Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь позивача грошові кошти в розмірі 17292 грн. 69 коп., а також судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що споживач [PERSON] приєдналася до умов Типового договору розподілу природного газу (для побутового споживача), оскільки згідно даних позивача остання споживала природний газу, і є споживачем газу за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] . За обліковими даними ПАТ «Дніпрогаз», наданими споживачем, рахувалася інформація про кількість зареєстрованих осіб - споживачів природного газу - 3 особа. Відповідач допустила несанкціоноване вручення у газорозподільну мережу та подальше споживання газу поза обліком, яке було виявлено під час перевірки лічильника газу. 17.10.2019 року позивачем було припинено газопостачання відповідачу за наявність боргу за розподіл газу шляхом встановлення скоби на вводі газорозподільної мережі у будинок відповідача, про що було складено акт про припинення газопостачання №4635-і від 17.10.2019 року. 18 серпня 2020 року представником АТ «Дніпрогаз» виявлено несанкціоноване відновлення газоспоживання на вводі газорозподільної мереж на об`єкт споживача, - у місці де перед цим 17.10.2019 року було перекрито газоспоживання з встановленням скоби на запірний елемент про що складено акт про порушення №47е від 18.08.2020 року, у якому відповідачка поставила свій підпис, та акт про припинення газопостачання №1331-і від 18.08.2020 року. 28.09.2020 року комісією з розгляду актів порушення оператора ГРМ розглянуто акт про порушення №47е від 18.08.2020 року, який вирішено задовольнити в повному обсязі, про що складено протокол від 28.09.2020 року, а також складено акт-розрахунок від 28.09.2020 року, у якому вказана розрахункова вартість необлікованого об`єму природного газу у розмірі 17\~292,69 грн. і безпосередньо розрахунок необлікованого об`єму природного газу. 28.09.2020 року відповідачу було надано рахунок на оплату необлікованого об`єму природного газу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і день судового засідання був повідомлений належним чином, рівніше надав до суду заяву відповідно до якої просить задовольнити позовні вимоги у розмірі 17292,69 грн., за період заборгованості з 18.02.2020 року по 17.08.2020 року. Розгляд справи просив здійснити без участі представника. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і день судового засідання була повідомлена належним чином, раніше надала заяву відповідно до якої визнає позовні вимоги та згодна виплатити суму у розмірі 17\~292,69 грн., справу просила розглянути без її участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до п. 2 гл. 1 розділу VI Кодексу ГРМ, доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом. Згідно з п. 3 глави 3 VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу. В судовому засіданні було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] надавалися послуги газопостачання та за вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . 17.10.2019 року було складено Акт про припинення газопостачання №4635-і, за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку зриванням (пошкодження) пломб на запірних пристроях, засувках, пошкодження (зняття) інвентарних заглушках (а.с. 6). 18 серпня 2020 року складено Акт про порушення №47е за участі споживача. Фактично вчинення порушення не заперечувалося, акт про порушення підписано відповідачем без зауважень, отже відсутні підстави для уникнення відповідальності (а.с. 8). 08.09.2020 року відбулося засідання комісії, на підставі задоволеного акту комісією було складено Акт-розрахунок, таким чином, за період з 18.02.2020 року по 17.08.2020 року проведено донарахування необхідного обсягу природного газу за граничними об`ємами, що склав 3460,65 м3 газу на суму 17292,69 грн. (а.с. 9-14). За адресою відповідачів по справі, в період надання послуг з газопостачання, встановлено порушення вимог Кодексу ГРМ, а саме, не було повідомлено оператора ГРМ у визначений законом спосіб про зміну кількості зареєстрованих осіб. Згідно п.п. 3 п. 2 гл. 2 роз. ХІ Кодексу ГРМ, оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподільного природного газу споживачу, належать використання газу побутовим споживачем (за відсутності лічильника) у випадках, коли споживачем протягом місяця з дати настання відповідних змін не було письмово повідомлено Оператора ГРМ про зміни, що стосуються збільшення опалювальної площі та збільшення кількості осіб, зареєстрованих на об`єкті побутового споживання. Згідно з п. 12 гл. 5 розд. XI Кодексу ГРМ, вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку Оператора ГРМ, який надається під особистий підпис споживача (несанкціонованого споживача) або надсилається йому рекомендованим поштовим відправленням. Розрахунок на оплату необлікованого об`єму природного газу надано споживачу, про що свідчить підпис споживача (а.с. 15). Згідно пункту 2 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2498 в порядку, визначеному цим розділом. Пунктом 3 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем встановлено, що договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу. Пунктом 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем встановлено, що факт споживання природного газу свідчить про акцептування умов договору, тобто є фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. Отже, факт споживання, безперебійне надання послуг з постачання та розподілу природного газу, зокрема, з моменту набрання чинності Кодексу газорозподільних систем, свідчить про взяття споживачами на себе зобов`язань щодо виконання умов договору, вимог законодавства у сфері розподілу природного газу та Кодексу газорозподільних систем. Розділом XI Кодексу газорозподільних систем визначений порядок перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування об`ємів природного газу у разі виявлення порушень вимог цього Кодексу. Главою 2 розділу XI Кодексу газорозподільних систем встановлені види порушень, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу або зміна їх режиму нарахування, в тому числі, підпунктом 3 пункту 2 глави 2 розділу XI Кодексу газорозподільних систем передбачено, щодо порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподільного природного газу споживачу, належать використання газу побутовим споживачем (за відсутності лічильника) у випадках, коли споживачем протягом місяця з дати настання відповідних змін не було письмово повідомлено Оператора ГРМ про зміни, що стосуються збільшення опалювальної площі та збільшення кількості осіб, зареєстрованих на об`єкті побутового споживання. Відповідно до пункту 7 глави 3 розділу XI Кодексу газорозподільних систем у разі виявлення Оператором ГРМ факту використання природного газу споживачем у випадках, коли споживачем (за відсутності лічильника) протягом місяця з дати настання змін не було письмово повідомлено Оператора ГРМ про зміни, що стосуються збільшення опалюваної площі та збільшення кількості осіб, зареєстрованих на об`єкті побутового споживача, визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв за період з дати, коли відбулись такі зміни, а в разі неможливості встановлення цієї дати - за останні 6 місяців. Згідно підпункту 1 пункту 11 глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем розрахований відповідно до вимог цього розділу необлікований (донарахований) об`єм природного газу, що припадає на період до 01 числа місяця, в якому прийнято рішення комісії щодо задоволення акту про порушення (тобто до закритого балансового періоду), не потребує коригування (включення до) закритих періодів, а його вартість в повному обсязі має бути компенсована споживачем (несанкціонованим споживачем) Оператору ГРМ. При цьому вартість природного газу визначається за цінами закупівлі природного газу Оператором ГРМ протягом періоду необлікованого природного газу. Згідно пункту 12 глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акту про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку Оператора ГРМ, який надається під особистий підпис споживача (несанкціонованого споживача) або надсилається йому рекомендованим поштовим відправленням. Згідно пункту 11.4. Типового договору розподілу природного газу у разі не досягнення між споживачем та Оператором ГРМ згоди, спірні питання вирішуються у порядку, встановленому чинним законодавством, у тому числі в судовому порядку. Відповідно до п. 1. ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Статтею 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені права та обов`язки споживачів. Так, правом споживача є одержання вчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами укладених договорів, а обов`язком оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а також укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Статтею 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: 1) перелік послуг; 2) вимоги до якості послуг; 3) права і обов`язки сторін; 4) відповідальність сторін за порушення договору; 5) ціна послуги; 6) порядок оплати послуги; 7) порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; 8) строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання, Як передбачено статтею 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняться від оплати житлово- комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною першою статті 10 Закону встановлено, що ціни (тарифи) на житлово- комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом з тим відсутність відповідного договору не є підставою для відмови у стягненні заборгованості, оскільки відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону відповідачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 10.12.2018 у цивільній справі № 638/11034/15-ц, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За частиною 3 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно із частини 1 статті 64 Житлового кодексу Української PCP члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг всі споживачі об`єкту споживання несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями, що заявлені до сплати позивачем. Згідно статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Відповідно до статті 544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши спірні правовідносини та застосовуючи відповідні норми права, суд вважає, що у ході судового розгляду знайшло своє підтвердження наявність з боку відповідача порушень Кодексу ГРМ, що призвело до збитків у сумі 17292,69 гривень. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідачка визнає позовні вимоги позивача, визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави. Тому, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» 17292,69 грн. збитків, що становлять вартість необлікованого об`єму природного газу. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 2270 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved