Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» (далі ? ПАТ «Просто-страхування») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування у сумі 29 539,70 грн та судових витрат. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 30 листопада 2020 року між ПАТ «Просто-страхування» та [PERSON] укладено поліс №АР/0729944 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно умов якого застраховано відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] . 28 серпня 2021 року у м. Кременчук на вул. Соборній відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої є транспортний засіб «Nissan Leaf», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та забезпечений транспортний засіб «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Дана пригода сталася у результаті порушення правил дорожнього руху відповідачем. За твердженням позивача, зазначена дорожньо-транспортна пригода визнана страховим випадком, про що було складено страховий акт №155111, відповідно до якого страхове відшкодування становить 29 539,70 грн. Так, відповідно до платіжного доручення №21901 від 03 грудня 2021 року сплачено страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу потерпілій особі у розмірі 29 539,70 грн. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що претензія від 11 січня 2022 року залишена відповідачем без реагування, позивач просить задовольнити його вимоги. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2022 року відкрито провадження у справі №536/835/22 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено дату судового засідання. Представник ПАТ «Просто-страхування» в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином ? засобами рекомендованого повідомлення поштового зв`язку, а також шляхом публікації оголошення на веб-сайті Кременчуцького районного суду Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. При цьому, відповідач не повідомив причини неявки, до суду не звертався із заявою про відкладення розгляду справи. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що 01 листопада 2020 року ПАТ «Просто-страхування» та [PERSON] уклали поліс №АР/0729944 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб ? ВАЗ, номерний знак [NUMBER] . 28 серпня 2021 року на перехресті вул. Шевченка та вул. Соборної у м. Кременчуці відбулася дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: «Nissan Leaf», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та застрахований транспортний засіб «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Згідно із відповіддю Національної поліції України 28 серпня 2021 року дорожньо-транспортна пригода сталася через порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №53-D/95/8 від 21 вересня 2021 року вартість матеріального збитку завданого власнику майна «Nissan Leaf», реєстраційний номер [NUMBER] , складає 37 280,44 грн з ПДВ на вартість матеріалів та складових. Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 02 грудня 2021 року співробітниками ПАТ «Просто-страхування»складено страховий акт №155111. У преамбулі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає мету здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, якою є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із статтею 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Положеннями статті 990 Цивільного кодексу України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до платіжного доручення №21901 від 03 грудня 2021 року АТ «Просто-страхування»виплатило страхове відшкодування [PERSON] за ремонт транспортного засобу «Nissan Leaf», реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 29 539,70 грн. Таким чином, фактичні витрати ПАТ «Просто-страхування», пов`язані з вказаним страховим випадком складають 29 539,70 грн. З метою врегулювання спору у досудовому порядку позивачем направлено відповідачу регресну вимогу про відшкодування затрат по виплаті страхової суми у розмірі 29 539,70 грн у відповідності до статті 38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за умовами якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з цим позовом. Згідно із частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченою відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припиненнія зобов`язання з відшкодування шкоди. Разом з тим стакттею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди. У зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. Крім того, у правовідносинах майнового страхування страховик, що виплатив страхове відшкодування, не може звернутися до страхувальника чи іншої особи, яка одержала страхове відшкодування. Натомість регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред`явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності. Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов`язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов`язанні. У даній справі спір виник між страховою компанією та водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень статті 1191 Цивільного кодексу України, статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно із підпунктом «б» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. У матеріалах справи наявна довідка Головного сервісного центру МВС №31/19298 від 18 листопада 2021 року за змістом якої станом на 17 листопада 2021 року в Єдиному державному реєстрі МВС відсутня інформація щодо видачі національного посвідчення водія на право керування транспортними засобами [PERSON] . Ураховуючи, що [PERSON] 28 серпня 2021 року керував транспортним засобом ВАЗ, державний номерний знак [NUMBER] , без посвідчення водія на право керування транспортними засобами та внаслідок порушення Правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, тому ПАТ «Просто-страхування» відповідно до положень статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набуло право зворотної вимоги до відповідача у межах суми страхового відшкодування. Згідно із статтею 81 Цивільного кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування у порядку регресу у сумі 29 539,70 грн доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 481,00 грн. Відповідно до положень статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з частиною 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, до позовної заяви додано копію договору про надання правової допомоги №1 від 02 січня 2020 року, укладеного між АТ «Просто-страхування» в особі заступника Голови правління Степанюк О. В. та Адвокатським бюро «Синюк та партнери» в особі адвоката Синюк С. Л.; копію детального опису робіт (наданих послуг) від 30 червня 2022 року; копію акта виконаних робіт, копію платіжного доручення №7424 від 16 червня 2022 року та документи щодо підтвердження повноважень адвоката та його представництва в суді. Відповідно до пункту 4.5 договору про надання правової допомоги №1 за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським бюро юридичної допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатським бюро факсимільним зв`язком або поштою. Відповідно до акта виконаних робіт від 30 червня 2022 року вартість витрат на правову допомогу (гонорар) становить 5 000,00 грн Таким чином, установивши, що витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем є співмірними зі складністю цієї справи і підтверджені належними доказами, суд дійшов висновку про можливість їх стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved