Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до Брацлавської селищної\~ради про\~встановлення факту,\~що має\~юридичне значення\~та визнання\~права власності\~в порядку\~спадкування за\~законом, відповідно до якого, просила, встановити факт її проживання із [PERSON] , який помер [INFO] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без шлюбу понад п`ять років, а саме з 1993 року до часу відкриття спадщини, тобто до [INFO] , встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , після смерті [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] \~та визнати\~за нею,\~ право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на земельної ділянки, площею 1,9692 га в межах згідно з планом, що розташована на території Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області, кадастровий номер 0523055300:03:001:001, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Мотивуючи позов тим, що з 1993 року по 07.07.2006 вона проживала разом з [PERSON] , [INFO] , як чоловік та дружина за адресою [ADDRESS] , однак офіційно шлюб не реєстрували. [INFO] [PERSON] , помер. Після смерті чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому на день смерті майно, а саме на земельну ділянку, площею 1,9692 га в межах згідно з планом, що розташована на території Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області, кадастровий номер 0523055300:03:001:0010, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] . Під час звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини їй в усній формі повідомили, що не можуть оформити спадщину оскільки відсутні документи, що засвідчують факт їх шлюбних відносин з [PERSON] , у зв`язку з чим неможливо встановити факт прийняття позивачкою спадщини. Крім того нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, адже в позивачки відсутній оригінал Державного акту на право на земельну ділянку, а наявна лише його копія. В зв`язку з вказаними обставинами позивачка змушена за вирішенням вказаного питання звернутись до суду. У судове засідання позивачка не з`явився, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник Брацлавської селищної ради, до зали судового засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , надала суду покази, що вона є дальньою родичкою покійного [PERSON] , підтвердила факт спільного проживання [PERSON] та покійного [PERSON] , як чоловіка та дружини, з 1993 року по день смерті останнього. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , надав суду покази, що він з [PERSON] та покійним [PERSON] , проживав на одній вулиці, підтвердила факт спільного проживання [PERSON] та покійного [PERSON] , як чоловіка та дружини, з 1993 року по день смерті останнього. Так, ознайомившись з матеріалами справи та допитавши свідків, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому на день смерті майно, а саме на земельну ділянку, площею 1,9692 га в межах згідно з планом, що розташована на території Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області, кадастровий номер 0523055300:03:001:0010, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , спадщину після смерті [PERSON] , фактично прийняла [PERSON] , яка проживала з ним спільно, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Факт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Відповідно до п. 16 Постанови пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. ; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Установлення юридичних фактів сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За\~ст.1261 ПК України,\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Як передбачено\~ст. 1216 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до вимог\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Також передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до\~ст.1217 ЦК України. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Правилами\~ст.1268 ЦК України\~встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця. Відповідно до\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно роз`яснень\~Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і\~кримінальних справ від 16.06.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду\~цивільних справ про спадкування», викладених у п. 3.1, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved