Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

1. Описова частина 10.12.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування квартирою, шляхом зняття з реєстрації місця проживання, що за адресою: [ADDRESS] Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1995 позивачка та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . У вищевказаній спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] - дочка позивачки та онук позивачки - малолітній [PERSON] , [INFO] . Відповідачі не проживають у квартирі з лютого 2011 року. Вони проживають за межами України у Чехії. Оскільки відповідачка не має наміру повертатись назад в Україну, сторони узгодили питання щодо продажу квартири. Проте у [PERSON] виникли труднощі із зняттям з реєстрації її сина, а виїхати з Чехії на даний час вони не мають можливості. Позивачка у позові зазначає, що вона позбавлена можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися житлом. Через реєстрацію відповідачів у квартирі вона змушена сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих осіб. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 30.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження (а.с. 28). Ухвалою від 31.05.2022 підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду Позивачка та відповідачі, будучи належним чином повідомленими про судовий розгляд, у судове засідання не прибули, будь-яких заяв до суду не надходило. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що на відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1995 виданого згідно розпорядження (наказу) від 11.01.1995 № 5701 квартирно-експлуатаційної частини району, що за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10, 19). Із копії паспорта [PERSON] та довідки про реєстрацію місця проживання вбачається, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19, 20). Реєстрація малолітнього [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] доводиться повідомленням виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 21.12.2021 (а.с. 27). Із копії акта від 20.09.2021, затвердженого комісією ОСББ "Є Д Н І С Т Ь - 64", вбачається, що зі слів сусідів [PERSON] , 1980 р.н. та [PERSON] , 2016 р.н. у квартирі [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають більше десяти років (а.с. 16). Орган опіки та піклування надав суду висновок про недоцільність визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . У висновку зазначено, що [PERSON] не надала документів для підтвердження місця проживання та навчання [PERSON] (а.с. 34). Норми права, які застосовані судом Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За положеннями частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті третьої Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За положеннями ст. 29 ЦК України місцем проживання місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Висновки суду Суд відмовляє повністю у задоволенні позову із таких підстав. Право користування майном є однією із складових права власності, яке є непорушним. Матеріалами справи доводиться, що відповідачка [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] як власнику частки квартири, належить право користування цим житлом і таке право не може бути втрачено у разі її непроживаюча у житлі, навіть понад 10 років. Суд також погоджується із висновком орану опіки та піклування про недоцільність визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив користування спірним житлом. Місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Право користування житловим приміщенням дитини, віком до 10 років є похідним від права користування житловим приміщенням батьків. З втратою права користування житловим приміщенням батьками припиняється і право користування житловим приміщенням їх дітьми. Крім того, права дитини є похідними від прав батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Оскільки неповнолітній [PERSON] не наділений правом визначати своє місце проживання, відсутність його більше року у квартирі [ADDRESS] , співвласником якої до того ж є його мати, суд вважає такою, що має поважні причини. Отже підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] - відсуні. Заяви [PERSON] та [PERSON] про їх згоду на зняття із реєстрації сина [PERSON] з квартири [ADDRESS] , що долучені до позову суд відхиляє, оскільки такі заяви не мають правового значення для визнання неповнолітньої дитини такою, що втратила право на користування житлом. У разі досягнення домовленості батьків щодо місця реєстрації їх дитини, вони не позбавлені можливості звернутися до відповідного органу реєстрації місця проживання для зняття дитини із реєстрації місця проживання.

Outcome: dismissed