Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

30.07.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва, відповідно до ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва про направлення справи за підсудністю від 30.06.2021 року, надійшла позовна заява органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради до [PERSON] , в якій позивач просив: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно її дитини, [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.08.2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин. Від представника позивача органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Головіної Г.Г. до суду надійшла заява, в якій вона просила провести розгляд справи без участі представника органу опіки та додатково повідомила, що дитина знята з первинного обліку служби та втратила статус позбавленої батьківського піклування у зв`язку із поверненням на виховання до батька. Прийняти рішення на розсуд суду. Від відповідачки [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона повідомила, що створила для дитини умови проживання та не позбавляти її батьківських прав. Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін, які не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на таке. [PERSON] , [INFO] (16 років), її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.05.2019 року неповнолітнього [PERSON] , [INFO] відібрано від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №969 від 13.09.2019 року [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1024 від 27.09.2019 року [PERSON] , [INFO] , влаштовано до дитячого будинку сімейного типу. З акту обстеження умов проживання від 19.03.2021 року вбачається, що за адресою: ЗС, 792А, проживають [PERSON] , мати дитини, та [PERSON] , батько дитини. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: на подвір`ї безлад, купа сміття,з огляду на зовнішній вигляд будинку - умови не задовільні. Будинок потребує капітального ремонту. Також з акту обстеження умов проживання слідує, що мати бажає забрати та виховувати сина, але поки не має змоги. Мати планує зробити ремонт і забрати дитину. Працює реалізатором на ринку. У висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29.09.2021 року зазначено, що після відібрання дитини у матері та влаштування в прийомну сім`ю, мати продовжувала спілкування з сином, відвідувала його за місцем навчання, цікавилася його долею та здоров`ям. Відремонтувала житло, забезпечила кімнату для дитини усім необхідним для життя та розвитку, влаштувалася на роботу. Батько дитини. [PERSON] визнав батьківство та подав до служби у справах дітей заяву про повернення дитини. Також цим висновком визначено за недоцільність позбавлення матері батьківських прав. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] суд зазначає таке. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Положенням ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Таким чином, судом не встановлено, що відповідачка є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Ухиленням від виконання обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена положеннями п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї доньки в матеріалах справи відсутні. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно її сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed