Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. З відповідачем по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі в них народився син [PERSON] [INFO] . Позивачка зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося. Відповідач понад 4 місяці проживає окремо, фактично створив іншу сім`ю та не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина. Позивачка наголошує, що відповідач фізично здоровий, працездатний, інших утриманців не має, працює за кордоном, має кваліфіковану спеціальність будівельник, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] . За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 2700,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить суд його задоволити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.\~ Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими способами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у спеціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Відповідно до Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Зі свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] (а.с. 5) вбачається, що його батьком є відповідач [PERSON] . Згідно зі\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України\~встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~рухомого та\~нерухомого майна,\~грошових коштів; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ч.2\~ст.182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. \~\~ \~\~\~У силу положень\~ст. 184 СК України\~суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі. При визначенні розміру аліментів слід врахувати факт перебування дітей на утриманні позивача;\~ майновий стан позивача; \~вік дітей;\~\~ вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, здоров`я дітей, так і необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб сторін. Суд враховує, що відповідач офіційно не працевлаштований, відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні. Водночас суд враховує, що відповідач є фізично здоровою особою, а тому може докласти зусиль для пошуку роботи, офіційно працевлаштуватися та отримувати гідну заробітну плату і виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дитини. До того ж факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Водночас вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі по 2700,00 грн. є завищеними. Позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами можливість сплати відповідачем аліментів у заявленому розмірі. Отже, враховуючи майновий стан сторін, суд доходить висновку, що позов слід задоволити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі по 2500,00 грн., але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~на дитину\~відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття. Виходячи з закріплених частиною 9\~статті 7 СК України\~принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у визначеному судом розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дітей. Враховуючи, що згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 919,00 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~Щодо вимог\~про стягнення\~з відповідача\~витрат за\~надання правничої\~допомоги. Відповідно\~до ч.2\~ст.141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16. Відповідно до\~ст.27\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір\~про надання\~правової допомоги\~укладається в\~письмовій формі. Ч.2\~ст.27\~вказаного закону\~передбачено вичерпний\~перелік підстав,\~за яких\~договір про\~надання правової\~допомоги може\~вчинятися усно,\~а саме\~у випадках: надання\~усних і\~письмових консультацій,\~роз`яснень із\~правових питань\~з подальшим\~записом про\~це в\~журналі та\~врученням клієнту\~документа,\~що підтверджує\~оплату гонорару\~(винагороди); якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. Оскільки в долученій до позовної заяви квитанції вказано найменування послуги «складання позовної заяви», з урахуванням вищевказаних положень ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правничої допомоги мав бути укладений саме у письмовій формі. За таких обставин, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження сплати нею витрат на правничу допомогу, зокрема, не долучено належним чином укладеного договору про надання правничої допомоги, в задоволені вимог про стягнення з відповідача витрат за надання правничої допомоги слід відмовити. \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed