Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

представник позивачки звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила зобов`язати Фізичну особу - підприємця [PERSON] видати (повернути) належно оформлену трудову книжку [PERSON] та стягнути з нього на користь позивачки середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 44 426,75 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що в липні 2018 року позивачка влаштувалася на роботу до фізичної особи - підприємця [PERSON] на посаду помічника менеджера. В подальшому, наприкінці літа 2018 року, [PERSON] перевів [PERSON] на посаду головного інженера - технолога. Господарська діяльність ФОП [PERSON] пов`язана, окрім іншого, з виробництвом і ремонтом ювелірних виробів (КВЕД: 46.49; 32.12; 46.48; 95.25; 47.77). До трудових обов`язків [PERSON] входило здійснення процедури клеймування ювелірних виробів. З цією метою [PERSON] систематично, на підставі довіреності виданої від ФОП [PERSON] , зверталася до Центрального казенного підприємства пробірного контролю. Враховуючи специфіку роботи та сферу діяльності [PERSON] , майже кожного дня виїжджала на власному автомобілі до офісу роботодавця (03035, м. Київ, вул. Сурікова, буд. З, оф.7), на виробництво (м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 1-3) та до відповідних державних органів. Надалі, зважаючи на значну зміну кон`юнктури ринку та погіршення фінансового становища підприємства у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень, позивачка вирішила звільнитися. 01 грудня 2020 року [PERSON] повідомила ФОП [PERSON] про намір звільнитися та звернулася до нього з відповідною заявою. [PERSON] не висловив заперечень щодо такого рішення, проте, заяву не прийняв. [PERSON] та [PERSON] усно погодили, що позивачка має виконати всі наявні клієнтські замовлення в термін 20 календарних днів, після чого, [PERSON] мав здійснити процедуру звільнення. На виконання домовленості з роботодавцем, [PERSON] пропрацювала до 20 грудня 2020 року включно, після чого, звернулася до відповідача з вимогою прийняти її заяву та здійснити процедуру звільнення. Однак, [PERSON] запевнив [PERSON] , що 15 січня 2021 року він здійснить повний розрахунок належної їй заробітної плати за грудень 2020 року, надасть копію наказу про звільнення та поверне її трудову книжку. При цьому, повідомив, що написання заяви є формальністю, яку можна вчинити в обумовлену дату. 15 січня 2021 року [PERSON] з`явилася до офісу [PERSON] з метою отримання належної їй заробітної плати за грудень 2020 року, копії наказу та трудової книжки. Проте, останній відмовився в повному обсязі здійснити виплату заробітної плати та видати трудову книжку. [PERSON] наполіг на тому, щоб позивачка написала заяву про надання їй відпустки за власний рахунок в період часу з 01 по 15 березня 2020 року (тобто минувшою датою). Останній завірив в тому, що після написання такої заяви він направить на поштову адресу [PERSON] її копію наказу про звільнення, трудову книжку та здійснить перерахунок заробітної плати. [PERSON] , з огляду на довірливі відносини з відповідачем та не маючи наміру конфліктувати, на такі умови погодилась та написала заяву про надання їй відпустки у березні 2020 року. З часом [PERSON] не зв`язувався із [PERSON] та, відповідно, обіцянку щодо направлення поштовим зв`язком копії наказу, трудової книжки та виплати заробітної плати не виконав. [PERSON] не писала та не підписувала жодних заяв про звільнення в березні 2020 року та не була обізнана про її звільнення, про причини звільнення не повідомлялася, про своє звільнення дізналася лише з телефонної розмови, у зв`язку із чим здійснила онлайн запит на офіційному сайті Пенсійного фонду України та побачила, що ЄСВ не сплачується з березня 2020 року. [PERSON] підстава звільнення невідома, трудова книжка не повернута, заробітна плата в повному обсязі не виплачена. Представник позивачки подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в тому числі в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Зі справи встановлено, що згідно даних форми ОК-5 Пенсійного фонду України та Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування позивачка [PERSON] рахується застрахованою особою, за яку в період з липня 2018 року по березень 2020 року ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) здійснював відповідні страхові внески. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, діяльність ФОП [PERSON] пов`язана з оптовою торгівлею іншими товарами господарського призначення (46.49), виробництвом ювелірних і подібних виробів (32.12), оптовою торгівлею годинниками та ювелірними виробами (46.48), ремонтом годинників та ювелірних виробів (95.25) та роздрібною торгівлею годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах (47.77). 22 червня 2018 року ФОП [PERSON] на підставі посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гмиря В.В., зареєстрованої в реєстрі за №965, уповноважив [PERSON] представляти його інтереси з питань, пов`язаних з його діяльністю як фізичної особи-підприємця в Центральному казенному підприємстві пробірного контролю в місті Києві, а саме здавати та отримувати вироби, що містять дорогоцінні метали, на випробування та клеймування, для чого надав право подавати від його імені заяви, отримувати та надавати необхідні довідки, документи, розписуватися за нього, сплачувати необхідні платежі а також виконувати всі інші необхідні дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності або які, на думку повіреного, буде необхідно чи доцільно виконати у зв`язку з веденням його підприємницької діяльності. Як вбачається з листа Центрального казенного підприємства пробірного контролю №08-192 від 12 серпня 2021 року, Центральне КППК відповідно до Статуту проводить експертно-пробірний контроль, клеймування ювелірних та побутових виробів, виготовлених з дорогоцінних металів, за заявками юридичних та фізичних осіб. ФОП [PERSON] укладено договір з Центральним КППК на проведення експортно-пробірного контролю від 27.12.2019 №73. В період, з березня 2020 року по грудень 2020 року, [PERSON] на підставі нотаріально завіреної довіреності від ФОП [PERSON] представляла його інтереси в Центральному КППК, а саме: здавала та отримувала вироби, що містять дорогоцінні метали на випробовування та клеймування. Вказані обставини підтверджується квитанціями, накладними видачі до квитанцій, заявами про приймання цінностей для випробування та клеймування за період з березня по червень 2020 року, згідно яких на здання та одержання цінностей в інтересах ФОП [PERSON] уповноважена [PERSON] . Згідно листа Приватного акціонерного товариства «Кріпта» №79 від 30 серпня 2021 року, пропуск №11501 на ім`я [PERSON] виданий 31.05.2018 року, який заблокований 01.07.2021 року у зв`язку з її звільненням. 18 серпня 2021 року представник позивачки направила на адресу відповідача адвокатський запит №0218/08/21, в якому просила надати інформацію, чи перебувала [PERSON] із ФОП [PERSON] в трудових відносинах, якщо так, зазначити конкретний період часу існування таких відносин; надати належним чином завірені копії документів на підставі яких ґрунтувалися трудові відносини з [PERSON] ; в разі існування трудових відносин з [PERSON] повідомити, на підставі яких документів здійснювалося звільнення [PERSON] та надати належним чином завірені копії таких документів; повідомити, чи одержувала [PERSON] , в разі її звільнення, трудову книжку, якщо так, надати належним чином завірену копію документу на підтвердження отримання нею трудової книжки. Однак, відповіді на вказаний адвокатський запит в строк передбачений Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», представник позивачки не отримала. Згідно ст. 1 КЗпП України кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Відповідно до ст. ч. 1 ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Трудові правовідносини - це правові відносини між роботодавцем і працівником щодо виконання останнім певної роботи на умовах, визначених законодавством та роботодавцем. Працівник завжди є фізичною особою і є певною мірою залежною стороною в трудових правовідносинах, оскільки процес праці визначає роботодавець, але законодавство про працю передбачає широкий набір гарантій для працівника. Трудові правовідносини оформляються записом до трудової книжки, виданням наказу про прийом на роботу, а у визначених законодавством випадках - трудовим контрактом. Частиною 2 ст. 24 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Згідно чинної на час виникнення спірних правовідносин ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Як передбачено вимогами ч.ч. 1 та 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати (ст. 49 КЗпП України). Згідно ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України. Статтями 36-41 КЗпП України визначені підстави звільнення працівника та припинення трудових правовідносин. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року за № 100 (далі - Порядком). Згідно абз. 1-3 п. 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) ні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачено ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Вимогами ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Зі справи встановлено, що між сторонами виникли певні правовідносини, які зумовили сплату відповідачем до Пенсійного фонду України страхових внесків за застраховану особу - [PERSON] . Проте належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існуванням між [PERSON] та ФОП [PERSON] таких трудових правовідносин, про які йдеться в позовній заяві, суду не надано. Відтак, з якого по який час позивачка працювала у ФОП [PERSON] , на якій посаді, на якій правовій підставі (трудовий договір (усний чи письмовий) чи цивільна угода), що входило до її трудових обов`язків, який був режим її роботи, на якій підставі та коли саме припинилися трудові правовідносини між сторонами, позивачем в суді не доведено і з матеріалів справи встановити неможливо. Таким чином з поданих доказів неможливо встановити дійсні трудові правовідносини, що склалися між сторонами та відповідні юридичні факти про їх існування та припинення, а тому підстав для покладання на відповідача цивільно-правової відповідальності по стягненню з нього середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачки згідно ч. 5 ст. 235 КУпП України судом не встановлено, й тому позовна заява в цій частині є недоведеною та задоволенню не підлягає. У той же час, судом встановлено, що трудова книжка позивачки [PERSON] знаходиться у відповідача, що вбачається з адвокатського запиту представника позивачки №0218/08/21 від 18 серпня 2021 року, який відповідачем залишено без уваги. Оскільки на даний час будь-які трудові правовідносини між сторонами не існують, що підтверджується відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, знаходження у відповідача трудової книжки позивачки є протиправним. Вказане обумовлює порушення прав позивачки, а тому адекватним способом захисту такого є припинення дії, яка порушує право та зобов`язання відповідача повернути позивачці трудову книжку оформлену на її ім`я. Таким чином, позовна заява в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial