Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

05.09.2022р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів в розмірі 23262,48грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 17.07.2012, згідно якої отримав у користування кредитний ліміт у розмірі 50000грн, у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконував умови договору щодо повернення використаного кредитного ліміту та сплати відсотків за користування кредитним лімітом, позивач звернувся з позовом до суду щодо стягнення кредитної заборгованості. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 22.09.2021р. з [PERSON] стягнуто тіло кредиту та відмовлено щодо стягнення інших нарахувань. Враховуючи положення ст. 1048 ч.1 та ст. 625 ч.2 ЦК України , станом на 31.07.2022р. позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 23262,48грн., що складається з наступного: відсотки за обліковою ставкою НБУ у розмірі 10805,32грн за період з 31.01.2020р. по 31.07.2022р., витрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 12457,16грн за період з 31.07.2021 по 31.07.2022р, які складаються з 10853,74грн нарахування інфляційних втрат, 1603,42грн нарахування 3% річних. Ухвалою суду від 12.09.2022р. прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено перше судове засідання на 29.09.2022р о 09.30год. з викликом сторін. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на вимогах позову наполягає. Від відповідача через канцелярію суду 27.09.2022р. надійшов відзив на позов, відповідно до якого, відповідач просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що у позивача відсутні будь-які підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та визначеної відповідальності позичальника за порушення виконання взятих на себе зобов`язань, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватись як стандартна форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, зазначає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення умов договору у виді виплати відсотків, пені та штрафів. Також вказує , що він 21.03.2022р. уклав контракт добровольця територіальної оборони добровольчого формування Тетіївської громади №1, тому на нього поширюються дія статутів Збройних сил України та гарантії соціального і правового захисту, передбачені ЗУ « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 274 ЦПК України, справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.07.2012 відповідачем підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та між АТ КБ «ПриватБанк» та отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 14.06.2018 відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПриватБанк») на акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - АТ КБ «ПриватБанк»). Банком надана виписка по рахунку відповідача за карткою та довідка про надані відповідачу картки. Згідно рішення Таращанського районного суду Київської області від 22.09.2021р. позов АТ КБ « ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволений частково. Стягнуто із [PERSON] на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 17.07.2012 станом на 15.06.2021 в розмірі заборгованості за тілом кредиту в сумі 49 335,06 грн та судовий збір . В решті позову відмовлено. Доказів погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту матеріали справи не містяться. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення Таращанського районного суду Київської області від 22.09.2021 року у справі № 379/664/21 про стягнення заборгованості зобов`язання позичальника [PERSON] сплатити заборгованість за кредитним договором на користь АТ КБ «ПриватБанк» не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор АТ КБ «ПриватБанк» має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. Стягнення основної суми боргу припиняє право користування кредитними коштами, у зв`язку з чим кредитор АТ КБ «ПриватБанк» втрачає право на отримання відсотків за користування кредитом, оскільки наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а право на отримання відсотків за користування кредитними коштами не можливе за межами договору, а згідно з ст.1048 ЦК України передбачено лише за наявності договору. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тверджень відповідача, щодо застосування п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» (в редакції Закону України № 1275-VII від 20.05.2014), яка встановлює, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Суд вважає такий довід помилковим, оскільки зазначена норма закону застосовується за певних умов та до певних суб`єктів, але в межах діючого договору, за яким позичальник продовжує користуватися кредитом, між тим, як у правовідносинах, що виникли у сторін у цій справі, право користування кредитними коштами у [PERSON] припинилося. Проте, суд не погоджується з наданих позивачем розрахунком 3% річних за період з 31.07.2021 року по 31.07.2022 року, відповідно до якого 3% річних складають суму 1603,42грн. -3% річних за період з 31.07.2021 року по 31.07.2022 року розраховуються наступним чином, 3% складають суму 1480,05 грн. (з рахунку 49335,06 грн. (сума боргу) х 3% річних : 100 % х 366 (кількість днів прострочки) : 366 (днів у році). Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, задоволенню підлягають вимоги , щодо стягнення інфляційних витрат в розмірі 10853,74грн та 3% річних -1480,05грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізична особа повинна сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем сплачена сума судового збору за подачу позовної заяви 2481 грн. Всього задоволено позовних вимог на суму інфляційні витрати10853,74грн та 3% річних -1480,05грн, що становить 53 % від ціни позову, які належить стягнути з відповідача на користь позивача, що становить 1315 грн.

Outcome: partial