Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

Адвокат Петричка Олександр Євгенович звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Заболотівської селищної ради про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 16.08.2018 позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося з причини відсутності взаєморозуміння, байдужості до життя і проблем кожного. З вини відповідача постійно виникали суперечки та скандали, які часто відбувались у присутності доньки. Кілька місяців тому відповідачка зібрала свої речі та поїхала за кордон. З часу виїзду за кордон відповідачка вихованням, здоров`ям та життям доньки не цікавиться, а тому позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 1739. Крім того, просив побавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі, зазначила, що з`явитися у судове засідання не може, так як перебуває за кордоном. Не заперечує проти розірвання шлюбу, так як у неї інша сім`я, та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Заболотівської селищної ради в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі. При цьому суду наданий висновок органу опіки та піклування Заболотівської селищної ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », затверджений рішенням виконавчого комітету Заболотівської селищної ради від 12 жовтня 2022 року № 381-29/2022, який підтримали в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим 16.08.2018 Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, [PERSON] та [PERSON] 16 серпня 2018 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1739. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище дружини - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 травня 2019 року Заболотівською селищною радою об`єднаної територіальної громади Снятинського району Івано-Франківської області, [INFO] народилася [PERSON] , про що 07.05.2019 складено відповідний актовий запис № 36. Матір`ю дитини записана [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , від 11.07.2022 № 81, складеним Відділом соціального забезпечення населення та захисту прав дітей Заболотівської селищної ради, в ході обстеження встановлено, що за даною адресою зареєстровані: [PERSON] - заявник, [PERSON] - сестра, [PERSON] - мама. Встановлено також, що з [PERSON] проживає, але не зареєстрована його донька [PERSON] . З висновку органу опіки та піклування Заболотівської селищної ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », затвердженого рішенням виконавчого комітету Заболотівської селищної ради від 12 жовтня 2022 № 381-29/2022, встановлено, що відповідно до отриманого листа Івано-Франківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 30 вересня № 30/49-21/303 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у [ADDRESS] . Відповідачка повідомила, що з січня 2020 року перебувала за кордоном, дочка проживала з батьком [PERSON] , [INFO] , матір не заперечує, щоб донька перебувала на піклуванні чоловіка. Крім того, жінка планує створити нову сім`ю, у жовтні 2022 року планує виїхати за кордон на постійне місце проживання. Також було направлено листа до служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 23 серпня 2022 року № 373/0/03-04-14 з проханням обстежити умови проживання матері, з`ясувати її думку стосовно позбавлення батьківських прав та повідомити їй про те, що дане питання буде розглядатися на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Заболотівської селищної ради. Однак на даний час відповіді із служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради не отримано. Працівниками відділу соціального забезпечення населення та захисту прав дітей Заболотівської селищної ради проведено обстеження умов проживання [PERSON] . Встановлено, що у [ADDRESS] зареєстровані та проживають: заявник [PERSON] , [INFO] , його дочка [PERSON] , [INFO] , його матір [PERSON] , [INFO] , його сестра [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки, виданої Заболотівським закладом дошкільної освіти ясла-садок «Берізка» від 19 липня 2022 року № 35, [PERSON] , [INFO] , відвідує даний заклад із 07 вересня 2021 року. Дитину в заклад приводив і забирав її батько [PERSON] , відвідував батьківські збори, цікавився успіхами та життям дитини. Мати [PERSON] в заклад не навідувалася, успіхами дитини не цікавилася. Відповідно до заяви [PERSON] , [INFO] , поданої до Снятинського районного суду від 05 вересня 2022 року відповідачка повідомила, що перебуває за кордоном, має іншу сім`ю, а також не заперечує стосовно розірвання шлюбу та позбавлення її батьківських прав. Також працівниками служби у справах дітей (сектор) відділу соціального забезпечення населення та захисту прав дітей Заболотівської селищної ради у телефонному режимі 03 жовтня 2022 року повідомлено [PERSON] , [INFO] , про те, що дане питання буде розглядатись на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбудеться 06 жовтня 2022 року о 10:00 год. у приміщенні Заболотівської селищної ради. Однак відповідачка повідомила, що 04 жовтня 2022 року буде виїжджати за межі території України, а саме Іспанія, тому на дане засідання комісії з питань захисту прав дитини не прибуде. Виходячи з вищенаведеного, діючи в інтересах дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу розірвання шлюбу та ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої доньки. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про права дитини, Декларацією прав дитини, Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства». У судовому засіданні встановлено, що шлюбні та сімейні відносини між сторонами припинені, шлюб носить формальний характер, фактичні шлюбні відносини притаманні подружжю припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, які не бажають примирення. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. При цьому, суд враховує, що визнання відповідачем позовної вимоги про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. За таких обставин суд вважає, що позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав суд зазначає про таке. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). З наведених вище письмових доказів судом вбачається, що мати [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не займається її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Отже, ураховуючи поведінку матері, її відношення до дитини та беручи до уваги інтереси дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, суд доходить висновку, що [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та втратила цікавість до своєї доньки, про що також свідчить і визнання нею позову. З огляду на зазначене, ураховуючи, що [PERSON] повністю ухилилася від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої доньки та втратила до неї будь-який інтерес, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Отже, задовольняючи позов про позбавлення батьківських прав відповідачки, суд вважає за необхідне одночасно прийняти рішення про стягнення з неї аліментів на дитину. Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, який потрібно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що справедливим, необхідним та достатнім для утримання дитини буде стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 13 липня 2022 року (дата подання до суду позову про позбавлення батьківських прав) і до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . За таких обставин, ураховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, є достовірними, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, у зв`язку з чим позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанціями про сплату судового збору ID № 0591-4933-4112-4396 від 13.07.2022 у сумі 992,40 грн. та ID № 1218-2908-2525-3693 від 13.07.2022 у сумі 992,40 грн., а усього 1 984, 80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Водночас, ураховуючи, що відповідач визнав позов повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 грн. та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у сумі 992,40 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved