Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

08 липня 2022 року представник Кредитної спілки «Кредит-Експерт» (далі по тексу - КС «Кредит-Експерт») звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на користь КС «Кредит-Експерт» заборгованість по кредиту у розмірі 27855,30 грн., яка складається з : сума кредиту - 12359,05 грн., відсотки нараховані на суму основного боргу- 10601,13 грн., штраф - 2295,12 грн., компенсація збитків, понесених у зв`язку з підготовкою матеріалів заяви щодо стягнення заборгованості - 2600,00 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 2481,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 травня 2019 року між КС «Кредит-Експерт» та [PERSON] укладено кредитний договір №К-004/0239/17/19, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. на споживчий кредит (інші потреби) на умовах зворотності та платності, строком на 18 місяців з проведенням оплати щомісяця. В забезпечення договору кредиту 10 травня 2019 року також було укладено договір поруки № К-004/0239/17/19 між позивачем та відповідачем, за умовами якого [PERSON] зобов`язалась відповідати перед КС «Кредит-Експерт» за виконання позичальником [PERSON] всіх зобов`язань, що випливають з кредитного договору №К-004/0239/17/19 від 10 травня 2019 року, в тому числі за сплату штрафів та відшкодування збитків. КС «Кредит-Експерт» виконав свої зобов`язання та надав кошти [PERSON] , проте остання неналежно виконувала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2022 року виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. від 15 травня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь КС «Кредит-Експерт» грошових коштів в розмірі 27043,22 грн., які складались з : 26181,41 грн. заборгованість за кредитним договором, 861,81 грн. плата за вчинення виконавчого напису, визнано таким, що не підлягає виконанню. В добровільному порядку ні позичальник, ні поручитель взятих грошових зобов`язань не виконують, у зв`язку з чим КС «Кредит-Експерт» звернулось до суду за захистом майнових інтересів. Ухвалою суду від 18 липня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено процесуальні права та обов`язки, встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 17 серпня 2022 року відповідач подала відзив на позов, яким просила відмовити у його задоволенні зважаючи на наступне. [PERSON] підтвердила наявність кредитного договору №К-004/0239/17/19 від 10 травня 2019 року укладеного між КС «Кредит-Експерт» та [PERSON] та договору поруки від цієї ж дати, укладеного між нею та кредитною спілкою. Визнала і підтвердила ту обставину, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2022 року виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. від 15 травня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь КС «Кредит-Експерт» грошових коштів в розмірі 27043,22 грн., які складались з : 26181,41 грн. заборгованість за кредитним договором, 861,81 грн. плата за вчинення виконавчого напису, визнано таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим зазначила, що 15 травня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. вчинив також виконавчий напис, за яким з позичальника стягується той самий розмір заборгованості за тим самим кредитним зобов`язанням, який 25 травня 2020 року пред`явлено до виконання у Фастівський МВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ). Відтак, не зазначаючи дані обставини, позивач фактично вводить суд в оману щодо дійсних обставин справи та намагається провести подвійне стягнення одного і того ж боргу як з позичальника, так і з поручителя. 06 вересня 2022 року позивач подав відповідь на позов, у якому підтримав раніше заявлені позовні вимоги та зазначив, що згідно ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Також звернув увагу на вимоги ст. 543 ЦК України та судову практику щодо вирішення подібним правовідносин. Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник позивача до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Натомість подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач також подала заяву про розгляд справи у її відсутність, якою просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зважаючи на неявку сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 10 травня 2021 року між КС «Кредит-Експерт» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К-004/0239/17/19, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. на споживчий кредит (інші потреби) на умовах зворотності та платності, строком на 18 місяців з проведенням оплати щомісяця. Як вбачається із п. 3.2 Договору, плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 0,208219178 % від суми залишку кредиту, що складає сімдесят шість процентів річних на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Умовами договору передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інші витрати. Крім того, 10 травня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки № К-004/0239/17/19, згідно якого [PERSON] зобов`язалась нести солідарну відповідальність перед КС «Кредит-Експерт» за виконання [PERSON] в повному обсязі зобов`язань за договором про споживчий кредит № К-004/0239/17/19 від 10 травня 2019 року. За умовами п. 1.1 та 2.1 вказаного договору поручитель зобов`язується солідарно з позичальником відповідати перед кредитодавцем за виконання зобов`язань по договору про споживчий кредит за № К-004/0239/17/19 від 10 травня 2019 року та додатками до нього. Поручитель відповідає перед кредитною спілкою в тому ж обсязі, що і [PERSON] за повернення кредиту, сплату процентів, сплату неустойки та відшкодування збитків. КС «Кредит-Експерт» виконала свої зобов`язання та надала кошти [PERSON] у розмірі 15000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 10 травня 2019 року, а позичальник зобов`язалась погашати позивачу передбачені договором суми за графіком, погодженим сторонами, як додаток №1 до договору про споживчий кредит. Позичальник [PERSON] свої зобов`язання, щодо погашення заборгованості за кредитом не виконала, останній платіж по кредиту здійснено 02 грудня 2019 року, у зв`язку з чим, станом на 06 липня 2022 року її заборгованість становить 27855,30, в тому числі : 12359,05 грн. основного боргу, 10601,13 грн. відсотків, нарахованих на суму основного боргу, 2295,12 грн. штрафу та 2600,00 грн. витрат, пов`язаних з розглядом справи. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за договором поруки № К-004/0239/17/19 від 10 травня 2019 року укладеного між КС «Кредит-Експерт» та [PERSON] станом на 06 липня 2021 року. 10 та 20 червня 2022 року на ім`я [PERSON] направлялись повідомлення та повідомлення про наміри звернення до суду, у зв`язку з чим їй було доведено до відома про невиконання позичальником грошового зобов`язання за споживчим кредитом, суму боргу, якого складових і необхідності виконати умови договору поруки, невиконання яких буде мати наслідком звернення до суду з відповідним позовом. З наданих пояснень сторін судом відображених у позовній заяві, відзиві на позов та відповіді на відзив також встановлено, що 15 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь кредитної спілки грошових коштів в сумі 27043,22 грн., з яких 26181,41 грн. заборгованість за кредитним договором № К-004/0239/17/19 від 10 травня 2019 року та 861,81 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2022 року, ухваленого у справі № 381/585/22, позов [PERSON] задоволено та вказаний виконавчий напис визнано таким, щ не підлягає виконанню. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відтак, зважаючи на те, що суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання сторонами у справі, вважає, що наявність виконавчого напису нотаріуса та його подальше скасування на підставі судового рішення щодо [PERSON] , не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Судом також встановлено, що 15 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь кредитної спілки грошових коштів в сумі 24079,41 грн., з яких 12359,05 грн. заборгованість за кредитним договором № К-004/0239/17/19 від 10 травня 2019 року, 4220,36 грн. відсотки, нараховані на суму основного боргу, 91,18 грн. пеня, 7408,82 грн. штраф, 2102,00 грн. компенсації збитків, понесених у зв`язку з підготовкою матеріалів заяви щодо стягнення заборгованості, 861,81 грн. витрати стягувача за вчинення виконавчого напису. Даний виконавчий напис є чинним, не скасованим та пред`явленим до виконання, у зв`язку з чим заступником начальника Фаствіського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліцькою М.А. 09 червня 2020 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62282644. Згідно розрахунку заборгованості за договором поруки № К-004/0239/17/19 від 10 травня 2019 року укладеного між КС «Кредит-Експерт» та [PERSON] станом на 06 липня 2021 року має заборгованість в розмірі 27855,30 грн.. Останній платіж по кредиту здійснено [PERSON] в добровільному порядку 02 грудня 2019 року, інші стягнення на користь позивача з позичальника здійснюються вже з 16 жовтня 2020 року в рамках виконавчого провадження. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Часиною 1 ст. 1048 ЦК України вирішено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правові дно-синах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель, відповідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У даній справі позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №К-004/0239/17/19 від 10 травня 2019 року заявлено до поручителя [PERSON] . За умовами п. 1.1, 2.1, 3.2 договору поруки № К-004/0239/17/19 укладеного 10 травня 2019 року між КС «Кредит - Експрес» (кредитодавець) та [PERSON] (поручитель ) вона зобов`язалась солідарно з позичальником ( [PERSON] ) відповідати перед кредитодавцем за виконання зобов`язань по договору про споживчий кредит за № К-004/0239/17/19 від 10 травня 2019 року та додатками до нього. Поручитель відповідає перед кредитною спілкою в тому ж обсязі, що і [PERSON] за повернення кредиту, сплату процентів, сплату неустойки та відшкодування збитків. Договір припиняє свою дію тільки у випадку повного виконання забезпеченого порукою зобов`язання. За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Відповідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, прийшов переконання що договір поруки не припинив свою дію та є триваючим через наявність і невиконанням зобов`язання, забезпеченого порукою. У п. 10.1 кредитному договорі № К-004/0239/17/19 від 10 травня 2019 року сторонами погоджено, що кредит надається строком на 18 місяці, тобто з 10 травня 2019 року по 10 листопада 2020 року. Згідно п.п. «б» п. 5.4.3 кредитного договору кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту, строк виплати якого не настав, в повному обсязі, та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом у випадку затримання сплати позичальником частини кредиту та/або процентів щонайменше за один календарний місяць. Відповідно п. 5.6 кредитного договору № К-004/0239/17/19 від 10 травня 2019 року якщо кредитодавець на основі п. 5.4.3 вимагає повернення споживчого кредиту, повернення споживчого кредиту може бути здійснено позичальником протягом 30 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. В свою чергу за змістом п. 2.3 Договору поруки № К-004/0239/17/19 від 10 травня 2019 року у випадку порушення позичальником вимог пункту 5.1.3 кредитного договору поручитель зобов`язаний протягом 10 днів з моменту отримання вимоги від кредитодавця виконати всі прострочені зобов`язання позичальника. 10 та 20 червня 2022 року КС «Кредит-Експерт» направлено поручителю повідомлення та повідомлення про наміри звернення до суду, в яких зазначено, що з 25 січня 2020 року оплата кредиту позичальником [PERSON] проводиться з порушенням графіку, що призводить до збільшення відсотків та нарахування штрафних санкцій, а тому запропоновано [PERSON] здійснити оплату заборгованості у розмірі 22700,15 грн., з яких: 4220,36 грн. нарахованих, але несплачених відсотків, 91,18 грн. пені, 7154,17 грн. залишку основного боргу. Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення цих повідомлень [PERSON] та, відповідно, отримання їх адресатом. Сама ж відповідач у відзиві на позов не підтвердила отримання нею вказаних листів. Відтак, обрахувати 10 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу, протягом якого поручитель мала виконати вимоги кредитодавця про дострокове погашення, суд позбавлений можливості. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 725/3981/14 зроблено правовий висновок, що визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк припинення поруки (який на момент виникнення спірних правовідносин складав шість місяців) застосовується виключно у тому разі, якщо такий строк не встановлено у самому договорі поруки. Зміна строку виконання основного зобов`язання шляхом реалізації кредитором права на дострокове стягнення суми заборгованості не змінює строк чинності поруки, визначений сторонами у договорі поруки. Гарантована статтею 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (лат. - поп bis in idem - «двічі за одне і те саме не карають») має на меті уникнути несправедливого покарання за одне й те саме правопорушення двічі (п. 8.4, 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). За змістом ч. 1-4 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Відповідно правової позиції Верховного суду України, наведеної у постановах від 19 грудня 2011 року у справі № 6-84цс11, постанові від 28 лютого 2018 року у справі 917/1400/16, у постанові від 24 січня 2018 року у справі 907/425/16 - законом передбачено право позивача (кредитодавця) звернутися до суду з позовом до кожного з боржників окремо. Крім того, предметом спору є різні самостійні договірні відносини : між кредитором і позичальником - за кредитним договором, між кредитором і поручителем - за договором поруки, або ж ці відносини можуть врегульовуватись одним кредитним договором, що не змінює суті окремих договорів. При цьому, у разі пред`явлення вимоги кредитора про виконання обов`язку лише до поручителів, останні солідарно відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. В свою чергу згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду наведеної у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15ц, від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15ц вказано, що з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням і поручителя, кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, суд приходить висновку про наявність законних підстав для стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором як окремо з позичальника на підставі виконавчого напису нотаріуса, так і з поручителя на підставі договору поруки від 10 травня 2019 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено правовий висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зважаючи на те, що позивачем не подано до суду доказів (реєстр відправлення, опис вкладення, зворотнього повідомлення з відміткою про отримання чи причини неотримання, роздруківки з сайту відділу зв`язку із відображенням руху відправлення) на підтвердження направлення досудових вимог, претензій чи повідомлень, а відповідачем не підтверджено факт отримання таких документів (не надано копію листа, конверт з відміткою про отримання листа, тощо) суд приходить висновку про недоведеність пред`явлення до поручителя вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Разом з тим, строк дії кредитного договору сплив 10 листопада 2020 року і доказів укладення додаткових договорів, якими б пролонгувалась дія основного та договору поруки, до суду не надано. Відтак, кредитна спілка має право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, виключно до 10 листопада 2020 року, а саме у розмірі 10601,13 грн.. Відповідно п. 8.4 договору про споживчий кредит у формі кредитної лінії №К-004/0239/17/19 сторони погодили між собою позовну давність за цим договором, в тому числі щодо стягнення неустойки (штрафів, пені), тривалістю п`ять років. Таким чином, КС «Кредит-Експерт» звернулось до суду з вимогою про стягнення пені у вищевказаному розмірі в межах п`ятирічного строку позовної давності, визначеного сторонами у договорі. Згідно п. 7.4 договору про споживчий кредит позичальник, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за цим договором на вимогу кредитодавця має сплатити пеню, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання - простроченої заборгованості за кредитом та нарахованими процентами за кожен день прострочення виконання. Пеня встановлюється у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 % суми простроченого платежу. У пункті 7.5 договору про споживчий кредит [PERSON] зобов`язалась сплатити на користь КС «Кредит-Експерт» штраф у розмірі 50 відсотків від суми кредиту у випадку невиконання обов`язків, визначених п. 5.1 цього договору. Відповідно п. 7.6 договору сукупна сума неустойки (пеня, штраф), нарахована за порушення зобов`язань позичальником на підставі цього договору, не може перевищувати половини суми, одержаної позичальником за цим договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Підставою, згідно ст. 610, пункт 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання. Як вбачається з п. 5.1.9 Кредитного договору №К-004/0239/17/19 від 10 травня 2019 року в разі невиконання/неналежного виконання Позичальником умов Договору, що обумовило здійснення стягнення боргу в судовому порядку шляхом подачі позовної заяви Позичальник зобов`язується відшкодувати Кредитодавцю понесені ним збитки, пов`язані з підготовкою матеріалів заяви щодо стягнення заборгованості за Договором. Зазначені витрати відповідно абзацу 1 ч. 2. ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. При цьому Сторони погодили, що сума витрат, пов`язаних з підготовкою матеріалів; заяви щодо стягнення заборгованості за Договором, дорівнює одному розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на дату подачі заяви, який з 01 січня 2022 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» складає 2600,00 грн. Таке відшкодування не належить до витрат, пов`язаних з розглядом справи у розумінні ч. 3 ст. 1.33 ЦПК України. Судом встановлено, що 03 січня 2017 року між КС «Кредит-Експерт» та ФОП [PERSON] укладено договір № 1/17 про надання послуг (виконання робіт), згідно умов якого виконавець бере на себе зобов`язання надавати своєчасно та якісно юридичні та консультаційні послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а замовник бере на себе зобов`язання своєчасно приймати та оплачувати надані послуги згідно умов цього договору. Згідно додаткової угоди № 1 до договору № 1/17 про надання послуг (виконання робіт) від 31 грудня 2017 року, доповнено пункт 4.1 Договору : за виконання обов`язків передбачених п.п. 2.1.7 - сума, що дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент виконання. Як вбачається з акту-розрахунку вартості виконаних робіт до Договору № 1/17 від 06 липня 2022 року ФОП [PERSON] було надано правову допомогу замовнику з виконання окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а саме : підготовка позовної заяви до Бориспільського міськрайонного суду Київської області про стягнення заборгованості з [PERSON] . Загальна сума до виплати складає 2600,00 грн. Судом встановлено, що позивачем сплачено ФОП [PERSON] грошові кошти відповідно договору № 1/17 від 03 січня 2017 року в розмірі 2600,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 4485 від 06 липня 2022 року. Підсумовуючи наведене, суд вбачає підстави ля задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом КС «Кредит - Експерт» сплатило судовий збір в розмірі 2481,00 грн.. Враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved