Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. У позовній заяві позивач посилається на те, що сторони уклали Угоду про надання особистого кредиту № 500999786, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 112198,68 гривень. Відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором, повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, відкривши відповідачу картковий рахунок у валюті гривня, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. У порушення умов Договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 08.02.2018 року має заборгованість за кредитом 106121,53 гривень, за відсотками 11214,75 гривень. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 117336,28 грн. та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, натомість представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якій проти позовних вимог заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на відсутність підстав стягнення заборгованості, оскільки матеріали справи не містять беззаперечних доказів її наявності. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 07.02.2017 року [PERSON] підписала анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк», якою підтвердив акцепт публічної пропозиції та укладення Договору між ним та АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на веб-сайті Банку. В матеріалах справи міститься також підписана відповідачем оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, а також Банком акцепт пропозиції на укладення такої угоди, за умовами якої: Клієнту відкрито поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні, реквізити якого будуть повідомлені йому окремо. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1055 цього Кодексу кредитний договір укладається у письмовій формі. У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно положень ст. 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Сторона позивача у позовній заяві зазначила, що відповідно до умов укладеного між сторонами Договору позивач надав відповідачеві кредит у сумі 112198,68 гривень, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. Разом з тим, як було встановлено судом, в документах, що були надані позивачем при зверненні до суду, відсутні повний та детальний розрахунок заборгованості позичальника, а також виписки по банківським рахункам за увесь період кредитування, що позбавляє суд можливості встановити беззаперечність наявної заборгованості. Наданий на вимогу суду позивачем розрахунок заборгованості відповідача, не може бути прийнятий судом як належний доказ, оскільки доручення представника позивача не завірене належним чином, що унеможливлює встановити його повноваження. Отже, доводи позивача щодо розміру нарахованих сум заборгованості не підтверджені жодними належними доказами, а правових підстав приймати бездоказово позицію позивача як апріорі істинну тільки тому, що позивачем є банківська установа, законом не встановлено і у суду таких повноважень немає. При цьому обов`язок доказування покладений на учасників справи. За змістом ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 .12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За правилами ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Крім того, відсутні в матеріалах справи і виписка по картковому рахунку, яка мала б підтверджувати рух коштів, наданих відповідачу у кредит, та наявність якої за численними висновками Верховного Суду може бути належним та допустими доказом щодо заборгованості за кредитним договором (зокрема, справа № 554/4300/16-ц). Верховний Суд у своїй постанові від 27.03.2020 року по справі № 703/3063/18 прийшов до висновку, що в зв`язку з ненаданням банком доказів видачі кредитної картки та розміру кредиту, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу та користуванням ним кредитними коштами матеріали справи не містять. Таким чином, не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів. З огляду на наведене позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed