Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи позов тим, що під час перебування сторін у шлюбі у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.12.2015 року шлюб між сторонами було розірвано, залишено проживати дітей разом із матір`ю. 19.01.2016 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей. Однак, відповідач вищевказане рішення суду не виконує та станом на 01.11.2021 має заборгованість по сплаті аліментів на своїх дітей у розмірі 68660,60 грн. Діти проживають разом з позивачкою, яка забезпечує їх усім необхідним та дбає про них. Після розірвання шлюбу відповідач не телефонує до дітей, не провідує їх, участі у їх вихованні не бере та абсолютно не цікавиться життям та здоров`ям своїх дітей. Відповідач тривалий час має наркотичну залежність, певні проміжки часу останній лікувався від такої залежності, але з часом знову починав вживати наркотики. Так як відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, тому позивач вважає, що останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного, позивач звернулась до суду з даним позовом у якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні, залучено до участі в справі Службу у справах дітей Вінницької міської ради та, відповідно до ч. 6 ст. 56 ЦПК України, ст. 19 СК України, зобов`язано Службу у справах дітей Вінницької міської ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. 11 липня 2022 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу підготовчого засідання) викликано для допиту у судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Службою у справах дітей Вінницької міської ради надано висновок Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 21.02.2022 №01/00/011/11144 відповідно до якого орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Підреза І.В., яка діє на підставі ордера серії ВН №197932 на надання правової допомоги від 14.12.2021, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач [PERSON] пояснила, що відповідач востаннє бачився з дітьми влітку 2021 року, наразі відповідач створив іншу сім`ю, аліменти на утримання дітей сплачує частково, телефонує дітям близько одного разу на півроку. Зазначила, що навчальне приладдя, а також кросівки для дітей перед початком навчального року були придбані матір`ю відповідача, яка є бабусею їх спільних дітей. З березня 2022 року позивачка проживає з іншим чоловіком, який займається вихованням дітей. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлялась в порядку, визначеному чинним законодавством, шляхом направлення судової повістки на адресу його місця реєстрації, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради у судове засідання не з`явився, однак 22 березня 2022 року Марценюк Л.Є. , яка діє на підставі довіреності №35 від 11.01.2022, подала до суду заяву (вх. №18677) відповідно до якої просила справу розглядати та виносити рішення по ній у її відсутність, підтримала висновок органу опіки і піклування по даній справі, який надано суду. Допитана в судовому засіданні 12 жовтня 2022 року як свідок [PERSON] вказала, що вона є матір`ю позивачки. Пояснила, що батько дітей [PERSON] востаннє відвідував дітей у вересні 2021 року, так як приїжджала його матір та хотіла побачити дітей, після чого [PERSON] більше дітей не навідував. Відповідач проходив реабілітацію від наркотичної залежності при церкві, однак після того почав знову вживати наркотичні засоби. Допитана в судовому засіданні 12 жовтня 2022 року як свідок [PERSON] вказала, що вона є товаришкою позивачки. Пояснила, що під час спільного проживання у сторін виникали неодноразові сварки та конфлікти, у тому числи з приводу наркотичної залежності. Відповідач неодноразово проходив різні курси реабілітації від наркотичної залежності у громадських організаціях при церквах, однак щоразу після певного періоду продовжував знову вживати наркотичні речовини. Відповідач часто поводив себе неадекватно, кричав на адресу дітей. Свідком завдання фізичної шкоди дітям не була. У судовому засіданні сторона позивача відмовилась щодо допиту свідка [PERSON] . Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164 - 166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] повторно виданого 11.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №3599 (а.с. 9). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] повторно виданого 11.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №378 (а.с. 10). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.12.2015 у справі №127/26782/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, місцем проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , визначено постійне місце проживання матері [PERSON] . При цьому, як слідує із вказаного рішення [PERSON] пояснив, що він вживає наркотичні засоби з 13 років, 6 разів судимий, але був період, коли він не вживав наркотичні засоби (а.с. 11). 19.01.2016 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/27577/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 19.12.2015 року (а.с. 12). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №50212178 відкритому на підставі виконавчого листа №127/27577/15-ц виданого 16.02.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 19.12.2015 року, за період із 01.12.2019 по 01.11.2021, заборгованість [PERSON] станом на 01.11.2021 становить 68660,60 грн (а.с. 15-16). Діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї від 06.12.2021, виданою ОСББ «Запорожці» (а.с. 13). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 06.12.2021, затвердженого головою ОСББ «Запорожці» Лісецькою М.О., [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] , житлово-побутові умови задовільні, мамою здійснюється догляд і нагляд за дітьми в повному обсязі, діти доглянуті, виховані, постійно гуляють з іншими дітьми, не конфліктні (а.с. 14). Мати [PERSON] , [PERSON] , спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини. Батько, [PERSON] , контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує. Із вчителям не спілкується. Не телефонує, жодного разу не відвідував батьківські збори, що вбачається із характеристики [PERSON] , виданої КЗ «ЗШ І-ІІІ ст. №8 ВМР», та довідки про участь батьків у шкільному житті дитини [PERSON] №379 від 29.11.2021, виданої КЗ «ЗШ І-ІІІ ст. №8 ВМР» (а.с. 18, 20). Як слідує із довідки про участь батьків у шкільному житті дитини [PERSON] №371 від 26.11.2021, виданої КЗ «ЗШ І-ІІІ ст. №8 ВМР», мати дитини, [PERSON] , спілкується з педагогами, які навчають доньку, цікавиться шкільним життям дитини. Батько, [PERSON] , контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує. Із вчителям не спілкується. Не телефонує, жодного разу не відвідував батьківські збори (а.с. 19). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2021 у справі №127/5101/21 закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 24). Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя. Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як слідує з Висновку Виконавчого комітету Вінницької міської ради №01/00/011/11144, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 52-53). Суд не погоджується із зазначеним рішенням органу опіки та піклування, визнаючи це рішення поверхневим та неналежно обґрунтованим, яке не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. При цьому суд зазначає, що вказане рішення органу опіки та піклування прийняте лише на поясненнях відповідача згідно яких останній визнав, що тривалий час вів неналежний спосіб життя, але усвідомив свої помилки та вирішив змінити свою поведінку на краще. Вказав, що любить своїх дітей, має бажання брати участь у їх виховання, усвідомив свої помилки, просив не позбавляти батьківських прав. Повідомив, що протягом 2021 року пройшов курс соціальної адаптації у ГО «Полум`я надії», у цей час проживав за межами міста Вінниці, тому не мав можливості зустрічатися з дітьми. Зазначив, що восени 2021 року офіційно працевлаштувався, почав сплачувати аліменти на утримання дітей, перед початком навчального року придбав дітям навчальне приладдя. Повідомив, що у новому шлюбі має ще одну дитину та виховує двох прийомних дітей своєї дружини. Зазначив, що не має наміру перешкоджати доньці [PERSON] у її подальшому навчанні. Однак, належних доказів на підтвердження вказаного ні органу опіки та піклування, ні суду відповідач не надав. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами відповідач перестав брати участь у матеріальному забезпеченні родини та вихованні дітей. З того часу відповідач будь-якого інтересу до виховання дітей не виявляє, не цікавиться їх життям, розвитком та станом здоров`я. Має заборгованість із сплати аліментів. Протягом майже усього часу, та в період після відкриття провадження в справі включно, близько десяти місяців, відповідач не змінив свого ставлення до дітей та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько [PERSON] проживає окремо від дітей, не прагне зустрічі та спілкування з ними, хоча не був позбавлений такої можливості, що підтверджується поясненнями позивача та показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні. У судове засідання відповідач не надав жодного доказу або ж своїх заперечень щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню дітей, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дітей [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) №3 від 30.03.2007 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковим та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України. Отже, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Зокрема враховано, що держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину. Проте, у правовідносинах, що склались між сторонами суд не знаходить підстав для попередження [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків. Судом встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. За час перебування на розгляді даної справи в суді, судом не встановлено наявність будь-яких дій з боку [PERSON] , спрямованих на хоч якесь піклування відносно дітей. Тому, підстави вважати, що [PERSON] забезпечить своїм дітям [PERSON] та [PERSON] , належне виховання - відсутні. З огляду на вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили підлягає направленню до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Суд вважає за необхідне роз`яснити [PERSON] те, що відповідно до ст. 169 СК України особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Щодо витрат на правничу допомогу, то слід зазначити, що ч. 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/ 16-ц. Як слідує з матеріалів даної цивільної справи позивач скористалася правом на правничу допомогу та на підтвердження витрат на правничу допомогу надала: ордер серії ВН №197932 на надання правової допомоги від 14.12.2021, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, копію квитанції до прибуткового касового ордера від 17.11.2021 про оплату гонорару на підставі договору про правову допомогу №01-17/1112 у розмірі 6000,00 грн. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, реальним та підтвердженим матеріалами справи, заяв щодо неспівмірності не надходило. За наведеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6000,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 918,00 грн судового збору.

Outcome: approved