Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.06.1997 року сторони уклали шлюб, який було розірвано рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2021 року у справі № 381/1285/21. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі за спільної згоди та за спільні кошти сторонами придбано майно, а саме, транспортний засіб «Skoda Roomster», 2014 року випуску, тип-легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] та причіп «Лев 1В813 ПР-БОРТОВИЙ-В» 2020 року випуску. Оскільки відповідач у добровільному порядку не бажає здійснювати розподіл майна, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Тому, позивач просила суд: 1. припинити за [PERSON] право власності на 1/2 частини спільного майна - транспортного засобу «Skoda Roomster», д.н.з. [NUMBER] та причепа «Лев 1В813 ПР-БОРТОВИЙ-В» 2020 року випуску; 2. стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна - транспортного засобу «Skoda Roomster», д.н.з. [NUMBER] та причепа «Лев 1В813 ПР-БОРТОВИЙ-В» 2020 року випуску; 3. стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що автомобіль був куплений ним 22.07.2014 року за особисті кошти, у тому числі від продажу іншого автомобіля та земельної ділянки. Частину суми було взято в кредит у ПАТ «Дельта Банк». Причіп відповідач також придбав у кредит, отриманий у АТ «Альфа Банк», який виплачував самостійно. Крім того, оскільки позивачем не вносились кошти на депозитний рахунок суду, відсутні підстави для стягнення компенсації. Також відповідач зазначив, що спільний син сторін - [PERSON] , [INFO] проживає разом із позивачем. Наразі існує рішення суду про стягнення з позивача на користь відповідача на утримання сина аліментів, яких недостатньо. До того ж, [PERSON] не приймає участі у виховані сина та має заборгованість по сплаті аліментів. Автомобіль же відповідач використовує задля забезпечення інтересів сина. Таким чином, на думку відповідача, наявні підстави для збільшення його частки майна. Тому, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що спірне майна є спільною сумісною власністю подружжя, а підстави для збільшення частки відповідача у спільному майні подружжя відсутні. На думку представника, у даному випадку [PERSON] не має вносити кошти на депозитний рахунок суду. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦПК України). Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2022 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольними ухвалами суду від 31.08.2022 року поновлено відповідачу строк для подачі відзиву та долучено його до матеріалів справи. Крім того, до матеріалів справи долучено докази, надані стороною позивача, відповідь на відзив, додатки до якого повернуті представнику позивача; відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про долучення документів, що стосуються спільного сина сторін; долучено заяву про уточнення даних позивача. Також, закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд по суті. Суд, заслухавши представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги позову слід задовольнити частково з наступних підстав. 27.06.1997 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (т.1 а.с. 9). Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серія [NUMBER] ) (а.с . 10). Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2021 року у справі № 381/1285/21, що набрало законної сиди 20.12.2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21 червня 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 145, розірвано (а.с. 141). 08.07.2022 року [PERSON] змінила прізвище, про що складено актовий запис №5 на « [PERSON] » (Свідоцтво про зміну імені серії [NUMBER] ) (а.с. 209). У справі, що розглядається, спір у сторін виник з приводу транспортного засобу «Skoda Roomster», 2014 року випуску, тип-легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] та причепу «Лев 1В813 ПР-БОРТОВИЙ-В» 2020 року випуску, що зареєстровані за [PERSON] (а.с. 16). Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. В свою чергу, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім того, як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 25.11.2015 року по справі №6-2333цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за яке таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Аналогічна правова позиція також викладена й в постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі №6-79цс13. Норми ст.ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Згідно із частиною першою зазначеної статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Позивач вважає спірне майно спільної власністю подружжя, а відповідач, посилаючись на вищезазначену норму, вказував, що автомобіль та причіп є його особистим майном. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3 ст. 89 ЦПК України). Кошти на купівлю спірного автомобіля було отримано на підставі Кредитного договору №К-3526002 від 28.07.2014 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] (а.с. 53-61). Як зазначено у даному договорі, позичальник гарантував, що отримав згоду свого подружжя на отримання кредиту (п. 11.5.). Також, 28.07.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено Договір застави транспортного засобу №К-3526002/S, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. та зареєстровано в реєстрі за №1026 (а.с. 69-71). Предметом даного договору являється транспортний засіб «Skoda Roomster», 2014 року випуску, тип-легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] (п. 1.2.). Крім того, за умовами п. 1.8.ж), заставодавець свідчить, що предмет застави належить йому та [PERSON] на праві спільною сумісної власності. На укладення цього договору та передачу в заставу транспортного засобу, що є предметом застави, надана згода [PERSON] у формі заяви, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом 28.07.2014 року. 05.06.2020 року позичальник виконав зобов`язання за Кредитним договором №К-3526002 від 28.07.2014 року, про що свідчить довідка вих. №05-3420218 від 09.06.2020 року (а.с. 72). Що стосується тверджень відповідача про продаж належного йому майна задля купівлі спірного автомобіля, то суд зазначає, що земельна ділянка площею 0,253 га, що розташована у с. Бортники Фастівського р-ну Київської обл. належала [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії КВ №3224980401\\6374 від 28.10.1997 року (продано 22.02.2006 року) (а.с. 93), а автомобіль «Chevrolet Niva 212300», 2007 р.в. - на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (продано 30.10.2009 році) (а.с. 96-97), тобто відповідач продав вказане майно, що було набуто у шлюбі і задовго до купівлі спірного автомобіля 28.07.2014 року. З приводу отримання кредиту [PERSON] у АТ «Альфа Банк» на купівлю спірного причепу то суд зазначає, що згідно наданої копії пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №484136216 та графік платежів від 30.06.2020 року суд не може встановити, що кошти надавались для купівлі причепу, так як мета кредиту зазначена «на споживчі цілі», тобто без конкретної ідентифікації (а.с. 90). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). З огляду на наведене вище, ураховуючи що презумпцію права власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу, не спростовано відповідачем, транспортний засіб «Skoda Roomster», 2014 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та причіп «Лев 1В813 ПР-БОРТОВИЙ-В» 2020 року випуску, є спільним майном [PERSON] та [PERSON] , відтак, підлягають поділу на загальних підставах. Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, якщо один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року та від 7 червня 2017 року 6-2670цс16 від 07.06.2017 р. У даній справі жодна із сторін не внесла відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду. Позивач просила залишити майно у власності відповідача, а їй присудити грошову компенсації половини його вартості. Так, згідно листа судового експерта Петрушанка В.Ф. від 12.07.2021 року вих. №16, орієнтовна (середня) вартість аналогічного автомобіля «Skoda Roomster», 2014 року випуску - 222 410,00 грн. при курсі НБУ 27.3234 грн. за долар США (а.с. 19). Відповідно до листа судового експерта Петрушанка В.Ф. від 04.11.2021 року вих. №20, орієнтовна (середня) вартість аналогічного напівпричіпа «Лев 1813» 2020 року випуску - 11 606 грн. при курсі НБУ 26.24 грн. за долар США (а.с. 20). У той же час, у відповідності до положень ст. 76 ЦПК України, дані щодо предмета спору можуть встановлюватись, серед іншого, на підставі висновку експерта, яким вказані листи не являються. Таким чином, стороною позивача не надано належних та допустимих доказів щодо визначення вартості спільного майна подружжя задля отримання компенсації вартості його частки. Крім того, оскільки жоден зі сторін не вніс відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, слід визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на автомобіль та причіп, а також визнати за останньою право власності на 1/2 частини у вказаному спільному майні. Стосовно визнання за відповідачем права власності на його частки у спільному майні варто зазначити, що такі вимоги він не заявляв, крім того, фактично він володіє спільним майном на підставі наявних у нього документів за виключенням часток, що виділені у власність позивача. Що стосується тверджень [PERSON] щодо відступу від засад рівності часток подружжя у спільному майні, враховуючи, що з ним приживає син, позивач не бере участі у його вихованні та має заборгованість за сплати аліментів, варто зазначити наступне. Так, за приписами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Так, наразі [PERSON] проживає разом із батьком (а.с. 101-103). 02.08.2021 року Фастівським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частин від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2021 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 104). 06.08.2021 року відкрито виконавче провадження ВП 66410027 на підставі вказаного виконавчого листа (а.с. 105). За розрахунком заборгованості станом на 10.05.2020 року, у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів (а.с. 106). Таким чином, відповідачем не доведено, що позивач ухилявся від участі в утриманні сина, як і недоведено, що розмір аліментів, які він одержує, недостатній для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, відсутні у матеріалах справи і докази, що наразі позивач має заборгованість зі сплаті аліментів, розмір яких визначено рішення суду. При цьому,відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду з окремими позовами про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Тому, суд не вбачає підстав відступати від засад рівності часток подружжя на майно. Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, беручи до уваги вимоги чинного законодавства України, зважаючи на обставини, встановлені під час розгляду справи, суд приходить до висновку про необхідність визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на автомобіль та причіп, а також визнати за останньою право власності на 1/2 частини у вказаному спільному майні. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача кошти судового збору в сумі 1 170,05 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial