Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу, дійсним. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказала, що між [PERSON] та [PERSON] 30 квітня 1998 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Вказана угода була посвідчена директором Універсальної товарної біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом». На час укладання длоговору в законодавстві існувала юридична колізія між нормативними актами, а саме відповідно до ЗУ «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, а ЦК України РСР зазначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений. На даний час позивачка мешкає і користується вказаним будинком, та через колізію в законодавстві не може реалізувати своє право на розпорядження майном. Представник позивача у судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини встановлені судом. 30 квітня 1998 року, [PERSON] , уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила жилий будинок [ADDRESS] на земельній ділянці розташовані: А-І житловий будинок шлаконаб.жит.пл. 36.1 кв.м., №І-3,6 споруди дощат.: І-мостіння (а.с.5) 04 червня 1996 року право приватної власності було зареєстроване за [PERSON] КП ДМБТІ ДОР та запитано в реєстрову книгу №615 за реєстровим №110 (а.с.7) Судом встановлено, що на даний час позивач не може в повній мірі реалізовувати своє право власності на нерухоме майно, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1998 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Норми права застосовані судом. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно дост. 47 ЦК України(в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, встановлених законом. Суд, за позовом сторони. Згідно з п. 2ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зіст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно дост. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Висновки суду. Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в ДМБТІ ДОР, тому позивач на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на житловий будинок і правомірно володіє ним. З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу будинку, її виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного будинку.

Outcome: approved