Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що з 29.08.2003 по 06.01.2006 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. [INFO] народилася донька [PERSON] . Дитина проживає з матір`ю. Тому просить визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.10.2021 було відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого засідання. У підготовче засідання позивач не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. У підготовче засідання відповідач не з`явився, надав Відзив в якому позовні вимоги визнав. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 29.08.2003 по 06.01.2006 перебували в шлюбі. Згідно Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 26.05.2015, [PERSON] народилася [INFO] у м. Суми, батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною п`ятою статті 157 СК України визначені права того із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України за певних умов. Так, відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. З наведених положень закону та встановлених обставин справи вбачається, що визначення місця проживання дитини з позивачкою відповідає інтересам дитини. На підставі встановлених обставин та зазначених положень закону позов про визначення місця проживання дитини слід задовольнити. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 454 грн. 00 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 454 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved