Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

21.02.2022 позивачі звернулися до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до територіальної громади міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради, Чернігівської обласної ради, [PERSON] , [PERSON] , в якому просять: - визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначили, що постійно проживають та зареєстровані у двокімнатній квартирі [ADDRESS] , право власності на яке ні за ким не зареєстроване. Посилаючись на те, що протягом 20 років вони відкрито, добросовісно та безперервно користуються зазначеною квартирою, вчасно сплачують комунальні послуги, просять визнати за ними право власності за набувальною давністю на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 07.06.2022 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказаний в ній недолік. Ухвалою судді від 14.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18.08.2022. 18.08.2022 Чернігівська міська рада через канцелярію суду подала відзив, в якому просить у задоволенні позову відмовити, вважає, що позивачами не обґрунтовані всі обставини, передбачені законом, які необхідні для набуття права власності на спірну квартиру за набувальною давністю. Також, 18.08.2022 на адресу суду надійшов відзив від Чернігівської обласної ради, в якому відповідач зазначає, що не являється власником спірних приміщень, чим не порушує права та інтереси позивачів, а отже не являється належним відповідачем у даній справі, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині, що заявлені позивачами до Чернігівської обласної ради. В задоволенні решти позовних вимог не заперечує. 18.08.2022 розгляд справи відкладено на 06.09.2022 у зв`язку з клопотанням представника позивача. 06.09.2022 оголошено перерву в судовому засіданні до 15.09.2022. 15.09.2022 продовжено перерву в судовому засіданні до 27.09.2022 у зв`язку з клопотанням представника Чернігівської міської ради. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів позов підтримали. Представник відповідача Чернігівської міської ради позов не визнала. Представник відповідача Чернігівської обласної ради позов визнав. Інші учасники справи до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином; відповідач [PERSON] електронною поштою надіслав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов визнав; позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що з 1994 року по теперішній час [PERSON] проживає та зареєстрована у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , в одній із кімнат квартири. З 2002 року у спірній квартирі також постійно проживає та зареєстрована [PERSON] разом зі своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачі зазначили, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.03.2005 закріплено житлові приміщення в будинку по [ADDRESS] за зареєстрованими та проживаючими в них мешканцями. З 2005 року [PERSON] та [PERSON] вживали численних заходів по приватизації квартири, однак такі заходи, які позивачами здійснювалися протягом 17 років до позитивних результатів не призвели. Раніше, спірна квартира, знаходилася на балансі Комунального навчального закладу «Чернігівський обласний навчально-виробничий центр», тому в 2015 році [PERSON] зверталася до вищезазначеного закладу з проханням допомогти вирішити питання приватизації даної квартири. Листом від 27.07.2015 № 25-3-115 заклад повідомив [PERSON] про те, що житловий фонд 6-9 поверхів будинку по [ADDRESS] перейшов у власність Чернігівської міської ради (а.с. 16). У 2016 році [PERSON] зверталася до Чернігівської міської ради з ціллю приватизації спірної квартири, проте листом від 29.07.2016 № Г-312/398 виконавчий комітет Чернігівської міської ради повідомив її, що будинок [ADDRESS] , а також безпосередньо квартира [ADDRESS] в цьому будинку, у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова прийняті не були, а, отже, приватизувати житло за вказаною адресою, орган приватизації виконкому Чернігівської міської ради не має законних підстав (а.с. 17). Цього ж року, [PERSON] зверталася до Чернігівського міського голови з тотожним проханням, на що отримала відповідь аналогічну відповіді виконавчого комітету Чернігівської міської ради, що підтверджується листом від 01.07.2016 (а.с. 21). У 2017 році позивачі направляли звернення Прем`єр міністру України з проханням допомоги у вирішенні питання передачі спірної квартири у власність позивачів; 29.11.2017 Департамент ЖКГ та ПЕК Чернігівської обласної державної адміністрації листом № П-162/01-09 повідомив позивачів, що приватизувати житло в будинку [ADDRESS] , а також безпосередньо квартиру [ADDRESS] в цьому будинку, орган приватизації виконкому Чернігівської міської ради немає законних підстав, так як будинок, в якому розташована спірна квартира, у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова прийняті не були (а.с. 28-29). У березні 2021 року [PERSON] звернулася до Чернігівської обласної ради з приводу приватизації спірної квартири, проте отримала відповідь, що до компетенції Чернігівської обласної ради питання приватизації не відноситься та відповідно направлено звернення за належністю Чернігівському міському голові Атрошенку В.А., що підтверджується листом від 24.03.2021 за № Г-1609/1-02 (а.с. 30). 23.04.2021 виконавчий комітет Чернігівської міської ради повідомив [PERSON] , що відповідно до листа Фонду комунального майна міської ради від 21.04.2021 №87/2021/2-14.01 кім. 2 кв. [ADDRESS] не перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Чернігова (а.с. 31). Отже, можливість приватизувати спірну квартиру у позивачів наразі відсутня, так як майно не перебуває у комунальній власності. Згідно технічного паспорта, виготовленого ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації», користувачами вищевказаної квартири є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 32-35). Згідно відповіді управління забезпечення реалізації повноважень у Чернігівській області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях від 28.10.2021, наданої на адвокатський запит, відомості про нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] від суб`єктів управління до Фонду з метою внесення до Реєстру не надавалися (а.с. 37). Позивачі вважають, що набули право власності на спірну квартиру, оскільки протягом 20 років вони відкрито, добросовісно та безперервно користуються нею, вчасно сплачують комунальні послуги у зв`язку з чим просять визнати за ними право власності за набувальною давністю на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 06.09.2022 №309034560 підтверджується, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості щодо спірної квартири відсутні, що свідчить про те, що право власності на цю квартиру ні за ким не зареєстроване (а.с. 131). Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи із змісту підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, є добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства та означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно, а за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі нерухомої чи рухомої, яка перебуває у володінні певної особи, для нерухомого майна такий строк складає десять років. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. З відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області вбачається, що позивачі зареєстровані у кв. [ADDRESS] з 2005 року (а.с. 56, 57). Згідно пунктів 2 та 3 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 35, реєстрація фізичних осіб за місцем проживання (далі - реєстрація) ґрунтується на таких принципах: вільне обрання місця проживання (за винятком обмежень, що встановлені законами України); недопущення поширення інформації про фізичну особу, зокрема про місце проживання, без її згоди (крім випадків, визначених законами України, і лише в інтересах захисту прав людини та національної безпеки); місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України; як місце проживання визначаються житлові будинки (приміщення), придатні для проживання і включені до відповідного житлового фонду, у тому числі гуртожитки, заклади для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, дитячі будинки сімейного типу, спеціальні заклади для престарілих, інвалідів, ветеранів. Позивачі, зареєструвавшись у спірному помешканні, набули право користування ним на відповідній правовій підставі, передбаченій пунктом 3 вказаного Тимчасового порядку, що виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володільці володіють майном не як власники. Департамент житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Чернігівської обласної державної адміністрації в листі від 29.11.2017 № П-162/01-09 повідомив [PERSON] проте, що КНП «Чернігівський обласний навчально-виробничий центр», у приміщенні якого вона проживає, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області (а.с. 28-29). При цьому сам по собі спір між обласною та міською радами щодо належності житлового будинку [ADDRESS] не може свідчити про наявність правових підстав для застосування положення статті 344 ЦК України, без наявності умов для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Таким чином, оскільки судом не встановлений факт добросовісного заволодіння позивачами чужим майном - квартирою [ADDRESS] у розумінні статті 344 ЦК України, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed