Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію Вказав, що позивач є постачальником теплової енергії у багатоквартирні житлові будинки м. Дружківки. У червні 2016 року позивач вже звертався до Дружківського міського суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за теплову енергію за період з 01 травня 2013 року по 01 квітня 2016 року у загальному розмірі 6867,87 грн. та судових витрат у сумі 689,00 грн. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 11 липня 2016 року позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу щодо вказаної заборгованості. На підставі ст. 118 ЦПК України позивач звернувся до суду шляхом пред`явлення позову. Відповідачі несвоєчасно сплачували послуги за фактично отриману теплову енергію, у зв`язку з чим порушили умови її сплати. За період з 01 травня 2013 року по 01 квітня 2016 року за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] утворилася заборгованість перед позивачем за фактично отриману теплову енергію у загальній сумі 14169,89 грн., яка складається з основного боргу у розмірі 6867,87 грн., суми інфляційних збитків 6453,06 грн. та трьох відсотків річних 848,96 грн. Позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість по оплаті за опалення за період з 01 травня 2013 року по 01 квітня 2016 року у загальній сумі 14169,89 грн., а також судові витрати у розмірі 1378,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача. На позові наполягають. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачка [PERSON] надала заяву, в якій просила перерахувати розмір заборгованості, інфляційних збитків та 3 відсотків річних з урахуванням позовної давності. Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність представника позивача і відповідачів. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є споживачами теплової енергії у квартирі [ADDRESS] . Будинок підключений до мереж ЦО і ГВП. Підприємством, яке надає послуги з теплопостачання до багатоквартирних житлових будинків у м. Дружківка, в тому числі і до будинку, в якому знаходиться квартира відповідачів, є ОКП "Донецьктеплокомуненерго". Факт надання послуг з централізованого опалення щодо будинку, де знаходиться квартира, в якій мешкають відповідачі належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України не спростовано. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила). За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч.1 ст.13 закону «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоча у ч.1 ст.19 закону №1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у п.5 ч.3 ст.20 закону №1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно з п.п. 18, 20, 21, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року(з наступними змінами), споживач зобов`язаний проводити оплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно установлених тарифів споживання до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На ім`я відповідачки [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , з якого вбачається, що споживачі послуг з теплопостачання квартири не здійснювали оплату послуг з теплопостачання, які отримували у свою квартиру з травня 2013 року. Станом на 01 квітня 2016 року сума заборгованості складає 6867,87 грн. Поряд з цим, позивачем надано розрахунок інфляційних втрат та 3 відсотків річних за особовим рахунком № [NUMBER] , згідно з яким відповідачам нараховано інфляційні в розмірі 6453,06 грн та 3 відсотки річних в розмірі 848,96 грн. Оскільки відповідачі не оплачували отримані послуги, відповідно, у позивача виникло право на звернення до суду з вимогою про стягнення з них заборгованості. Відповідачка [PERSON] надала заяву в якій просить застосувати при розгляді данної справи строк позовної давності. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторни у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Оскільки [PERSON] заявила клопотання про застосування строку позовної давності, суд вважає, що наявні підстави для його застосування. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~статті 257 ЦК України\~визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність відповідно до частини першої\~статті 260 ЦК України\~обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу. Частинами першою, п`ятою\~статті 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частиною другою\~статті 264 ЦК України\~визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до положень статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Судом встановлено, що 07 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з останніх заборгованість в період з 01 травня 2013 року по 01 квітня 2016 року у сумі 6867,87 грн., інфляційні в розмірі 6453,06 грн. та 3 відсотки річних в розмірі 848,96 грн. Судом встановлено, що за період з 07 грудня 2013 року до 01 квітня 2016 року сума заборгованості за спожиту теплову енергію складає 6157,61 грн. Як вже зазначав суд, відповідачі оплату за спожиту теплову енергію за період часу з травня 2013 року до 01 квітня 2016 року не вносили, що підтверджено відповідними відомостями з особового рахунку № [NUMBER] . З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що сума заборгованості у розмірі 6157,61 грн. має бути стягнута на користь позивача з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно. В решті суми необхідно відмовити через сплив строку позовної давності. Окрім цього, відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прострочено виконання грошового зобов`язання, відповідно у позивача виникло право, згідно зі ст. 625 ЦК України, вимагати сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, та 3 % річних від суми простроченої заборгованості. Як вбачається із розрахунку інфляційних втрат та 3 відсотків річних, позивачем нараховані відповідачам інфляційні втрати за кредитом в сумі 6453,06 грн. та 3% річних в сумі 848,96 грн. Оскільки відповідачі порушили строки платежів за послуги з теплопостачання, позивач з цього приводу 07 грудня 2016 року звернувся до суду, тому відповідачі повинні відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити позивачу інфляційні збитки\~ та три проценти річних від суми заборгованості, які в свою чергу підлягають перерахунку в межах строку позовної давності та відповідно до розміру заборгованості яка підлягає стягненню з відповідачів. Так, наслідки прострочення відповідачем грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини відповідача. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що відповідач, який не може виконати грошове зобов`язання на теперішній час, матиме можливість виконати його в майбутньому. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання, не звільняє його від відповідальності. Таким чином, з відповідачів підлягають стягненню за період з 07 грудня 2013 ркоу по 01 квітня 2016 року інфляційні втрати в розмірі 4646,69 грн. та 3 відсотки річних в розмірі 428,50 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог (79,27%) в сумі 1092,34 грн. по 273,09 грн. з кожного.

Outcome: partial