Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.10.2020 він уклав з відповідачем попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Даний договір був підписаний сторонами та нотаріально не посвідчувався. Згідно умов договору він повинен був заплатити за вказану квартиру 10000 доларів США, що на той час було еквівалентно 280000 гривень. Ним було внесено 74000 гривень завдатку, як це було оговорено вказаним договором. В подальшому він зобов`язувався виплачувати відповідачу щомісяця 10000 гривень, які зараховувались в загальну суму за продаж квартири. Кінцевий строк виплати - 27 жовтня 2022 року. Він дійсно проводив щомісячно оплату, але не завжди у вказаній сумі по 10000 гривень. Відповідач йому пообіцяла, що в разі сплати половини вартості квартири вона зареєструє його у квартирі, але своєї обіцянки не виконала. 24 лютого 2022 року російські війська почали повномасштабне вторгнення на територію України через що, він попросив відповідача призупинити виплату вказаних сум. 18 квітня 2022 року за наказом керівника ДСНС України, де він проходить службу, його було евакуйовано в смт.Ярмолиці Хмельницького району Хмельницької області для подальшого проходження служби. Відповідач йому повідомила, що це її не влаштовує і вона припиняє зі ним всяку співпрацю, а вказані кошти, внесені ним як завдаток, вона залишає собі. Він просив відповідача повернути йому сплачені кошти, оскільки будинок, в якому розташована спірна квартира розрушений та не придатний для проживання. Відповідач у добровільному порядку повернула йому 10000 гривень (двома платежами по 5000 гривень). Після цього, відповідач з її слів виїхала за межі України та зв`язатись з нею він не має можливості. Загальна сума коштів, які були сплачені відповідачу за спірну квартиру складає 106376 гривень. Нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, у зв`язку із чим, зобов`язань перед відповідачем щодо сплати вартості квартири у нього не виникає. Тому сплачені ним відповідачу грошові кошти не є завдатком, а є авансом, у зв`язку із чим відповідач володіє ними без достатніх правових підстав. Просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 106376 гривень та понесені ним судові витрати. Відповідач надала суду відзив на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, просила відмовити у їх задоволені. Вказала, що позивач мешкав у її квартирі за адресою: [ADDRESS] , із серпня 2017 року до лютого 2022 року. Умови проживання, комунальні послуги оплачував шляхом перерахування коштів на банківську картку. Через постійні кредити, борги та блокування зарплатної картки [PERSON] , щомісячно платежі на її рахунок не надходили, тому збирався борг, який позивач оплачував у міру своєї можливості. Письмовий договір про нібито купівлю-продаж нерухомого майна було укладено на прохання позивача з метою несплати, чи сплату у меншому розмірі аліментів сину позивача. На той момент позивачу потрібні були довідки підтвердження сум про те, що він не має можливості повною мірою сплачувати аліменти своїй дитині. Тому і було складено адвокатом цей договір, який не має жодної правової сили, оскільки нотаріально не посвідчувався та не був зареєстрований. Вказує, що укладений з позивачем договір є фіктивним. Позивач не передавав відповідачу грошові кошти у присутності адвоката Холостенко О.В. Як і не здійснював щомісячних платежів по 10000 грн. Після 24 лютого 2022 року, у зв`язку з подіями, що склалися в Україні, позивач заявив, що їхню частину переводять до м. Покровська Донецької області, проживати та платити комунальні витрати він не буде. У відповідь на її прохання прибрати свої речі та повернути ключі, позивач почав писати СМС із погрозами. За таких обставин вважає, що позивач порушив право на недоторканність її майна проти її волі. Поміняв замки, володіє, розпоряджається і користується її майном на власний розсуд. Зберігає у квартирі свої речі. Просила розглянути справу у її відсутність. Представник позивача надав суду відповідь на відзив у якій вказав, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а доводи відповідача, викладені у відзиві є безпідставними, засновані на припущеннях та не відповідають дійсним обставинам справи. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн. В свою чергу відповідач надала суду заперечення, в яких вказала, що попередній договір був підписаний нею на прохання позивача, який запевнив її, що підписання договору не створить для неї будь-яких наслідків. Під час підписання договору гроші не передавались. Вона не домовлялась з позивачем про купівлю-продаж її квартири, а позивач лише орендував її квартиру за усною домовленістю, згідно якої позивач повинен був сплачувати щомісяця орендну плату у розмірі 2500 грн., а також комунальні послуги за користування квартирою. Втім, позивач сплачував орендну плату у різних розмірах за наявною фінансовою можливістю, про що вона не заперечувала, оскільки мала з позивачем довірчі відносини. Також вказана квартира у якій мешкав позивач належить відповідачу, її чоловіку та дочці у рівних частках, про що позивач знав, тому повинен був укладати попередній договір зі всіма власниками квартири. Її чоловік, який помер [INFO] та дочка не мали наміру продати позивачу вказану квартиру. Вважає, що для дійсного оформлення попереднього договору купівлі-продажу квартири вони повинні були звернутися до нотаріуса, який би не посвідчив зазначений договір без згоди всіх власників квартири. Додані позивачем квитанції про переказ на її рахунок коштів свідчать про сплату позивачем саме орендної плати за користування квартирою, а не погашення боргу за попереднім договором купівлі-продажу квартири. Також вказала, що вона дійсно повернула позивачу 10000 грн., двома платежами по 5000 грн., оскільки це була сума, яка була переплачена позивачем за оренду квартири. Просила відмовити позивачу у задоволені позову в повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача Холостенко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позову, суду пояснив, що у зв`язку із збройною агресією Російсько Федерації квартира, яку бажав придбати позивач [PERSON] зазнала руйнувань під час обстрілів м. Авдіївка, у зв`язку із чим позивач на даний час не бажає придбати вказану квартиру. Позивач дійсно частково сплачував відповідачу грошові кошти на підставі укладеного попереднього договору, про що відповідач не заперечувала. Договору оренди вказаної квартири позивач не укладав. Просив позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судовий збір за подання позову та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що попередній договір про купівлю-продаж був вигаданий позивачем, але був дійсно підписаний відповідачем на прохання позивача. Бажання продати квартиру відповідач не мала та не могла цього зробити, оскільки є власником лише частки у праві власності на квартиру. Позивач орендував у відповідача зазначену квартиру у якій мешкав, та частково сплачував оренду плату та комунальні послуги. Відповідач дійсно повернула позивачу 10000 грн., оскільки останній переплатив оренду плату. Відповідач підписала попередній договір, але фактично грошей не отримувала. Договір оренди був укладений за усною домовленістю між сторонами. Грошові кошти, які позивач переказував відповідачу були фактично оплатою орендної плати квартири. Просила відмовити позивачу у задоволені позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 27 жовтня 2020 року між [PERSON] (Покупець) та [PERSON] (Продавець) у простій письмовій формі було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна та отримання завдатку продавцем, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Договір нотаріально не посвідчувався, містить підписи сторін. Згідно п. 1 вказаного договору, Продавець ( [PERSON] ) та Покупець ( [PERSON] ) у подальшому зобов`язались у строк і на підставах цього договору, укласти договір купівлі-продажу (основний договір) на належне Продавцю нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , що належить відповідачу [PERSON] на праві власності. Відповідно до п. 4 зазначеного договору, ціна нерухомого майна, що передається Покупцю ( [PERSON] ), оговорена між сторонами та складає 10000 доларів США, що на момент підписання договору складає 280000 грн. Згідно п. 5 даного договору, у підтвердження свої намірів у виконанні обов`язків укласти в подальшому основний договір купівлі-продажу вищезазначеного майна, Покупець ( [PERSON] ) передав, а Продавець ( [PERSON] ) прийняла грошову суму - завдаток у розмірі 74000 грн. Дана сума є частковою сумою вартості майна, що оговорена у цьому договорі. У подальшому Покупець ( [PERSON] ) зобов`язався виплачувати Продавцю ( [PERSON] ) щомісяця 10000 грн., які зараховуються в загальну суму продажу квартири. У випадку невиконання, або неналежного виконання вимог цього Договору, вказаного у п. 1 в строк не пізніше 27.10.2022 року, з вини Продавця, а також невиконання вимог п. 3 цього Договору Продавець зобов`язаний повернути Покупцю завдаток (на підставі ст. 570, 571 ЦК України). (Пункт 6 вказаного договору). Згідно п. 7 даного договору, у випадку невиконання, або неналежного виконання вимог цього Договору, вказаного у п. 1 в строк не пізніше 27.10.2022 року, з вини Покупця, він втрачає завдаток у повному обсязі (на підставі ст. 570, 571 ЦК України). Відповідно до п. 9 вказаного договору, оформлення основного договору купівлі-продажу проводиться нотаріально. Як вбачається з п. 10 договору, Покупець та Продавець дійшли згоди, що відразу після підписання цього договору Продавець передає покупцеві всі документи, сам предмет нерухомого майна, що обумовлені у п. 1 цього договору, і не заперечують, що Покупець буде вести самостійне господарювання, займатись ремонтом або поліпшенням технічного стану майна. Покупець після отримання документа та майна вказаного у цьому договорі самостійно несе тягар по сплаті всіх необхідних платежів та схоронності майна. Згідно п. 11 вказаного договору, цей договір набирає законної сили з моменту його підписання і вважається виконаним при підписанні основного договору купівлі-продажу на предмет цього договору, що обумовлена п. 1 цього Договору. На виконання зазначеного попереднього договору купівлі-продажу, позивач передав відповідачу 74000 грн., що підтверджується підписом відповідача у розписці, яка міститься безпосередньо у договорі. Крім того, згідно квитанцій «Переказ на іншу карту Ощадбанку» наданих позивачем, позивачем було переказано на картку «Ощадбанку» на ім`я відповідача 21.12.2020 - 8500 грн., 21.12.2020 - 500 грн., 25.01.2021 - 6500 грн., 22.04.2021 - 8000 грн., 01.05.2021 - 4000 грн., 01.05.2021 - 500 грн., 25.06.2021 - 8040 грн., 24.07.2021 - 3000 грн., 26.07.2021 - 1500 грн., 20.08.2021 - 3500 грн., 21.09.2021 - 5600 грн., 08.02.2022 - 700 грн., всього на суму - 50340 грн. Сторонами визнається факт повернення відповідачем позивачу грошових коштів у розмірі 10000 грн. Таким чином, позивачем було передано відповідачу грошових коштів на загальну суму 114340 грн. (74000 грн. під час підписання договору, + 50340 грн. шляхом переказу на картку відповідача - 10000 грн., що повернуті позивачу). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі. Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За приписами ч. 4 ст. 635 ЦК України, договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна та отримання завдатку продавцем від 27.10.2020 року був укладений між сторонами у простій письмовій формі, а тому враховуючи, що вищевказаний договір не укладений сторонами у формі встановленій для основного договору (нотаріально не посвідчувався), що свідчить про відсутність волевиявлення у сторін щодо надання йому сили попереднього договору, останній таким не вважається, а є договором про наміри. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у загальному розмірі 114340 грн. є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постановах: від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18), від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц (провадження № 61-18537св19), від 22 лютого 2022 року у справі № 750/2209/21 (провадження № 61-17523св21). Аналізуючи доводи відповідача та її представника щодо укладення між сторонами договору найму (оренди) житла та отримання від позивача грошових коштів саме за договором найму (оренди) суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно із ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Частиною першою статті 810 ЦК передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Аналіз змісту зазначених норм закону свідчить, що істотними умовами договору найму є погодження сторонами предмету договору (об`єкту, який передається в найм), строку його дії та розміру плати. Згідно ч. 1 ст. 811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі. Аналіз встановлених судом спірних правовідносин, які склалися між сторонами, свідчить, що передача відповідачем права користування квартирою на користь позивача мала місце, але такі дії були обумовлені не метою отримання власником такого майна плати від наймача за користування ним, а були направлені на забезпечення виконання зобов`язань власника як продавця за договором купівлі-продажу, який сторони мали намір укласти в майбутньому, тобто виступало своєрідною гарантією обов`язку з передачі майна продавцем, що також було обумовлено у підписаному відповідачем договорі від 27.10.2020 року (п. 10 договору). Будь-яких обставин, які б свідчили про укладення між сторонам договору найму (оренди) житла, наявність узгодження сторонами розміру плати за користування квартирою, як на період до укладання сторонами договору від 27.10.2020, так і на будь-який інший період часу, судом не встановлено. Доказів того, що переказані позивачем відповідачу грошові кошти є саме платою за користування квартирою відповідачем суду не надано. Доводи відповідача та її представника про те, що відповідач не отримувала від позивача грошових коштів у розмірі 74000 грн. у день підписання договору від 27.10.2020 спростовуються підписом відповідача у розписці, яка міститься безпосередньо у договорі. Інші доводи відповідача, зокрема, що власниками квартири є також інші особи, тому відповідач не могла та мала намірів укладати попередній договір купівлі-продажу квартири не впливають на зміст спірних правовідносин, оскільки не спростовують факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача та не спростовують їх цільове призначення. При таких обставинах, оцінюючи докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд приходить до висновку, що оскільки сторонами не було укладено попереднього договору, який би відповідав вимогам чинного законодавства, зокрема щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору, а отже підписаний між сторонами договір від 27.10.2020 року за своєю правовою природою є договором про наміри та не є попереднім договором, основного договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами також укладено не було, та враховуючи, що стороною відповідача в ході судового розгляду не доведено факту укладання з позивачем договору найму (оренди) зазначеної квартири, а також, що отриманні відповідачем кошти від позивача мають інше цільове призначення та були переказані саме за договором оренди житла, виплачені позивачем відповідачу грошові кошти підлягають поверненню позивачу. Разом з тим, суд при ухваленні рішення не може вийти за межі позовних вимог, тому позов слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у заявленому позивачем розмірі - 106376 грн. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1063,76 грн. Вирішуючи питання в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд керується положеннями ст. 137 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно з якими витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). При цьому, суд звертає увагу, що приписами ч.ч. 4-6 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони. Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд,

Outcome: approved