Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним як члена колективного сільськогосподарського підприємства «імені Фрунзе», право на земельну частку(пай) розміром 4,78 га. за рахунок земель запасу в адміністративних межах Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до даних трудової книжки колгоспника, [PERSON] , був членом Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області з 15 березня 1993 року по 09 лютого 2000 року. Згідно запису № 1 від 15.03.1993 року трудової книжки колгоспника, [PERSON] , прийнятий в члени КСП «імені Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області на підставі протоколу №3 від 15.03.1993 року засідання правління Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області. На підставі рішення Загальних зборів КСП «імені Фрунзе» від 09.02.2000 року виведений з членів КСП у зв`язку з реорганізацією. Наказом № 1-Б від 10 лютого 2000 року прийнятий в члени СВК «імені Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області. 07 лютого 2001 року наказом №1 виведений з членів СВК «імені Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградсткої області у зв`язку з реорганізацією. 08 лютого 2001 року наказом № 1 прийнятий в члени ТОВ «імені Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області. 01 лютого 2002 року наказом № 12 звільнений з членів ТОВ «імені Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області за власним бажанням. Розпаювання земель КСП «імені Фрунзе» проведено в 1995 року, проте позивач помилково не був включений до списку громадян-членів КСП «імені Фрунзе», що є додатком до державного акту на право колективної власності. Згідно відповіді на адвокатський запит, а саме листа з відділу №3 Управління у Новоукраїнському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20.07.2021 року № 124/119-21, зазначено, що у списку громадян-членів КСП «ім. Фрунзе», що є додатком № 1 до Державного акту № 23 від 12 грудня 1995 року [PERSON] не значиться, що позбавило його права на отримання у приватну власність земельної частки (пай). Позивач вважає,\~що його\~право на\~земельну частку\~(пай)\~виникло з\~моменту отримання\~сільськогосподарським підприємством\~«імені Фрунзе»\~державного акта\~на право\~колективної власності. Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Ухвалою від 22.10.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 02.02.2022 року через канцелярію суду від представника відповідача адвоката Єльнікової Н.О. подано клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача. Разом з тим зазначила, що дійсно порушене право позивача на земельну частку (пай) як члена КСП "імені Фрунзе", однак строк у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу сплив. При цьому позивач не ставить питання про продовження цього строку та не наводить поважних причин його пропуску. 02.02.2022 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача адвоката Титаренко Г.С. про витребування доказів та відкладено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05.07.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Титаренко Г.С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Просила не застосовувати строки позовної давності посилаючись на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.08.2014 року по справі № 6-12823св14 та від 06.08.2014 року у справі №6-12858св14. Представник відповідача адвокат Єльнікова Н.О. в судовому засіданні не заперечувала, щодо порушеного права позивача на земельну частку (пай), однак просила відмовити в задоволенні позовних вимог застосувавши строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.03.1993 року [PERSON] був прийнята в члени КСП «імені Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області. З відміток в його трудовій книжці вбачається, що на підставі рішення загальних зборів КСП «ім. Фрунзе» від 09.02.2000 року [PERSON] виведений з членів КСП у зв`язку з реорганізацією, наказом № 1-Б від 10 лютого 2000 року прийнятий в члени СВК «ім. Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області, 07 лютого 2001 року наказом №1 виведений з членів СВК «ім. Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградсткої області у зв`язку з реорганізацією, 08 лютого 2001 року наказом № 1 прийнятий в члени ТОВ «ім. Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області, 01 лютого 2002 року наказом № 12 звільнений з членів ТОВ «ім.Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області за власним бажанням (а.с.5-7). 27 грудня 1995 року КСП ім. Фрунзе одержало Державний акт на право колективної власності на землю серії КР № 23, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 23 (а.с.39). Згідно списку громадян - членів КСП "імені Фрунзе", доданого до вищевказаного державного акта на право колективної власності на землю [PERSON] не включений, земельної частки (паю) при розпаюванні земель, які перебували в колективній власності даного КСП, не отримав (а.с.42-65). Відповідно до копії листа Віділу №3 Управління у Новоукраїнському районі від 20.07.2021 року за №123/119-21 повідомлено, що державний акт на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству "імені Фрунзе" серія КР №23, виданий на підставі рішення Глодоської сільської ради народних депутатів від 19 жовтня 1995 року, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 27 грудня 1995 року за № 23 (а.с.11). Згідно листа Віділу №3 Управління у Новоукраїнському районі від 20.07.2021 року за №124/119-21, затвердженно середній розмір земельної частки (паю) по КСП «ім. Фрунзе» Глодоської сільської ради Новоукраїнського району, який складає 4,78 умовних гектар, нормативно грошова оцінка земельної частки (пай) на момент видачі державного акту на право колективної власності на землю 27.12.1995р. становила 19326 грн. Також в даному листі продубльована інформація про держаний акт на право колективної власності КСП «ім. Фрунзе» серія КР №23, виданий на підставі рішення Глодоської сільської Ради народних депутатів від 19.10.1995 року, у списку громадян-членів КСП «ім. Фрунзе», що є додатком № 1 до Державного акту № 23 від 12.12.1995 року [PERSON] не значиться (а.с.12). Згідно зі\~статтею 14 Конституції України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною другою\~статті 19 Основного Закону України\~визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до частини першої та другої\~статті 2 Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)»від\~05червня\~2003року\~№899-IV (далі Закон №899-IV) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 9 ст. 5\~ЗК України (в редакції від 22 червня 1993 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч.ч. 6,7 ст. 6 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст.22\~ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від\~08\~серпня 1995\~року №720/95«Про\~порядок паювання\~земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від\~08серпня\~1995\~року №720/95\~«Про порядок\~паювання земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Таким чином, виходячи зі змісту ст.ст. 22, 23 ЗК та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року право на земельний пай особа набуває за наявності усіх трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Суд перевіряє саме ці обставини і, залежно від установленого, вирішує питання про обґрунтованість позовних вимог. Вказана правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 20.03.2019, справа № 610/2071/17, від 15.05.2019, справа № 629/996/17 та від 22.05.2019, справа № 607/13295/16. Тобто, за умов відсутності трьох складових одночасно, а саме перебування позивача в членах КСП, отримання підприємством державного акта на право колективної власності на землю та включення особи до списку, доданого до цього акту, особа не має права на земельну частку (пай). Якщо громадянина помилково (безпідставно) не внесено до списку-додатка до державного акта на право колективної власності на землю до проведення розпаювання і видачі сертифікатів, йому необхідно звернутися до зборів співвласників з питанням щодо внесення особи до списку-додатка. Якщо розпаювання земель вже проведено, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання. Якщо згоди не досягнуто, спір відповідно до чинного законодавства України розглядається в судовому порядку. Надані позивачем докази свідчать, що його не було включено до списків осіб - членів КСП «імені Фрунзе» і він не отримував сертифікат про право на земельну частку (пай). Крім того, у списку членів КСП «імені Фрунзе» на право отримання земельного сертифікату, що позивач не значиться, суду такі списки не надані, сертифікат на його ім`я не видавався. З копії трудової книжки вбачається, що позивач на час затвердження списків у 1995 році працював в КСП «імені Фрунзе» на посаді фуражира, а отже був його членом. Аналізуючи наведене, суд зазначає, що зверненню до суду із позовом до Глодоської сільської\~ради Новоукраїнського\~району Кіровоградської\~областіпро визнання права на земельну частку (пай), має передувати вирішення питання щодо включення позивача до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Вирішення питання щодо не включення підприємством особи до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай) має на меті оскарження дій чи бездіяльності цього підприємства та районної державної адміністрації, яка такі списки затверджувала. Зазначені дії КСП «імені Фрунзе» позивач не оскаржував, та, відповідно, питання про виділення йому земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у нього права власності на земельну частку (пай), не вирішувалося. За таких обставин, до вирішення питання щодо неправомірності не включення позивача до списку осіб, додатку до державного акта на право колективної власності на земельну ділянку, відсутні підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай). Правові висновки з аналогічних правовідносин викладені у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц, постанова від 20.05.2019 року справа 140/1113/17-ц. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що оскільки [PERSON] не вчиняв ніяких дій, направлених на включення його до списку додатка до державного акта на право колективної власності на земельну ділянку до проведення розпаювання, не наполягав на перепаюванні земель після його проведення, не надав суду доказів неправомірності не включення його до списку членів КСП «імені Фрунзе», вимог про оскарження дій та рішень КСП, а також посадових осіб, які такі списки затверджували не заявляв, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також судом встановлено, що у порушення вимог процесуального законодавства, позивачем не визначено необхідне коло осіб, які мають брати участь у розгляді справи. Оскільки питання щодо затвердження розміру земельної частки (паю) та видачі сертифікату належить до компетенції районної державної адміністрації, то остання, враховуючи п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», мала бути також залучена до участі у справі в якості відповідача (співідповідача). Про необхідність участі районної державної адміністрації у цих спорах також підтвердив Касаційний цивільний суд у постанові Верховного Суду у постанові від 03.02.2021 у справі № 132/3210/19. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області за захистом прав, які вважав порушеними, а саме щодо отримання земельної частки (паю) при розпаюванні КСП «імені Фрунзе». Водночас, позивач не зазначив відповідачем по справі Новоукраїнську районну державну адміністрацію Кіровоградської області. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Отже, встановивши, що позивачем пред`явлено позов не до всіх належних відповідачів, що також є підставою для відмови у задоволені позовних вимог, оскільки висновки суду по суті вирішення спору мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників. Таким чином, виходячи з викладеного, враховуючи, що позивач не звертався до КСП "імені Фрунзе" з клопотанням про вирішення питання щодо не включення його в списки громадян-членів КСП, які мають право на земельну частку (пай), зазначені дії КСП позивачем не оскаржувались та враховуючи, що позивачем пред`явлено позов не до всіх належних відповідачів, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай), як члена КСП «імені Фрунзе» с. Глодоси, Новоукраїнського району Кіровоградської області право на земельну частку (пай) розміром 4,78 умовних гектарів за рахунок земель запасу адміністративних межах Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Щодо застосування заявленої представником відповідача Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області строків позовної давності до вимог [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) то вона до задоволення не підлягають. За положеннями ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Так, в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання. Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо ж встановлено, що таке право порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у зв`язку із закінченням строку позовної давності. Якщо ж причину пропуску цього строку суд визнає поважною, порушене право повинно бути захищене. Саме загальна позовна давність застосовується до вимог, що стосуються захисту права власності та інших речових прав. Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права. \~ \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи роз`яснення, що містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13, суд не застосовує строки позовної давності, оскільки позивачем позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні. В силу ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed