Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

До Сквирського районного суду Київської області звернулось Акціонерне товариство «Універсал Банк» з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно суму боргу у виді інфляційних втрат та 3 % річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 12 лютого 2018 року по 11 лютого 2021 року у розмірі 228781 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», повним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк»), та [PERSON] був укладений кредитний договір № 056-2008-1641, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 104125 доларів США та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені даним договором. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору № 056-2008-1641 від 26 травня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № 056-2008-1641-Р від 26 травня 2008 року, за умовами якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору. 01 березня 2010 року Сквирським районним судом Київської області у справі № 2-15/2010 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості було ухвалено рішення, яким позов задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 056-2008-1641 в сумі 824917 грн. 41 коп., вирішено питання щодо відшкодування судових витрат. Відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, відтак у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у виді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до розрахунку від 11 лютого 2021 року інфляційні втрати АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 12 лютого 2018 року по 11 лютого 2021 року становлять 154706 грн. 24 коп., три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань становлять 74074 грн. 76 коп., а всього 53 630 грн. 90 коп., а всього 228781 грн. Ухвалою судді Сквирського районного суду Київської області від 14 квітня 2021 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних направлено за підсудністю до розгляду до Подільського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 червня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. 01 жовтня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України відповідачкою [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 01 березня 2010 року Сквирським районним судом Київської області ухвалено рішення про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 056-2008-1641 у розмірі 824 917 грн. 41 коп., а також судових витрат у розмірі 1820 грн. Так, відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, за своєю правовою природою договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови його існування, відтак у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, він несе виключно солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань. Таким чином, навіть за наявності судового рішення про стягнення боргу по сплаті тіла кредиту з поручителя, невиконання такого зобов`язання не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором й можливості застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого грошового зобов`язання немає. AT «Універсал Банк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись до суду із позовом про солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку з відповідачів. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Наведене жодним чином не нівелює права кредитора на задоволення своїх вимог до боржника, які випливають із основного зобов`язання, за рахунок поручителя, однак виключно в межах встановлених договором поруки обсягів відповідальності поручителя. За змістом ст.ст. 553, 554 ЦК України обсяг відповідальності поручителя встановлюється умовами договору поруки виходячи із умов основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, адже обсяг зобов`язань поручителя перед кредитором не може бути більшим ніж обсяг зобов`язань боржника. Тобто, законодавцем надано право сторін на визначення чіткого обсягу відповідальності поручителя перед кредитором в умовах відповідного договору. В даному випадку, умовами п. 1.3 договору поруки сторонами конкретизовано зобов`язання поручителя, за які він несе відповідальність перед кредитором, а саме: за повернення кредиту, сплату процентів, комісій, сплату неустойки, а також за відшкодування можливих збитків. Відтак, сторонами на підставі приписів ст.ст. 6, 554, 628 ЦК України в умовах договору поруки було закріплено межі відповідальності поручителя перед кредитором - чітко визначено зобов`язання, за невиконання яких він несе відповідальність як солідарний боржник. Вважає, що відсутні будь-які правові підстав для стягнення з неї як поручителя за договором поруки інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, встановленого судовим рішенням, оскільки умовами договору поруки не визначено такої відповідальності поручителя. Крім того, враховуючи, що кредит був наданий в іноземній валюті, а саме в доларах США, кредитним договором передбачено, що сума кредиту та процентів сплачується в валюті отриманого кредиту, заборгованість у розмірі 824917 грн. 41 коп., яка стягнута рішенням Сквирського районного суду Київської області від 01.03.2010 є еквівалентом суми в доларах США, вважає що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин частини другої статті 625 ЦК України в частині стягнення з неї інфляційних втрат, у зв`язку із чим, просила у позові в даній частині відмовити. Також, вважає неправомірним нарахування позивачем 3 % річних на заборгованість в сумі 824917 грн. 41 коп., яка включає в себе 34971 грн. 04 коп. заборгованість за простроченими відсотками. Однак, враховуючи положення статей 3, 509, 625 ЦК України правомірне нарахування інфляційних втрат і 3% річних передбачається лише на суму основного боргу. Тому, вважає, що надані позивачем розрахунки не відповідають нормам закону. На підставі викладеного просила у задоволенні позову відмовити. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, просила у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 01 березня 2010 року в справі № 2-15/2010, яке набрало законної сили 12 березня 2010 року, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором кредиту № 056-2008-1641 від 26 травня 2008 року, а саме: у розмірі 874 грн. 44 коп. простроченої заборгованості по кредиту, 789071 грн. 93 коп. заборгованості по кредиту, що стягується достроково, 34971 грн. 04 коп. заборгованість за простроченими процентами, а всього, в сумі 824917 грн. 41 коп. 12 березня 2010 року на виконання вказаного рішення Сквирським районним судом Київської області видано виконавчі листи. Також, як слідує з п. 1.1 розділу 1 витягу з Статуту АТ «Універсал Банк», який затверджений в новій редакції рішенням єдиного акціонера АТ «Універсал Банк» № 6-2021 від 22 вересня 2021 року, останнє є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Універсал Банк», тип якого у відповідності до рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк»» (протокол №2-2018 від 31 жовтня 2018 року) було змінено на приватне акціонерне товариство та який було перейменовано на Акціонерне товариство «Універсал Банк». Як слідує з розрахунку втрат від інфляційних процесів та трьох процентів річних, який поданий позивачем, відповідачами рішення суду на момент подачі даного позову до суду не виконано. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та три проценти річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року (справа №127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19). [PERSON] та [PERSON] належним чином не виконували своїх зобов`язань за кредитним договором № 056-2008-1641 від 26 травня 2008 року та договором поруки № 056-2008-1641-Р від 26 травня 2008 року, у зв`язку із чим банк звернувся до суду з вимогою про стягнення з них заборгованості за кредитом. Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 01 березня 2010 року в справі № 2-15/2010 позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] та [PERSON] задоволено та стягнуто з останніх заборгованість в сумі 824917 грн. 41 коп. Рішення суду відповідачами не виконано в повному обсязі, протилежного суду відповідачами не доведено. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2010 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість не припинилося та триває по час розгляду даної справи. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Позивачем проведено та надано суду розрахунок інфляційних втрат в сумі 154706 грн. 24 коп. та трьох процентів річних в розмірі 74074 грн. 76 коп., який відповідачами не спростовано, а тому приймається судом як належний. За таких обставин з відповідачів на користь позивача слід солідарно стягнути інфляційні втрати у розмірі 154706 грн. 24 коп. та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 74074 грн. 76 коп. Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі по 1715 грн. 86 коп. з кожного.

Outcome: approved