Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, збільшивши вимоги якого просить визнати недійсним договір дарування, укладений 01 грудня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу між [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу будівлі, укладений 02.02.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гулієвим А.А.; визнати за ним право іпотеки на будівлю літ. "Ж-1", загальною площею 73,3 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на будівлю складу літ. "Ж-1", загальною площею 73,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка складається з одноповерхової будівлі та двох кімнат площею 18.7 кв.м. та 54.6 кв.м. відповідно, способом визначеним ст 38 Закону України «Про іпотеку» та іпотечним договором, а саме шляхом продажу майна [PERSON] від свого імені будь-якій особі покупцю, згідно договору купівлі-продажу, за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому на звичайні ціни на цей вид майна на день проведення продажу, для чого забезпечити право [PERSON] щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ , організацій, підприємств, незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав на нерухоме майно, нотаріату),необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації спрямувати для погашення заборгованості за договором позики від 09.06.2010 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] в розмірі 4 250 521 грн. (чотири мільйони двісті п`ятдесят тисяч п`ятсот двадцять одна гривня) 32 копійки, з яких 995 370 сума боргу, 255 151,32 сума врахування індексу інфляції за весь час прострочення, 3 000 000 - неустойка, стягнути з відповідачів судові витрати. В обгрунтування позову покликаються на те, що 09.04.2010 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики за умовами якого [PERSON] отримав у нього в борг 4 755 780 гривень, що за курсом Національного банку України на день укладення цього договору становить 600 000 доларів США. На виконання п.5 договору позики вказане боргове зобов`язання було забезпечено передачею в іпотеку нерухомого майна - земельної ділянки, цільове призначення якої обслуговування складських приміщень, площею 0,2484 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 4610136800:02:003:0020; нежитлового будинку під літерою «Д-2», загальною площею 1070,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; нежитлової будівлі під літерою «Д-3», загальною площею 581,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належали [PERSON] праві власності. У визначений договором позики строк зобов`язання позичальника [PERSON] не були виконані у повному обсязі, відтак, вимоги позикодавця були забезпечені шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу 08.10.2010 зазначених об`єктів [PERSON] , а в подальшому такі були відчужені в користь третьої особи [PERSON] , яка на даний час є їх власником. Проте, реалізація предметів іпотеки повністю не змогла покрити боргові зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] , оскільки 29.11.2011 рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-246/11, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.02.2012, в користь [PERSON] стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суму за договором позики від 09.04.2010 в розмірі 995 370 грн., з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 255 151,32 грн. та неустойку в розмірі 3 000 000 грн. Вказані боргові зобов`язання залишаються невиконаними і станом на даний час. Разом із тим, на початку 2020 року позивач із позову [PERSON] дізнався про те, що на земельній ділянці, яка була предметом іпотеки, наявний ще один нерухомого майна - будівля складу літ. «Ж-1», загальною площею 73,3 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] , який був протиправно прихований від позивача при передачі земельної ділянки в іпотеку. В подальшому позивачем з`ясовано, що вказану будівлю [PERSON] 01.12.2010 подарував відповідачці [PERSON] , хоча земельна ділянка, на якій вказана будівля була розташована, на часу укладення договору дарування вже перебувала в іпотеці. В подальшому право власності на вказану будівлю набув [PERSON] на підставі ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 07.10.2011, якою затверджено мирову угоду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договорів дарування та стягнення заборгованості за договором позики. Проте, постановою Львівського апеляційного суду від 06.10.2020 вказана ухвала Сихівського районного суду м. Львова була скасована, відтак, [PERSON] набув права власності на підставі скасованих судових рішень, а тому в останнього відсутні речові права на об`єкт нерухомого майна. Натомість, [PERSON] 02.02.2021 вказану будівлю без належних на це правових підстав відчужено на підставі договору купівлі-продажу відповідачу [PERSON] . Таким чином, у відповідності до положень ст.ст.5,6 Закону України «Про іпотеку», будівля складу літ. «Ж-1», загальною площею 73,3 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] , яка перебувала у власності [PERSON] на момент укладення 09.04.2010 року між ним та [PERSON] договору іпотеки земельної ділянки, цільове призначення якої обслуговування складських приміщень, площею,0,2484 гектара, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , кадастровий номер - 4610136800:02:003:0020, з врахуванням належності обох цих об`єктів [PERSON] на момент укладення договору іпотеки, підлягала передачі в іпотеку одночасно із земельною ділянкою, на якій вона розташована та повинна була бути використана для задоволення майнових вимог щодо стягнення заборгованості за договором позики від 09.04.2010 кредитора-іпотекодержателя [PERSON] до [PERSON] . Натомість, така ділянка незаконним чином була прихована при укладенні відповідного договору від [PERSON] , що зумовило, у подальшому, неможливість задоволення законних вимог позивача за рахунок звернення стягнення на це спірне майно для погашення заборгованості у повному обсязі. З врахуванням вказаних обставин просить визнати недійсним договір дарування будівлі складу укладений [PERSON] та [PERSON] , як такий, що суперечить вимогам закону, оскільки така будівля на час його укладення знаходилась на земельній ділянці переданій в іпотеку, відтак, теж підлягала передачі в іпотеку; визнати недійсним договір купівлі-продажу будівлі складу, укладений між [PERSON] та [PERSON] , як такий, що суперечить вимогам закону, оскільки він був укладений особою, у якої було відсутнє право на відчуження вказаного майна. Визнати право позивача на іпотеку спірної будівлі складу та звернути на неї стягнення . Представник відповідача [PERSON] подав відзив на позов, у якому повністю заперечив вимоги позову, зазначивши, що [PERSON] є законним та добросовісним власником будівлі літ.«Ж- 1», загальною площею 73,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки, цільове призначення якої обслуговування складських приміщень, площею,0,2484 гектара, з кадастровим номером 4610136800:02:003:0020. Право власності на цю будівлю набуто на підставі договору - купівлі від 02.02.2021 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гулієвим А.А., та зареєстрований в реєстрі за №200. Зазначив, що право власності на будівлю було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що підтверджується витягом з реєстру №242782140 від 02.02.2021 року. Згідно п.1.2 Договору купівлі-продажу будівля літ. «Ж- 1», загальною площею 73,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належила [PERSON] , на підставі ухвал Сихівського районного суду м.Львова від 07.10.2011 року та 12.03.2012 року, а його право власності на дану будівлю зареєстровано в реєстрі на нерухоме майно 28.03.2012 року, що підтверджується витягом про реєстрацію №33638032, виданого ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 28.03.2012 року, реєстраційний номер №6257385. У наданих приватним нотаріусом Гулієвим А.А. документах, які стали підставою для укладення договору-купівлі від 02.02.2021 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] відсутні будь-які відомості, які б свідчили про наявність прав третіх осіб на вказану будівлю або відсутність в [PERSON] прав на відчуження вказаної будівлі. Щодо позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу від 02.02.2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] то така фактично виступає формою витребування у відповідача [PERSON] майна, набутого ним добросовісно та у законний спосіб. Проте, правом витребування майна із чужого володіння в силу ст.388 Цивільного кодексу України є власник майна, натомість позивач не є власником такого майна. З врахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення, аналогічні змісту відзиву на позов, просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] та її представник в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,2484 га, кадастровий номер 4610136800:02:003:0020, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 15.11.2018 із [PERSON] . Із змісту нотаріально посвідченого договору на момент виникнення речових прав на будівлю складу літ. «Ж-1», земельна ділянка вже перебувала у власності [PERSON] , що відображено у п. 1.3 Договору. Водночас, згідно з інформацією продавця, відображеною у розділі 3 Договору від 15.11.2018, покупець [PERSON] була проінформована про відсутність будь-яких обмежень речових прав продавця [PERSON] , а також відсутність майнових прав і претензій третіх осіб на момент укладення договору. З моменту прийняття ухвал Сихівським районним судом м. Львова, постановлених у справі № 2-432/11, та до пред`явлення позову, що розглядається, жодних претензій [PERSON] з приводу його речових прав не висловлював. [PERSON] набув право власності на будівлі складу літ. «Ж-1», загальною площею 73,3 кв.м, що у [ADDRESS] , які розміщені на спірній земельній ділянці, на підставі ухвал Сихівського районного суду м. Львова про затвердження мирової угоди від 07.10.2011 та роз`яснення судового рішення від 12.03.2012. згідно з вищевказаними ухвалами право власності на будівлі складу літ. «Ж-1» перейшло до [PERSON] від [PERSON] в порядку виконання затвердженої мирової угоди та її роз`яснення. Однак, ні [PERSON] , ні [PERSON] при передачі прав на будівлю складу літ. «Ж-1», загальною площею 73,3 кв.м, що знаходиться у [ADDRESS] , не володіли речовими правами на земельну ділянку, на якій ця будівля розташована та цільове призначення якої - обслуговування складських приміщень, площею 0,2484 га. Зважаючи на те, що право власності на будівлю складу літ. «Ж-1», загальною площею 73,3 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] набув на підставі скасованих судових рішень, а тому в останнього відсутні речові права на об`єкт нерухомого майна, відтак, він не міг її відчужувати. Просить позов задоволити. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 07.10.2011 визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за умовами якої до [PERSON] перейшло право власності на об`єкти нерухомого майна, зокрема, на будівлю складу літ. «Ж-1», загальною площею 73,3 кв.м, що у [ADDRESS] , внаслідок неповернення [PERSON] коштів в розмірі 25000 євро у строк до 01.11.2011. За поданням державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12.03.2012 роз`яснено вищевказану ухвалу, а саме необхідність визнання за [PERSON] права власності на будівлю складу літ. «Ж-1», загальною площею 73,3 кв.м, що у [ADDRESS] . На підставі зазначених ухвал право власності на будівлю складу літ. «Ж-1», загальною площею 73,3 кв.м, що у [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №33638032 від 28.03.2012. Вищевказаний об`єкт знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,2484 га., кадастровий номер 4610136800:02:003:0020 на якій не немає цілісного майнового комплексу, а відтак, будівля складу літ. «Ж-1», загальною площею 73,3 кв.м, що у [ADDRESS] , не є частиною майнового коплексу. Укладаючи договір іпотеки 09.04.2010 року, для забезпечення грошового зобов`язання, яке виникло за договором позики, який був укладений 09.04.2010 року між [PERSON] та [PERSON] ними самостійно було погоджено та визначено конкретні об`єкти нерухомого майна, які стали предметом договору іпотеки, при цьому їх вартість повністю покриває розмір основного зобов`язання. А відтак, відсутні будь-які правові підстави для визнання будівлі під літ. «Ж-1» об`єктом, що повинен входити до предмету іпотеки та для визнання права іпотеки [PERSON] на даний об`єкт. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третьої особи та представників третіх осіб, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що будівля складу літ.Ж-1, загальною площею,73.3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 13.05.2005 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим №1240, зареєстрованого 27.05.2005 ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний № 6257385. Вказана будівля розташована на земельній ділянці цільове призначення якої: обслуговування складських приміщень, площею 0,2484, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 4610136800:02:003:0020. Зазначене підтверджується долученої до справи копією договору дарування від 01.12.2010. Згідно даного договору відповідач [PERSON] 01.12.2010 подарував [PERSON] будівлю складу літ.Ж-1, загальною площею,73.3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, 28.03.2012 року право власності на вказану будівлю складу зареєстровано за [PERSON] на підставі ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 07.10.2011 року про затвердження мирової угоди та ухвали від 12.03.2012 року про роз`яснення ухвали. Постановою Львівського апеляційного суду від 06.10.2020 року вищевказані ухвали були скасовані. Проте, 02.02.2021 року спірна будівля складу була відчужена [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2021 року, укладеного із відповідачем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гулієвим А.А, зареєстровано в реєстрі за №200. Відтак, на даний час право власності на будівлю складу по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Крім того, судом встановлено, 09 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 4 755 780 (чотири мільйони сімсот п`ятдесят п`ять тисяч сімсот вісімдесят) гривень, що за курсом Національного банку України на день укладення цього договору становило 600 000 доларів США, та зобов`язався повернути вказані кошти до 12.00 год. 09.06.2010 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором позики від 09 квітня 2010 року, того ж дня між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. за реєстровим №656., за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку ряд об`єктів нерухомого майна, а саме - земельну ділянку, цільове призначення якої обслуговування складських приміщень, площею,0,2484 гектара, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 4610136800:02:003:0020, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 341044, виданого 21.12.2005 року; нежитловий будинок під літерою «Д-2», загальною площею 1070 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нежитловий будинок № [NUMBER] , виданого 31.10.2008 році, виконавчим комітетом ЛМР від 30.10.2008 року №1175; нежитлової будівлі під літерою «Д-3», загальною площею 581,3 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нежитловий будинок № [NUMBER] , виданого 31.10.2008 році виконавчим комітетом ЛМР від 30.10.2008 року №1175. Також, розділом 5 вказаного договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або його продаж від свого імені третім особам, яке повністю відповідає вимогам ст. ст. 36, 38 Закону України «Про іпотеку». У зв`язку із невиконанням умов договору позики, 08 жовтня 2010 року [PERSON] реалізував предмет іпотеки, шляхом укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку площею 0,2484 га, що за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 4610136800:02:003:0020 та розташовані на ній нежитловий будинок під літерою «Д-2», загальною площею 1070 кв.м. та нежитлову будівлю під літерою «Д-3», загальною площею 581,3 кв.м. 15.11.2018 право власності на земельну ділянку площею 0,2484 га, що за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 4610136800:02:003:0020 та розташовані на ній нежитловий будинок під літерою «Д-2», загальною площею 1070 кв.м. та нежитлову будівлю під літерою «Д-3», загальною площею 581,3 кв.м. набула третя особа [PERSON] , на підставі договорів-купівлі продажу від 15.11.2018, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Репета О.М. Сторонами в судовому засіданні визнано, що вказані об`єкти нерухомого майна є самостійними об`єктами та не входить до цілісного майнового комплексу. Крім того, судом встановлено, що позивач для стягнення залишку суми заборгованості, яка не була погашена за рахунок предмету іпотеки, звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (поручителів за договором поруки від 09.04.2011 року). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 2011 року у справі №2-246/1, яке залишено без змін ухвалою Апеляційцного суду м.Києва від 01.02.2012 року, частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто суму боргу та штрафні санкції солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики від 09.04.2010 року в розмірі 995 370 грн., індекс інфляції за весь час прострочення в розмірі 255 151,32 грн. та неустойку в розмірі 3 000 000 грн Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом положень ст.5 вказаного Закону предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Предметом іпотеки може бути об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, який є складовою частиною об`єкта незавершеного будівництва, щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт після набрання чинності Законом України "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому", за умови дотримання вимог Закону України "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому". Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути предметом іпотеки виключно у випадку, передбаченому Законом України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю". Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності/спеціального майнового права на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. У разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Частиною 5 статті 6 Закону України «Про іпотеку» також передбачено, що якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Разом із тим, згідно ст.4 цього ж Закону іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Відповідно до положень ст.626, 627, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається із змісту договору іпотеки від 09.04.2010 сторонами було визначено та погоджено предмет такого договору - земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 4610136800:02:003:0020 та розташовані на ній нежитловий будинок під літерою «Д-2», загальною площею 1070 кв.м. і нежитлова будівля під літерою «Д-3», загальною площею 581,3 кв.м. Як встановлено судом, станом на час укладення договору іпотеки спірна будівля під літ. «Ж-1» була наявна на земельній ділянці по [ADDRESS] , а відомості про її належність на той час [PERSON] знаходились із 27.05.2005 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний № 6257385, що підтверджується даними договору дарування від 01.12.2010 (п.2 договору). Відтак, укладаючи договір іпотеки земельної ділянки із відповідачем, позивач мав можливість з`ясувати наявність ще одного об`єкту нерухомого майна розташованого на ній та обумовити передачу такого в іпотеку. Покликаючись у позові на протиправне приховання відповідачем [PERSON] такого об`єкту з метою не включення його до договору іпотеки, позивачем не обгрунтовано у чому ж полягало таке приховання, оскільки встановлення наявності такого об`єкту було можливим як шляхом візуального огляду земельної ділянки, яка передавалась в іпотеку, так і з даних Реєстру прав власності на нерухоме майно. Враховуючи положення про вільність вибору умов договору, зважаючи на наявність даних про будівлю під літ. «Ж-1» розташовану на земельній ділянці по [ADDRESS] на час укладення договору іпотеки та її належністю [PERSON] , необумовлення сторонами договору передачі такої будівлі в іпотеку, суд вважає, що будь-які правові підстави для визнання права іпотеки позивача на спірну будівлю та звернення на неї стягнення відсутні, а тому у задоволенні цих вимог слід відмовити . Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування від 01 грудня 2010 року, суд вважає, що такі не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ст. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.1 ст.718, ч.2 ст.719 Цивільного кодексу України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як встановлено судом, 01 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] , укладено договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А. за реєстровим №11711, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] безоплатно у власність (дарунок) будівлю складу, позначену за планом земельної ділянки літ. «Ж-1», загальною площею 73,3 кв.м, що у [ADDRESS] . Згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 01.12.2010 року власником будівлі складу літ. «Ж-1», загальною площею 73,3 кв.м, що у [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , на підставі договору дарування, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , та посвідчений нотаріусом 13.05.2005року. Жодних відомостей про будь-які обтяження, іпотеки чи заборони щодо вказаного об`єкту нерухомості на час укладення вказаного договору матеріали справи не містять. Враховуючи те, що вказаний правочин вчинений власником майна, з необхідним обсягом цивільної дієздатності, за його вільним волевиявленням, вчинений у формі, встановленій законом та за відсутності будь-яких заборон чи обмежень щодо його вчинення, судом було встановлено відсутність підстав для визнання права іпотеки позивача на спірну будівлю складу, відтак, відсутні обставини, які б свідчили, що такий правочин укладений з порушенням положень ст.203 Цивільного кодексу України, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Не підлягає задоволенню і вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02.02.2021, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , з огляду на наступні обставини. Вказаний правочин оспорюється позивачем як такий, що вчинений з порушенням вимог ст.203 Цивільного кодексу України, оскільки на час його укладення було скасовано судові рішення на підставі, яких [PERSON] набуто право власності на предмет правочину. Право особи на судовий захист визначено ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, а також ст.3 ст.293 Цивільно процесуального кодексу України згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.215 ст.293 Цивільно процесуального кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.216 цього ж кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Виходячи із вищезазначених положень законодавства, враховуючи те, що наслідком визнання вказаного правочину недійсним може бути лише реституція, визначена ст.216 Цивільного кодексу, згідно якої предмет договору не може бути повернений іншій особі, аніж тій, яка його відчужила, а також враховуючи те, що судом відмовлено позивачу у визнанні права іпотеки на спірну будівлю складу, суд вважає, що даним правочином не порушено прав, свобод чи інтересів позивача, який не є стороною оспорюваного правочину. Крім того, представником позивача заявлено, що визнання вказаного правочину недійсним фактично є формою витребування майна з чужого незаконного володіння відповідача. Відповідно до ст.330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 388 Цивільного кодексу України право власника на витребування майна від добросовісного набувача: якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно;було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Крім того, згідно із ст.387 Цивільного кодексу України витребувати майно від особи, яка володіє ним, має право лише власник такого майна. Проте, позивач не був та не є власником будівлі складу літ. «Ж-1», а відтак, не вправі заявляти вимог про витребування майна в добросовісного набувача, незалежно від формулювання позовних вимог . З оглдяду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. На підставі ст.ст. 202, 204, 215,317, 319, 321, 330, 387, 388, 575, 626,627,628,717,718,719, Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed