Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 квітня 2010 року, яка станом на [INFO] року складає 6681 гривня 25 копійок, як борг по кредиту. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача у поданому клопотанні просив розглянути справу без його участі. Окрім того, відповідач подала заяву, в якій визнала позов та просила проводити розгляд справи без її участі. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиції учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що між банком та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом відкриття йому рахунку, видачі платіжної картки, та кредитування рахунку до встановленого кредитного ліміту. [PERSON] свої зобов`язання по поверненню кредиту за його користування та інших платежів у строки встановлені договором, не виконав. Проте у зв`язку із тим, що він помер, у банка виникло право вимоги до відповідача, як його спадкоємця щодо повернення кредиту. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористалася, заявлені до неї позовні виомги визнала повністю. Оцінка суду щодо фактів. [PERSON] 23 квітня 2010 року, звернувся до позивача шляхом підписання та подання заяви, якою по суті, просив відкрити йому кредитний рахунок, та встановити кредитний ліміт, який з часом був збільшений (а.с.9-31). Підписавши заяву від 23 квітня 2010 року, [PERSON] також підтвердив, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, який він зобов`язується виконувати (а.с.33-58). За договором про надання банківських послуг, позивач взяв на себе зобов`язання відкрити [PERSON] кредитний рахунок, видати йому платіжну картку (а за бажанням видати додаткові картки), та здійснювати платежі з рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитувати рахунок) з урахуванням встановленого кредитного ліміту (який банк може змінювати в односторонньому порядку за певною процедурою) та у розмірі здійснених ним або його довіреною особою операцій за допомогою карток, а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за його користування у строки та порядку, передбаченому цим договором (а.с. 33). Акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК відкрив [PERSON] кредитний рахунок, випустив платіжну картку, та кредитував його рахунок, який у повному обсязі та у вказані у договорі строки не повернув отриманий кредит (а.с. 9-32). [INFO] [PERSON] помер (а.с.97). І у зв`язку із його смертю банком до приватного нотаріуса Григорець М.В. в липні 2021 року була направлена претензія кредитора в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України (а.с.67). 08 вересня 2021 року банк направив до спадкоємця лист-претензію з вимогою про повернення спадкоємцем заборгованості по кредиту, яка залишилась без задоволення (а.с.69). І вважаючи, що [PERSON] є такою, що прийняла спадщину, після смерті [PERSON] , акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до неї, як до спадкоємця боржника, про стягнення з неї його боргу у розмірі 6681 гривня 25 копійок, який утворився станом на дату смерті спадкодавця, тобто станом на [INFO] року (а.с.1-3). Оцінка правовідносин учасників спору. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виник спір у сфері цивільних правовідносин з приводу спадкування, в яких позивач вважає себе особою, яка має право грошової вимоги до спадкодавця (його кредитором), а відповідач як спадкоємець за законом, що прийняв спадщину, порушує це право, оскільки будучи зобов`язаним задовольнити грошову вимогу до спадкодавця, що складається із боргу по кредиту, фактично цього не здійснив. Оцінка суду щодо права. Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Зокрема, 23 квітня 2010 року [PERSON] та акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК уклали змішаний договір про надання банківських послуг, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредитування рахунка) банк взяв на себе зобов`язання відкрити [PERSON] кредитний рахунок, видати платіжну картку (а за його бажанням додаткові картки), та здійснювати платежі з рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитувати рахунок) з урахуванням встановленого кредитного ліміту (який банк може змінювати в односторонньому порядку за певною процедурою) та у розмірі здійснених ним або його довіреною особою операцій за допомогою карток (а.с.34-58). І банк, взяті на себе зобов`язання виконував (а.с.9-31). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за договором про надання банківських послуг, [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за його використання у строки та порядку, передбаченому цим договором (а.с.33). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). Виходячи з документів наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором (а.с.9-22) та випискою по рахунку (а.с.23-31), [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав. У зв`язку з чим, дійсно, у нього як позичальника станом на день його смерті утворилась заборгованість із повернення кредиту у розмірі 6681 гривня 25 копійок, яку позивач мав право вимагати повернути у тому числі й достроково. Разом з цим суд враховує, що в силу положень частини 1 статті 608 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Але суд одразу констатує, що в силу своєї правової природи, зобов`язання повернути грошовий борг не може вважатись таким, що нерозривно пов`язане з особою боржника, оскільки може бути виконане іншими особами, зокрема і спадкоємцями, хоча на умовах і в порядку, передбаченому правилами спадкування. Тому суд погоджується із тим, що станом на [INFO] року, день смерті [PERSON] , позивач мав право вимоги до нього у вказаному розмірі, і це право вимоги, як і обов`язок таку вимогу задовольнити не припинилось внаслідок смерті [PERSON] . Згідно з частиною 1 статті 1216 Цивільного кодексу України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України). А відповідно до частини 2 статті 1223 Цивільного кодексу України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені статтями 1261 - 1265 цього кодексу. До яких, до першої черги спадкоємців за законом, належать діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив та батьки (частина 1 статті 1261 ЦК України). А саме спадкування за законом відбувається почергово (частина 1 статті 1258 ЦК України). Додатково суд враховує, що за положеннями статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Але спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців з моменту смерті спадкодавця), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкове майно прийняла [PERSON] , яка є відповідачем у справі (а.с.109). Таким чином відповідач є такою, що прийняла спадщину [PERSON] , оскільки подала заяву до приватного нотаріуса Григорець М.В. 28 липня 2020 року. І до складу спадщини яку вона прийняла увійшло зобов`язання померлого [PERSON] , зокрема його обов`язок повернути кредит у розмірі 6681 гривня 25 копійок. Положеннями частини 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Висновок суду по суті позову. Таким чином, погоджуючись із заявленою позивачем сумою боргу до відповідача у розмірі 6681 гривня 25 копійок, суд присуджує її на користь банку. При цьому, на підставі пункту 3 і 4 частини 5 статті 12 ЦПК України суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці, що вимога банку підлягає задоволенню повністю, але в межах вартості майна, одержаного нею у спадщину. Висновок суду щодо судових витрат. Позивач заявив, що ним понесені судові витрати у вигляді судового збору. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно з положеннями частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2481 гривні, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.4), і позов підлягає задоволенню повністю, але відповідачка визнала позов, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у 50 відсотковому розмірі, а з державного бюджету на його користь підлягають поверненню, ще 50% судового збору. Отже,

Outcome: approved