Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Арсенал», [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна та скасування державної реєстрації, змінивши предмет позову 26.07.2022 року, позивач просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7108/20/001736, укладений 24.12.2020 року між Філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Арсенал» та [PERSON] ; витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] транспортний засіб марки Hyundai Elantra, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] ; скасувати державну реєстрацію транспортного засобу марки Hyundai Elantra, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , за [PERSON] від 4 січня 2021 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та відновити державну реєстрацію транспортного засобу марки Hyundai Elantra, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , за [PERSON] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . В обґрунтування позову зазначено, що позивачем придбано транспортний засіб Hyundai Elantra, 2013 року випуску, VIN [NUMBER] . Так, 05.11.2020 року позивачем зареєстровано вказаний транспортний засіб в територіальному сервісному центрі №6350 за державним номером [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . Згодом, 14.12.2020 року позивачем надано довіреність на користування вказаним транспортним засобом [PERSON] , [INFO] , посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Юдіною О.С. Надалі повірений перестав спілкуватись з позивачем, який через деякий час дізнався, що вказаний транспортний засіб незаконно перереєстровано в ТСЦ №1242 в м.Дніпрі з [PERSON] на іншого власника, згідного з Договором купівлі-продажу №7108/20/001736 від 24.12.2020 року, укладеного та підписаного в ТОВ «Авто-Арсенал». Позивач вказаний транспортний засіб не відчужував, а тому звернувся до Харківського районного управління поліції №1, яке негайно відкрило кримінальне провадження №12021221130000119 від 13.03.2021 року за ч.3 ст.190 КК України. Постановою слідчого вказаний транспортний засіб оголошено у розшук та 18.03.2021 року транспортний засіб було зупинено в м. Дніпро, накладено арешт з відповідальним зберіганням у позивача. Проведеними слідчими діями встановлено, що 24.12.2020 року між ТОВ «Авто-Арсенал» та ніби-то позивачем було укладено договір комісії №7108/20/001736 щодо продажу транспортного засобу Hyundai Elantra, 2013 року випуску, VIN [NUMBER] . В реквізитах з даними позивача міститься підпис, вчинений ніби-то позивачем. Після цього комісіонер уклав договір купівлі-продажу №7108/20/001736 вищезазначеного транспортного засобу, за яким відчужив транспортний засіб [PERSON] . Постановою слідчого СВ ХРУП №1 було призначено почеркознавчу експертизу зокрема вищезазначеного договору комісії. Відповідно до висновку експерта, підписи від імені позивача в договорі комісії та акті виконані не [PERSON] , а іншою особою. У зв`язку із чим, позивач вважає відсутність участі власника в укладанні договору тягне за собою неукладеність вказаного договору комісії. Водночас, наразі вказаний транспортний засіб зареєстровано за [PERSON] . У зв`язку із зазначеним, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач та його представник адвокат Смілянський С.В. у судове засідання не з`явились у зв`язку з воєнним положенням та постійними обстрілами м. Харкова, від останнього надійшла заяву на адресу суду про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Гармидер А.А. у судове засідання не з`явились, належним чином та своєчасно сповіщені про час та місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомили, останній був ознайомлений із матеріалами справи 26.10.2021 року, відзиву на адресу суду не надходило. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Поповський Д.П. у судове засідання не з`явились, належним чином та своєчасно сповіщені про час та місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомили, останній був ознайомлений із матеріалами справи 26.10.2021 року, відзиву на адресу суду не надходило. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Арсенал» у судове засідання не з`явився, належним чином та своєчасно сповіщений про час та місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомили, відзиву на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подання відзиву, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Тому, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В уточнених позовних вимогах позивач просив задовольнити заяву та залучити до участі у справі у якості третіх осіб Регіональний сервісний центр головного сервісного центру МВС в Дніпропетровській області та Регіональний сервісний центр головного сервісного центру МВС в Харківській області. Однак, судом було відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки дане рішення не може вплинути на їх права та обов`язки. Так, відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів від 07.09.1998 року № 1388 встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Згідно п. 8 цього Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Судом встановлено, що 5 листопада 2020 року було зареєстровано транспортний засіб Hyundai Elantra, 2013 року випуску, кузов [NUMBER] , д/н [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 5 листопада 2020 року, зареєстровано за громадянином [PERSON] , [INFO] , в ТСЦ МВС №6350 (а.с. 86-87). З матеріалів справи вбачається, що позивач 14.12.2020 року виписав довіреність на користування автомобілем Hyundai Elantra, 2013 року випуску, кузов [NUMBER] , д/н [NUMBER] на [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на право представляти інтереси, але без права передоручення повноважень третім особам, забороною виїзду за кордон і на тимчасово окуповані території, терміном на два роки, без права зняття з реєстрації. Проте, 24.12.2020 року Філією ТОВ «Авто-Арсенал», в особі Корнєєва Олександра Сергійовича, та [PERSON] , було укладено договір комісії №7108/20/001736, відповідно до якого належним виконанням комісіонером своїх обов`язків за цим договором вважається вчинення правочину щодо продажу транспортного засобу на умовах визначених цим договором (а.с.21). 24.12.2020 року було складено Акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 7108/20/001736, який було підписано членом комісії [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23). Того ж дня, а саме 24.12.2020 року було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу Hyundai Elantra, 2013 року випуску, кузов [NUMBER] , д/н [NUMBER] , між Філією ТОВ «Авто-Арсенал» та [PERSON] (а.с.22). З відповіді ТСЦ МВС №1242 від 18.03.2021 року вбачається, що 04 січня 2021 року було перереєстровано автомобіль Hyundai Elantra, 2013 року випуску, кузов [NUMBER] , д/н [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 01 січня 2021 року, зареєстровано за громадянином [PERSON] , [INFO] , в ТСЦ МВС №1249. Так, позивач зазначає, що автомобіль Hyundai Elantra, 2013 року випуску, кузов [NUMBER] , д/н [NUMBER] , він не відчужував: не продавав, не дарував, не надавав в заклад та не відчужував в будь-який інший спосіб. У зв`язку із чим, за заявою позивача Харківським районним управлінням поліції №1 відкрито кримінальне провадження за № ЄРДР 12021221130000119 від 11.03.2021 року за ч.3 ст.190 КК України (а.с.18). Постановою слідчого СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківський області Орлова О.О. від 15 березня 2021 року оголошено автомобіль Hyundai Elantra, д.н. [NUMBER] , код [NUMBER] , чорного кольору (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ), який на теперішній час належить [PERSON] , у розшук (а.с.19). Постановою СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківський області Орловиа О.О. від 15 березня 2021 року вищезазначений транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №12021221130000119 від 11.03.2021 року (а.с.20). Крім того, у кримінальному провадженні було проведено судово-почеркознавчу експертизу (а.с.24). Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/121-21/9506-ПЧ від 20.05.2021 року, підпис від імені [PERSON] у графі «комітент» в договорі комісії №7502/20/007600 від 25.12.2020 року, виконаний не [PERSON] , а іншою особою; підпис від імені [PERSON] у графі «комітент (довірена особа)» у Акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №7502/20/007600 від 25.12.2020 року, виконаний не [PERSON] , а іншою особою; підпис від імені [PERSON] у графі «продавець» у Акті огляду реалізованого транспортного засобу №7108/20/001755 від 24.12.2020 року, виконаний не [PERSON] , а іншою особою (акр.с.25-30). Письмові докази відповідають вимогам ст.ст. 77-79 ЦПК України і враховуються судом відповідно до ст. 89 ч. 3 ЦПК України. Згідно ст. 202 ч. 1 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ч. 1 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ч. 1 абз. 1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (ст. 207 ч. 2 абз. 1 ЦК України). Ст. 202 ч. 1 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 216 ч. 1 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 1011 ЦК України визначено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Факт відсутності волевиявлення позивача [PERSON] на укладення оспорюваних договорів підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/121-21/9506-ПЧ від 20.05.2021 року, згідно якого позивач [PERSON] не підписував договір комісії №7108/20/001736 від 24.12.2020 року та не підписував Акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №7502/20/007600 від 25.12.2020 року. В постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року (справа №479/1049/16-ц) зазначено, що, установивши під час розгляду справи факт відсутності волевиявлення особи на укладення спірного договору, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання такого договору недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України та застосування наслідків його недійсності. Як зазначає в позові позивач, він не підписував жодних документів, що дають право на відчуження від його імені транспортного засобу, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що транспортний засіб вибув з його володіння у незаконний спосіб. Таким чином, оскільки транспортний засіб вибув у позивача поза його волею, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині недійсності договору комісії з моменту його укладення. Крім того, як встановлено у судовому засіданні, на підставі договору комісії мало місце неправомірне відчудження транспортного засобу позивача іншій особі, а саме: [PERSON] , який в подальшому відчужив ТЗ останньому набувачу [PERSON] . Так, відповідно до статті 321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 387 Цивільного Кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 Цивільного Кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яке не має на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи наведені обставини справи - а саме вибуття спірного транспортного засобу Hyundai Elantra, д.н. [NUMBER] без відповідної правової підстави (за недійсним договором комісії), позивач звернувся з віндикаційними вимогами про витребування майна від його кінцевого набувача - [PERSON] . Віндикаційний позов базується на визнанні права власності абсолютним правом, яке не втрачається з незаконним вибуттям речі з володіння власника і переходом до інших осіб. Таким чином, у разі придбання майна у особи, яка не мала права його відчужувати, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною, в якій така особа не є, тобто, з застосуванням правового механізму, встановленого ст. 216 Цивільного Кодексу України, незалежно від того, чи відповідає спірна угода закону. Адже результатом задоволення такого позову є застосування наслідків недійсності угоди, які стосуються лише сторін угоди і не поширюються на права особи, яка вважає себе власником спірного майна не будучи стороною угоди. Крім того, як вбачається із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06.11.2009 року № 9 , норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсним наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчиненні після недійсного правочину. Виходячи з наведеного, презюмується можливість витребування спірного майна без вимоги визнання недійсним договору, оскільки спірне майно неможливо повернути шляхом застосування реституції. Крім того, Верховним Судом України у листі-узагальненні «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійними» від 24.11.2008 року звертається увагу на конкуренцію між реституцією та віндикацією при визнанні правочинів недійсними. Вища судова інстанція зазначає, що на відміну від норм ч.1 ст. 216 ЦК норми глави ХХVIV ЦК України є спеціальними, адже у них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема - віндикація. Верховний Суд України наголошує, що ст. 330 ЦК чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передано власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваний, то позов про визнання правочину недійним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто, якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту є визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. Якщо після укладання недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсним не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку також не має перешкод і для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло у незаконного власника. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення с. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). За таких обставин, позивач вірно звернувся до суду з відповідними вимогами про витребування спірного майна, а саме: автомобіля Hyundai Elantra, д.н. [NUMBER] , код [NUMBER] , чорного кольору, що вибув з володіння законного власника [PERSON] поза його волею, а тому вимога позивача про витребування у [PERSON] на користь [PERSON] спірного транспортного засібу марки Hyundai Elantra, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , підлягає також задоволенню. Що стосується вимог позивача про скасування державної реєстрації транспортного засобу марки Hyundai Elantra за [PERSON] та відновлення державної реєстрації транспортного засобу марки Hyundai Elantra за [PERSON] , то дані вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. У відповідності до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Як вбачається, закон не вимагає обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, проте, відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів від 07.09.1998 року № 1388 встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що автомобіль Hyundai Elantra, д.н. [NUMBER] , код [NUMBER] , чорного кольору, вибув з володіння законного власника [PERSON] поза його волею, та реєстрація даного автомобіля здійснена за [PERSON] без відповідної правової підстави (за недійсним договором комісії), суд вважає що вимоги позивача про скасування державної реєстрації транспортного засобу [PERSON] та відновлення державної реєстрації спірного транспортного засобу марки Hyundai Elantra за [PERSON] , є похіднитми, та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, а тому підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача судовий збір сплачений за подачу позову у загальній сумі (2 340 грн. 77 коп. одна немайнова вимога, одна майнова вимога), в розмірі по 780 грн. 26 коп. з кожного, та в дохід держави недоплачений судовий збір за подачу позову (двох немайнових вимог у сумі 992,40+992,40=1984,80) підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках по 661 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved