кредитним договором від 08 серпня 2007 року №11-1/15/04/723-К-07 станом на 19 травня 2014 року 12182,50 доларів США, що еквівалентно 143169 грн 95 коп., із яких прострочена заборгованість за кредитом - 9915,83 доларів США, що еквівалентно 116531 грн 82 коп. У решті позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір 2039 грн 66 коп. у рівних частках по 1019 грн 83 коп. із кожного, а судовий збір в сумі 1614 грн 34 коп. залишено за ПАТ «Універсал Банк». Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2015 року у справі №212/10638/2012 (провадження № 22-Ц/772/1840/2016) рішення суду першої інстанції в резолютивній частині змінено, замінено в його тексті щодо солідарного стягнення з Кредитора та Поручителя на користь ПАТ «Універсал Банк»: речення «заборгованість за кредитним договором від 08 серпня 2007 року станом № 15/04/723-К-07 на 19 травня 2014 року в сумі заборгованості за кредитом - 35563,38 доларів США, що еквівалентно 417944 грн 39 к., із яких прострочена заборгованість за кредитом 12313,26 доларів США, що еквівалентно 144706 грн 66 к.» на нове «заборгованість за кредитним договором від 08 серпня 2007 року № 15/04/723-К-07 станом на 19 травня 2014 року в сумі заборгованості за кредитом 35 563,38 доларів США, що еквівалентно 783 488 грн 61 к., із яких прострочена заборгованість за кредитом - 12 313,26 доларів США, що еквівалентно 271 270 грн 59 к.»; - речення «заборгованість за кредитним договором від 08 серпня 2007 року №11- 1/15/04/723-К-07 станом на 19 травня 2014 року в сумі заборгованості за кредитом - 12182,50 доларів США, що еквівалентно 143169 грн 95 к., із яких прострочена заборгованість за кредитом - 9915,83 доларів США, що еквівалентно 116531 грн 82 к.» новим: «заборгованість за кредитним договором від 08 серпня 2007 року №11- 1/15/04/723-К-07 станом на 19 травня 2014 року в сумі заборгованості за кредитом 12182, 50 доларів США, що еквівалентно 268 389 грн 84 к., із яких прострочена заборгованість за кредитом - 9915, 83 доларів США, що еквівалентно 218 453 грн 36 к.». В іншій частині судове рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2016 року у справі № 212/10638/2012 касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2015 року в частині позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2016 року у справі №212/10638/2012 (провадження №22-ц/772/1840/2016) суд вирішив апеляційну скаргу [PERSON] задовольнити. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2015 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 08 серпня 2007 року №15/04/723-К-07 та №1.1-1/15/04/723-К-07 скасувати; у позові Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 08 серпня 2007 року №15/04/723-К-07 та №11-1/15/04/723-К-07 відмовити. Отже, з 16 травня 2016 року заборгованість за кредитними договорами від 08 серпня 2007 року №15/04/723-К-07 та №11-1/15/04/723-К-07 припинила своє існування, адже дана заборгованість стягнена відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Як зазначено вище, основне зобов`язання за Кредитними договорами від 08 серпня 2007 року №15/04/723-К-07 та №11-1/15/04/723-К-07\~припинило своє\~існування,\~а виникло\~нове зобов`язання - зобов`язання згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2016 року у справі №212/10638/2012. При цьому під час судового розгляду у справі №212/10638/2012 встановлено, що за умовами кредитних договорів строк повернення обох кредитів був визначений сторонами до серпня 2017 року та до серпня 2018 року, відповідно, однак у зв`язку із невиконанням позичальником їх умов і наявністю простроченої заборгованості, банк відповідно до п. п. 7.1.3, 10.3-10.4 кредитних договорів направив позичальнику і поручителю листи-вимоги про сплату простроченої заборгованості, зазначивши, що у випадку їх невиконання термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з дати одержання такої вимоги, які отримані відповідачами 13 травня 2010 року, і таким чином змінив строк виконання основного зобов`язання. Таким чином, істотною умовою договірного зобов`язання є строк дії договору, який погоджується сторонами та визначається конкретною датою закінчення строку дії договору. Про закінчення строку дії кредитного договору свідчить також використання кредитором права на дострокове стягнення заборгованості в позасудовому чи судовому порядку. Після закінчення строку дії кредитного договору, умови цього договору, зокрема про порядок нарахування відсотків, пені, штрафів, комісії, втрачають свою силу. Тому у разі порушення боржником своїх зобов`язань за цим договором кредитор має право захистити порушені права шляхом стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, а саме трьох відсотків річних та інфляційних втрат, у разі якщо було надано кредит в національній валюті. Також у зв`язку із закінченням строку дії договору та припиненням основного зобов`язання припиняються й забезпечувальні зобов`язання, такі, як порука, іпотека, застава та інші, зобов`язання, що мають забезпечувальних характер, визначені в статті 546 ЦК України, договорі та інших законах, оскільки вказані зобов`язання мають акцесорний, тобто додатковий до основного зобов`язання, характер. Таким чином, звернувшись у 2010 році з вимогою про дострокове погашення кредитів за кредитним договором - ПАТ «Універсал Банк» самостійно вчинив дії на припинення дії кредитного договору та відповідно усіх забезпечувальних договорів. Отже, з моменту звернення до суду в розумінні ст. 546 ЦК України Договір іпотеки р. №2617 від 08.08.2007 посвідчений Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Діброва Л.О. припинив свою дію. З огляду на викладені обставини, позивач просила визнати припиненим право іпотеки зареєстроване Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Діброва Л.О. в Державному реєстрі іпотек 19.02.2008 за реєстраційним номером 5445424 з одночасним припиненням заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрованої 08.08.2007 року за реєстраційним №5445396 Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Діброва Л.О. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні. 09 грудня 2021 року АТ «Універсал Банк» скористався своїм правом та подав відзив на позовну заяву (вх. №89692), згідно якого просив в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Так, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23.10.2015 по справі № 212/10638/2012 стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007р. станом на 19.05.2014 в сумі 35563,38 доларів США та заборгованість за кредитним договором №11-1/15/04/723-К-07 від 08.08.2007 р. станом на 19.05.2014 в розмірі 12182,50 доларів США. У відношенні до фінансового поручителя про солідарне стягнення заборгованості рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18.05.2016 відмовлено в задоволенні. Разом з тим, цивільна справа №212/10638/2012 не містила вимог до [PERSON] як до майнового поручителя. [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконав. Рішення суду залишається не виконаним. Відповідно обов`язок щодо погашення боргу за кредитним договором не припинено. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. При цьому положеннями статті 593\~ЦК України не передбачено такої підстави для припинення зобов`язання, як зміна банком строку дії кредитного договору. Вимога про дострокове погашення кредиту змінює лише термін кредитування, але не припиняє відносин щодо виконання умов кредитного договору. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного суду від 05.04.2021р. у справі № 751/2041/19. Оскільки зобов`язання\~за кредитним\~договором є\~невиконаними,\~то відсутні підстави вважати іпотеку, як вид забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором припиненою, та відповідно наявність записів про обтяження заставного майна іпотекою за забороною відчуження є правомірним. 09 грудня 2021 року представник відповідача подав суду зустрічну позовну заяву (вх. №89754), мотивуючи вимоги тим, що 08.08.2007 між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] було укладено кредитний договір №15/04/723-К-07, відповідно до якого останньому було надано кредит в сума кредиту 40000,00 доларів США, на строк - 132 місяців, дата погашення кредиту - 07.08.2018 р., процентна ставка - 12,5 % річних. 15.02.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №01 до кредитного договору № 15/04/723-к- 07 стосовно внесення змін до договору, виклавши його текст у новій редакції, в тому числі стосовно підвищеної процентної ставки у розмірі 25 % річних за користування кредитними коштами понад строк кредитування (або терміни погашення за графіком погашення кредиту). 29.12.2009 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №15/04/723-к- 07 якою в тому числі встановлена процентна ставка у розмірі 4,38 % річних з 29.12.2009 по 30.11.2011, а починаючи з 01.12.2011 р. - 15,25 % річних, у разі виникнення у позичальника з період з 01.01.2010 р. по 01.12.2011 р. прострочення по сплаті строкової та/або простроченої заборгованості згідно порядку, передбаченого цією додатковою угодою, та непогашення такої простроченої заборгованості до останнього календарного місяця, в якому виникло прострочення: п. 1.3.2.1 цієї додаткової угоди втрачає чинність, а позичальник зобов`язується сплачувати банку проценти за користування кредитними коштами в розмірі 15,25 % річних (далі базова процентна ставка) - за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту; починаючи з 01.01.2012, пункт 1.3.2.3.1 цієї додаткової угоди втрачає свою чинність, а за користування кредитними коштами понад строк встановлюється процентна ставка в розмірі 30,50 % річних (підвищена процентна ставка). 29.12.2009 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору №15/04/723-к-07, якою сторони домовились про розмір плати за користування кредитом, зокрема у будь- якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених додатком №1 до цієї додаткової угоди до договору, якщо інше не передбачено умовами договору та/або окремими додатковими угодами до договору. Додатком № 1 до додаткової угоди № 3 від 29.12.2009 р. сторони погодили вид і розмір плати за кредитні послуги (проценти за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частини) («базова процентна ставка») - 15,25 % річних за кредитами в доларах США; проценти за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) («підвищена процентна ставка») - 30,50 % процентів річних за кредитами в доларах США. Також, 08.08.2007 р. між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11-1/15/04/723-К-07, відповідно до якого останньому відкрито кредитну лінію, ліміт якої визначено - 14000,00 доларів США, строком до 07.08.2017 р., зі сплатою 14 % річних. Додатком № 1 до кредитного договору № 11-1/15/04/723-К-07 було визначено між сторонами договору графік погашення заборгованості по кредиту. 15.02.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №01 до кредитного договору №11-1/15/04/723-К-07, якою сторони домовились про внесення змін, виклавши цей договір у новій редакції, в тому числі стосовно виконання позичальником своїх зобов`язань по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за цим договором не пізніше 01.08.2017 р. 29.12.2009 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору №11- I 15/04/723-К-07, якою окрім іншого, сторони договору визначили процентну ставку за використання кредитних коштів у межах строку кредитування (базова процентна ставка): з 29.12.2009 р. по 30.11.2010 р. включно - у розмірі 7,41 % річних; з 01.12.2010 р. по 30.11.2010 р. - у розмірі 15,25 % річних, а починаючи з 01.01.2011 \~ \~ \~ \~р. за користування кредитними коштами понад строк встановлена процентна ставка в розмірі 30,50 % річних (підвищена процентна ставка), кінцевий термін виконання зобов`язань - 01.12.2014 р. 29.12.2009 р. між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору №11-1/15/04/723-К-07, якою, окрім іншого, сторони згідно додатку №1 домовились про розмір плати за користування кредитом: проценти за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частини) («базова процентна ставка») - 15,25 % річних за кредитами в доларах США; проценти за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) («підвищена процентна ставка») - 30,50 % річних за кредитами в доларах США. Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] 08.08.2007 р. було укладено договір іпотеки посвідчений 08.08.2007 приватний нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О. та зареєстрований в реєстрі за №2617. 19.02.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О.08.08.2007 р. за реєстром №2617. 29.12.2009 р. між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О. 08.08.2007 р. за реєстром №2617, яким внесено зміни до п. 1.1 договору іпотеки. Відповідно до умов договору іпотеки та Додаткових договорів Відповідач передала в іпотеку квартиру за номером [ADDRESS] , в житловому будинку за номером [ADDRESS] , загальною площею 56 кв.м., житловою площею 29,00 кв.м. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 27.10.2005 на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27.10.2005 № 2388, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 23.11.2005 у реєстровій книзі № 666 під реєстровим № 1884. За цим договором іпотекою в повному обсязі забезпечується виконання зобов`язань [PERSON] , що випливають з Кредитного договору №15/04/723к-07 від 08.08.2007р. та кредитного договору №11-1/15/04/723-К-07 від 15.02.2008 р., а також будь-яких додаткових договорів до них. У зв`язку із невиконанням Позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 21 серпня 2015 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по цивільній справі №212/10638/2012, за участю [PERSON] , позов банку було задоволено частково. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23.10.2015 змінено рішення суду та вирішено стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк»: - заборгованість за кредитним договором №15/04/723-К-07 від 08.08.2007станом на 19.05.2014 р. в сумі заборгованості по кредиту - 35563,38 доларів США, що еквівалентно 783488,61 грн, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 12313,26 доларів США, що еквівалентно 271270,59 грн; - заборгованість за кредитним договором №11-1/15/04/723-К-07 від 08.08.2007 р. станом на 19.05.2014 р. в сумі заборгованості по кредиту - 12 182,50 доларів США, що еквівалентно 268 389,84 грн., з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 9915,83 доларів США, що еквівалентно 218 453,36 грн. Обставинами, що спричинили подачу даного позову є те, що рішення суду від 23.10.2015 не виконується. Борг не сплачується. За рахунок предмета іпотеки позивач має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат і утримання предмету іпотеки, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Аналогічне право Позивача встановлено п. п. 2.1.1 Додаткового договору № 1 до договору іпотеки, відповідно до якого, у випадку невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань за Кредитними договорами, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Згідно п. 4.2. Додаткового договору №1 до Договору іпотеки, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, або за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя. Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний позивачем таким, що настав, а заборгованість за Кредитним договором у встановлений строк не сплачена, Позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно висновку щодо оцінки майна ринкова вартість предмету іпотеки становить 38809,00 доларів США або 964500 грн без ПДВ станом на 05.02.2020р. Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», п. 4.2. Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду. П. 6.1 Додаткового договору № 1 до договору іпотеки передбачено, що договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитними договорами. З огляду на викладене, позивач за зустрічним позовом просить звернути стягнення за договором іпотеки укладеним 08.08.2007р. між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2617 та укладеними до нього 19.02.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] Додатковим договором № 1 до договору іпотеки, та укладеним 29.12.2009 р. між ВАТ «Універсал Банк » та [PERSON] Договором про внесення змін до договору іпотеки на предмет іпотеки: квартиру за номером [ADDRESS] , в житловому будинку за номером [ADDRESS] , загальною площею 56 кв.м, житловою площею 29,00 кв.м., та належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 27.10.2005 р. на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27.10.2005 р. № 2388, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 23.11.2005 р. у реєстровій книзі №666 під реєстровим №1884 для задоволення вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк», що виникли на підставі кредитного договору №15/04/723-к-07 від 08.08.2007 р. укладеного між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] в розмірі заборгованості [PERSON] по тілу кредиту - 35563,38 доларів США та на підставі кредитного договору №11-1/15/04/723-К-07 від 08.08.2007 р. укладеного між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] в розмірі заборгованості [PERSON] по тілу кредиту - 12182,50 доларів США, що в сумі становить 47745,88 доларів США. У тому числі для задоволення вимог за рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23.10.2015 р. по цивільній справі №212/10638/2012. Предмет іпотеки реалізувати шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження; за відсутності пріоритету та розміру вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації, яка визначена згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості (експертний висновок про ринкову вартість), що станом на 05.02.2020 року становить 38809 доларів США або 964 500,00 грн. без ПДВ для його подальшої реалізації. Крім того, у підготовчому судовому засіданні 10 лютого 2022 року представником відповідача адвокатом Івачковським В.В. було подано зустрічну позовну заяву із виправленням у її заголовку анкетних даних учасників справи. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2022 року прийнято зустрічну позовну заяву та об`єднано в одне провадження разом із первісним позовом. 24 травня 2022 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області залучено до участі в справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача-відповідача [PERSON] [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 серпня 2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 27 вересня 2022 року на офіційну електронну пошту суду надійшло клопотання про застосування строків позовної давності (вх. №61012) подане адвокатом Варцабою С.А. в інтересах [PERSON] . Обґрунтоване клопотання тим, що АТ «Універсал Банк», використовуючи своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про стягнення усього розміру заборгованості за договором до кінцевого терміну, змінив строк виконання зобов`язання. Цим банк як кредитор одночасно також змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту вцілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Тобто, позивач змінив строк виконання зобов`язання та набув право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме з 32 дня з дати одержання позичальником повідомлення банку про дострокове повернення. Так, 07 травня 2010 року ПАТ «Універсал Банк» направив [PERSON] та [PERSON] відповідно до п.п. 7.1.3, 10.3-10.4 кредитних договорів листи-вимоги про сплату простроченої заборгованості, зазначивши, що у випадку їх невиконання термін повернення кредиту визначається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з дати отримання вимоги, яку [PERSON] та [PERSON] отримали 13 травня 2010 року. Тому вважає, що в даному випадку строк позовної давності потрібно рахувати починаючи з 14 червня 2010 року. В той час як АТ «Універсал Банк» з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся 07 грудня 2021 року, тобто більш ніж через 11 років. Звернення до суду відбулось поза межами трирічного строку позовної давності. За таких обставин, просив застосувати наслідки спливу позовної давності, а від так відмовити в повному обсязі у задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. У свою чергу, представником відповідача позивача АТ «Універсал Банк» адвокатом Вонсович О.А. було подано заперечення на клопотання/заяву про застосування строків позовної давності (вх. №Еп-17115, вх. №65376) згідно яких відповідач-позивач АТ «Універсал Банк» заперечує щодо задоволення заяви про застосування строків позовної давності у зв`язку з поважністю причин її пропуску та відповідно просить поновити строки позовної давності. Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог на предмет спору кредитора за основним зобов`язанням. АТ «Універсал Банк» вважає, що своєчасно звертався до суду з позовом про стягнення боргу та правомірно очікував виконання виконавчого документа за рахунок майна боржників, в тому числі іпотечного. Разом з тим, протягом 2012-2016 року судова практика змінювалась внаслідок чого 18.05.2016 Апеляційним судом Вінницької області було відмовлено у стягненні боргу як з фінансового поручителя відносно [PERSON] , яка являється майновим поручителем. При цьому, у період з дати подачі позову про стягнення заборгованості і до 18.09.2018, коли Великою Палатою Верховного Суду було винесено постанову у справі №921/107/15-г/16, судова практика вказувала на неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності позовних вимог про стягнення боргу за кредитним договором. Таким чином, 18.09.2018 АТ «Універсал Банк» не міг заявити вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки такі дії були б розцінені як подвійне стягнення боргу, в результаті чого в задоволенні позовних вимог було б відмовлено, що б перешкоджало повторному зверненню з позовом. При цьому зміна підходів правозастосування не могла бути передбаченою, відтак АТ «Універсал Банк» вважає, що строк позовної давності має розпочинати свій відлік з 19.09.2018. До того ж, згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину. Тому, на думку представника АТ «Універсал Банк», строк позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки саме в судовому порядку мав розпочати свій відлік з 19.09.2018, а саме з наступного дня після вирішення Великою Палатою Верховного Суду правової проблеми, та не закінчився в зв`язку з карантином згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Окрім того, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що на законодавчому рівні відстрочував виконання зобов`язань майновим поручителем як в судовому порядку так і в порядку позасудового врегулювання й відповідно перешкоджав реалізації іпотечного майна, набув чинності 07 червня 2014 року та діяв до 23 вересня 2021 року. З огляду на викладене, АТ «Універсал Банк» просив відмовити у задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності, визнати поважними причини пропущення строків позовної давності та поновити строки позовної давності АТ «Універсал Банк» щодо вимог про звернення стягнення за договором іпотеки. У судовому засіданні адвокат Варцаба С.А., як представник позивача-відповідача Балицької С.П., який діє на підставі ордера серія ВХ №1019166 на надання правничої (правової) допомоги від 01.11.2021, та як представник третьої особи Кудряшова О.А., який діє на підставі ордера серії ВХ №1023626 на надання правничої (правової) допомоги від 30.06.2022, позовні вимоги первісного позову підтримав за обставин викладених в ньому, просив первісний позов задовольнити. Зустрічний позов не визнав, заперечував щодо його задоволення, просив застосувати строк позовної давності. Разом з тим, наголосив, що при зверненні до суду із позовної заявою АТ «Універсал банк» не було подано заяви про поновлення строків позовної давності. Представник відповідача-позивача адвокат Вонсович О.А., яка діє на підставі довіреності від 26.10.2021 зареєстрованої в реєстрі за № 9585, у судовому засіданні просила поновити строк позовної давності з підстав викладених у запереченнях від 13.10.2022, зустрічний позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити. Первісний позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення з підстав викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.08.2007 між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] було укладено кредитний договір №15/04/723-К-07, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі кредиту 40000,00 доларів США, на строк - 132 місяців, дата погашення кредиту - 07.08.2018, процентна ставка - 12,5 % річних (а.с. 57-59 т. 1). 15.02.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №01 до кредитного договору №15/04/723-к-07 стосовно внесення змін до договору, виклавши його текст у новій редакції, в тому числі стосовно підвищеної процентної ставки у розмірі 25% річних за користування кредитними коштами понад строк кредитування (або терміни погашення за графіком погашення кредиту) (а.с. 60-65 т. 1). 29.12.2009 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору № 15/04/723-к-07 якою, в тому числі, встановлена процентна ставка у розмірі 4,38 % річних з 29.12.2009 р. по 30.11.2011 р., а починаючи з 01.12.2011 р. - 15,25 % річних, у разі виникнення у позичальника за період з 01.01.2010 р. по 01.12.2011 р. прострочення по сплаті строкової та/або простроченої заборгованості згідно порядку, передбаченого цією додатковою угодою, та непогашення такої простроченої заборгованості до останнього календарного місяця, в якому виникло прострочення: п.1.3.2.1 цієї додаткової угоди втрачає чинність, а позичальник зобов`язується сплачувати банку проценти за користування кредитними коштами в розмірі 15,25% річних (далі базова процентна ставка) - за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту; починаючи з 01.01.2012, пункт 1.3.2.3.1 цієї додаткової угоди втрачає свою чинність, а за користування кредитними коштами понад строк встановлюється процентна ставка в розмірі 30,50 % річних (підвищена процентна ставка) (а.с. 66-68 т. 1). 29.12.2009 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору № 15/04/723-к-07, якою сторони домовились що розмір плати за користування кредитом у будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених додатком №1 до цієї додаткової угоди до договору, якщо інше не передбачено умовами договору та/або окремими додатковими угодами до договору (а.с. 69 т. 1). Додатком № 1 до додаткової угоди № 3 від 29.12.2009 сторони погодили вид і розмір плати за кредитні послуги (проценти за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частини) («базова процентна ставка») - 15,25% річних за кредитами в доларах США; проценти за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) («підвищена процентна ставка») - 30,50% процентів річних за кредитами в доларах США (а.с. 69 зворот т. 1). Також, 08.08.2007між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11-1/15/04/723-К-07, відповідно до якого останньому відкрито кредитну лінію, ліміт якої визначено - 14000,00 доларів США, на строк - 120 місяців, дата погашення кредиту - 07.08.2017, зі сплатою 14 % річних. Додатком № 1 до кредитного договору № 11-1/15/04/723-К-07 було визначено між сторонами договору графік погашення заборгованості по кредиту (а.с. 70-72 т. 1). 15.02.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №01 до кредитного договору №11-1/15/04/723-К-07, якою сторони домовились про внесення змін, виклавши цей договір у новій редакції, в тому числі стосовно виконання позичальником своїх зобов`язань по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за цим договором не пізніше 01.08.2017 (а.с. 73-75 т. 1). 29.12.2009 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №11-1/15/04/723К-07, якою окрім іншого, сторони договору визначили процентну ставку за використання кредитних коштів у межах строку кредитування (базова процентна ставка): з 29.12.2009 по 30.11.2010 включно - у розмірі 7,41 % річних, починаючи з 01.12.2010 - 7,41 % річних; у разі виникнення в період з 01.01.2010 по 01.12.2010 прострочення по сплаті строкової та/або простроченої заборгованості 15,25% річних; а починаючи з 01.01.2011 за користування кредитними коштами понад строк встановлена процентна ставка в розмірі 30,50 % річних (підвищена процентна ставка), кінцевий термін виконання зобов`язань - 01.12.2014 (а.с. 76-79 т. 1). 29.12.2009 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору №11-1/15/04/723К-07, якою, окрім іншого, сторони згідно додатку №1 до нього домовились про розмір плати за користування кредитом: проценти за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частини) («базова процентна ставка») - 15,25 % річних за кредитами в доларах США; проценти за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) («підвищена процентна ставка») - 30,50 % річних за кредитами в доларах США (а.с. 80 т. 1). З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] 08.08.2007 було укладено договір іпотеки посвідчений 08.08.2007 р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О. та зареєстрований в реєстрі за №2617 (а.с. 81-83 т. 1). 19.02.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О. 08.08.2007 за реєстром №2617 (а.с. 84-86 т. 1). 29.12.2009 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О. 08.08.2007 за реєстром №2617, яким внесено зміни до п. 1.1 договору іпотеки (а.с. 87-88 т. 1). Відповідно до умов договору іпотеки та Додаткових договорів [PERSON] передала в іпотеку квартиру за номером [ADDRESS] , в житловому будинку за номером [ADDRESS] , загальною площею 56 кв.м, житловою площею 29,00 кв.м. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 27.10.2005 на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27.10.2005 №2388, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 23.11.2005 у реєстровій книзі № 666 під реєстровим №1884 (а.с. 89 т. 1). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.08.2015 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 15/04/723к-07 від 08.08.2007 року станом на 19.05.2014 року в сумі заборгованості по кредиту - 35563,38 доларів США, що еквівалентно 471944,39 грн, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту 12313,26 доларів США, що еквівалентно 144706,66 гривень. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року станом на 19.05.2014 року в сумі заборгованості по кредиту 12 182,50 доларів США, що еквівалентно 143169,95 гривень, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 9915,83 доларів США, що еквівалентно 116 531,82 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 90-109, т. 1). 23.10.2015 рішенням Апеляційного суду Вінницької області рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.08.2015 року в його резолютивній частині змінено, замінивши в його тексті щодо солідарного стягнення з Кредитора та Поручителя на користь ПАТ «Універсал Банк»: речення «заборгованість за кредитним договором № 15/04/723-К-07 від 08.08.2007 р. станом на 19.05.2014 р. в сумі заборгованості по кредиту - 35563,38 доларів США, що еквівалентно 417944,39 грн, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту 12313,26 доларів США, що еквівалентно 144706,66 грн» на нове «заборгованість за кредитним договором №15/04/723-к07 від 08.08.2007 р. станом на 19.05.2014 р. в сумі заборгованості по кредиту - 35563,38 доларів США, що еквівалентно 783488,61 грн., з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 12313,26 доларів США, що еквівалентно 271270,59 грн»; - речення «заборгованість за кредитним договором №11- 1/15/04/723-к-07 від 08.08. 2007 р. станом на 19.05.2014 р. в сумі заборгованості за кредиту - 12182,50 доларів США, що еквівалентно 143169,95 грн., з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 9915,83 доларів США, що еквівалентно 116531,82 грн» новим - «заборгованість за кредитним договором №11- 1/15/04/723-К-07 від 08.08.2007 р. станом на 19.05.2014 р. в сумі заборгованості по кредиту - 12182,50 доларів США, що еквівалентно 268389,84 грн., з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 9915,83 доларів США, що еквівалентно 218453,36 грн.». В іншій частині зазначене рішення залишено без змін (а.с. 110-115, т. 1). Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.03.2016 рішення апеляційного суду Вінницької області від 23.10.2015 в частині позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 116-119, т. 1). 18.05.2016 рішенням Апеляційного суду Вінницької області рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2015 року в частині позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 08 серпня 2007 року №15/04/723-К-07 та №11-1/15/04/723-К-07 скасовано. В позові ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 08 серпня 2007 року №15/04/723-К-07 та №11-1/15/04/723-К-07 відмовлено (а.с. 12-16, т. 1). Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 цього Закону). Статтею 5 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що предметом іпотеки може бути об`єкт нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення. Відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об`єкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання ( стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України). Статтею 17 ЗУ «Про іпотеку» визначено підстави припинення іпотеки. Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Таким чином, ЗУ «Про іпотеку» та нормами ЦК України чітко визначені правові підстави припинення іпотеки. [PERSON] в обґрунтування позовних вимог вказує на те, що ПАТ «Універсал Банк» змінив істотні умови договірних зобов`язань шляхом звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами забезпеченими іпотекою, тим самим вчинив дії на припинення дії кредитного договору та договору іпотеки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі №522/1528/15-ц вказано, що «закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Тому Велика Палата\~Верховного Суду\~відступає від\~висновку,\~сформульованого в\~постанові від\~31\~жовтня 2018\~року у\~справі №\~202/4494/16-ц\~провадження №\~14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Велика Палата\~ Верховного\~Суду вважає,\~що наявність\~рішення суду\~про стягнення\~кредитної заборгованості\~свідчить,\~що суд\~дійшов висновку\~про те,\~що строк\~виконання зобов`язання\~настав,\~причому саме\~за тією\~вимогою,\~яку задоволено\~судом,\~та встановив\~наявність обов`язку\~відповідача (відповідачів)\~сплатити заборгованість.Рішення\~суду про\~стягнення заборгованості,\~у тому\~числі з\~поручителя,\~не змінює\~змісту у\~відповідного правовідношення -\~характер та\~обсяг прав\~і обов`язків\~сторін залишаються\~незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішення суду про\~стягнення з\~боржника або\~поручителя заборгованості за\~кредитним договором\~не змінює\~та не\~припиняє ані кредитного договору, ані відповідного\~договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення». Оскільки, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки, та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у праві № 361/7543/17 та від 18.09.2018 року у справі №921/107/15-г/16 та у постанові КЦС ВС від 08.12.2021 у справі №751/3510/15-ц. Як вбачається із листа Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) №63876 від 16.06.2022 на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №61602605 з виконання виконавчого листа №212/10638/2012 виданого 12.11.2015 Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення заборгованості у розмірі 47745,88 доларів США та 1019,83 грн з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» (а.с. 180-226 т. 1). Враховуючи викладене, та те, що [PERSON] не надано доказів виконання судового рішення про стягнення з боржника заборгованості за кредитними договорами, а наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову. Щодо вимог зустрічного позову, суд зазначає наступне. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки, якою відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України є пеня. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності зі неможливість ним виконання свого грошового зобов`язання. Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечувати неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Одночасно з тим, ст. 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважне перед іншими кредиторам цього боржника, якщо інше не встановлено законом. На підставі ст. 589 ЦК України у разі невиконання обов`язків, забезпечених заставою, заставодержатель отримує право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека є видом застави. Як зазначалося вище іпотекою визнається вид забезпеченні виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку встановленому цим Законом (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовільнити вимоги кредитора навіть у разі, невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу прав власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи, в тому числі і у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Таким чином, відповідно до умов Договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року в рамках справи №235/3619/15-ц (провадження №14-11цс18) суд вказав, що у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року №6-61цс15 міститься висновок про те, що виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною ч. б ст. 38 цього Закону. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України також в постанові від 07 жовтня 2015 року (справа №6-1935цс15), в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа №6-1561цс15) та в постанові від 08 червня 2016 року (справа №6-1239цс16). Отже, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку». За змістом ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 та ст.ст. 35, 39 ЗУ «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 ЗУ «Про іпотеку»). Таким чином, ЗУ «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 ЗУ «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41 47 ЗУ «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі - покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19)). Отже, застосування такого способу захисту права, як звернення стягнення на предмет іпотеки пов`язане виключно з невиконанням основного зобов`язання у встановлений строк (термін). У даній справі, АТ "Універсал Банк" обґрунтовує свої вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів тим, що позичальник не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором, допустив утворення заборгованості, розмір якої встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, проте заборгованість залишається непогашеною. Вимога про стягнення заборгованості є основною вимогою. Інші вимоги, зокрема щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є додатковими вимогами. Як зазначалось, іпотека зберігає свою чинність до виконання/припинення основного зобов`язання, що обумовлено її забезпечувальним статусом та високим ступенем гарантування виконання зобов`язань та захисту інтересів кредитора. При вирішенні даної справи судом також враховуються висновки, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц (провадження № 14-14-112цс19), що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. У постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 317/1292/16-ц (провадження №61-21794св18) Третя судова палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду зазначила, що «Судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом 5 частини 1 статті 39 ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону. Тому суд звернув увагу на те, що процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом 5 частини 1 статті 39 ЗУ «Про іпотеку» має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя)». Як встановлено з матеріалів справи, 07.05.2010 ПАТ «Універсал Банк» направив [PERSON] та [PERSON] відповідно до п.п. 7.1.3, 10.3-10.4 кредитних договорів листи-вимоги про сплату простроченої заборгованості, зазначивши, що у випадку їх невиконання термін повернення кредиту визначається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з дати отримання вимоги, яку [PERSON] та [PERSON] отримали 13.05.2010 (а.с. 16-27, т. 2). Однак, кредитні зобов`язання позичальником належним чином виконані не були, відомості про їх повне виконання до суду надано не було. Виконання грошових зобов`язань було забезпечено укладенням іпотечного договору, який зберігає свою чинність до моменту виконання грошових зобов`язань як відповідно до договору, так і за теорією цивільного права, як додаткова вимога до основного зобов`язання. Банк розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки під час існування невиконаного зобов`язання. Відомості щодо існування спорів між іпотекодержателем та іпотекодавцем щодо майна, переданого в іпотеку, - відсутні. За п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Отже, сторона правочину має виправдане та встановлене законом право очікувати від іншої сторони добросовісної поведінки щодо виконання договору. При цьому законодавство не зобов`язує сторону правочину вчиняти дії щодо перевірки добросовісності виконання договору контрагентом. Така поведінка презюмується. Якщо сторона порушує договір та недобросовісно виконує зобов`язання, законом передбачені механізми притягнення такої особи до відповідальності. В контексті наведеного, іпотекодержатель міг об`єктивно знаходитися в умовах необізнаності недобросовісних дій контрагента, що безпосередньо впливає на правову кваліфікацію правовідносин та оцінку обставин даної справи. Таким чином, АТ «Універсал Банк» у зв`язку з наявністю непогашеної заборгованості за кредитним договором позичальника [PERSON] , має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, на погашення якої можна звернути стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає наступне. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13 (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати, передбачені договором, проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що АТ «Універсал Банк» реалізувало своє право на дострокове повернення заборгованості, звернувшись у 2012 році до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.08.2015 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 15/04/723к-07 від 08.08.2007 року станом на 19.05.2014 року в сумі заборгованості по кредиту - 35563,38 доларів США, що еквівалентно 471944,39 грн, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту 12313,26 доларів США, що еквівалентно 144706,66 гривень. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року станом на 19.05.2014 року в сумі заборгованості по кредиту 12 182,50 доларів США, що еквівалентно 143169,95 гривень, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 9915,83 доларів США, що еквівалентно 116 531,82гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 90-109, т. 1). 23.10.2015 рішенням Апеляційного суду Вінницької області рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.08.2015 року в його резолютивній частині змінено, замінивши в його тексті щодо солідарного стягнення з Кредитора та Поручителя на користь ПАТ «Універсал Банк»: речення «заборгованість за кредитним договором № 15/04/723-К-07 від 08.08.2007 р. станом на 19.05.2014 р. в сумі заборгованості по кредиту - 35563,38 доларів США, що еквівалентно 417944,39 грн, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту 12313,26 доларів США, що еквівалентно 144706,66 грн» на нове «заборгованість за кредитним договором №15/04/723-к07 від 08.08.2007 р. станом на 19.05.2014 р. в сумі заборгованості по кредиту - 35563,38 доларів США, що еквівалентно 783488,61 грн., з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 12313,26 доларів США, що еквівалентно 271270,59 грн»; - речення «заборгованість за кредитним договором №11- 1/15/04/723-к-07 від 08.08. 2007 р. станом на 19.05.2014 р. в сумі заборгованості за кредиту - 12182,50 доларів США, що еквівалентно 143169,95 грн.., з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 9915,83 доларів США, що еквівалентно 116531,82 грн» новим - «заборгованість за кредитним договором №11- 1/15/04/723-К-07 від 08.08.2007 р. станом на 19.05.2014 р. в сумі заборгованості по кредиту - 12182,50 доларів США, що еквівалентно 268389,84 грн., з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 9915,83 доларів США, що еквівалентно 218453,36 грн.». В іншій частині зазначене рішення залишено без змін (а.с. 110-115, т. 1). Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.03.2016 рішення апеляційного суду Вінницької області від 23.10.2015 в частині позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 116- 119, т. 1). 18.05.2016 рішенням Апеляційного суду Вінницької області рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2015 року в частині позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 08 серпня 2007 року №15/04/723-К-07 та №11-1/15/04/723-К-07 скасовано. В позові ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 08 серпня 2007 року №15/04/723-К-07 та №11-1/15/04/723-К-07 відмовлено (а.с. 12-16, т. 1). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. У частині першій статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частині четвертій статті 10 ЦПК України передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні ЄСПЛ від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі №361/7543/17 наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. У межах розгляду справи №212/10638/2012 встановлено, що заборгованість за кредитним договором №15/04/723-к07 від 08.08.2007 станом на 19.05.2014 в сумі заборгованості по кредиту - 35563,38 доларів США, що еквівалентно 783488,61 грн., з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 12313,26 доларів США, що еквівалентно 271270,59 грн, а заборгованість за кредитним договором №11-1/15/04/723-К-07 від 08.08.2007 р. станом на 19.05.2014 р. в сумі заборгованості по кредиту - 12182,50 доларів США, що еквівалентно 268389,84 грн., з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту - 9915,83 доларів США, що еквівалентно 218453,36 грн. Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Така правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, провадження №14-154цс18. Судовим рішенням вже було стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором №15/04/723-к-07 від 08.08.2007 (в сумі заборгованості по кредиту 35563,38 доларів США, що еквівалентно 783488,61 гривень, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту 12313,26 доларів США, що еквівалентно 271270,59 гривень) та за кредитним договором №11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 (в сумі заборгованості по кредиту 12182,50 доларів США, що еквівалентно 268389,84 гривень, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту 9915,83 доларів США, що еквівалентно 218453,36 гривень), визначені станом на 19.05.2014. Суд зазначає щодо позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості по кредитному договору №15/04/723-к-07 від 08.08.2007 в розмірі 35563,38 доларів США по тілу кредиту та по кредитному договору №11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 в розмірі 12182,50 доларів США по тілу кредиту, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати, передбачені договором, проценти за кредитом припинилося, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У зв`язку з чим позов в частині зазначення суми заборгованості обґрунтований на суму заборгованості по кредитному договору №15/04/723-к-07 від 08.08.2007 (в сумі заборгованості по кредиту 35563,38 доларів США, що еквівалентно 783488,61 гривень, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту 12313,26 доларів США, що еквівалентно 271270,59 гривень) та по кредитному договору №11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 (в сумі заборгованості по кредиту 12182, 50 доларів США, що еквівалентно 268389,84 гривень, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту 9915,83 доларів США, що еквівалентно 218453,36 гривень, що були стягнуті за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.08.2015 зі змінами внесеними рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23.10.2015 та рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18.05.2016. Слід зазначити, що у даній справі вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення пені відсутні. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття "позовна" має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії "право на позов у матеріальному сенсі" (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У відповідності до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. При цьому, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності. За змістом ст. 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників. Верховний Суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. Указаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження № 61-3872св18), від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 148/1923/16-ц (провадження № 61-21009св18). Як зазначалося вище, банком було надіслано боржникам [PERSON] та [PERSON] вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитними договорами у травні 2010 року, й надісланням зазначеної вимоги кредитор змінив строк кредитування. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання. Отже, іпотекодержатель має право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі). Такий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 № 6-3116цс16 та Верховним Судом у постанові від у справі 310/11534/13-ц. Разом з тим, пред`явивши до суду позов про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] , АТ «Універсал Банк» перервав строк позовної давності, тому перебіг строку позовної давності для вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно обраховувати із моменту настання строку повернення кредиту із урахуванням переривання строку позовної давності при зверненні кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості. АТ "Універсал Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами в липні 2012 року. З даним позовом про захист порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитними договорами АТ «Універсал Банк» звернувся у грудні 2021 року (направивши позов поштою), тобто, поза межами трирічного строку позовної давності. Отже, позивачем пропущено строк позовної давності у даній справі. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Доведення поважності причини пропущення позовної давності покладається на позивача. Суд звертає увагу, що як на підставу поновлення пропущеного строку АТ «Універсал Банк» посилається на зміну судової практики. Поважними причинами для поновлення строку на подання позову визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 400/1758/19. Натомість, наведені представником АТ «Універсал Банк» підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені законодавством строки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що АТ «Універсал Банк» пропущено строк на звернувся до суду із вказаним позовом, не наведено поважних причин для поновлення такого строку, а тому суд вважає за необхідне зустрічний позов АТ «Універсал Банк» залишити без задоволення. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Зважаючи, що у задоволенні позовних вимог як за первісним, так і за зустрічним позовом відмовлено, тому судові витрати слід залишити за сторонами.

Outcome: dismissed