Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай) площею 3,9 умовних кадастрових гектари, що знаходиться на території Ховмівської сільської ради, посвідчене сертифікатом серії ЧН №00883498, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів за №74 на ім`я [PERSON] , померлої [INFO] , а прийняв шляхом вступу в фактичне управління та володіння спадковим майном [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона є дружиною та спадкоємцем після смерті свого чоловіка [PERSON] , до складу спадкового майна якого входить й успадкована ним після померлої матері [PERSON] зазначена земельна частка (пай). Однак, вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права на вказану земельну частку (пай) через орган нотаріату, оскільки правовстановлюючий документ на неї (сертифікат) був втрачений. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала й просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснила, що до заміжжя її свекруха [PERSON] проживала в с. Вольниця, а після 1940 року переїхала до чоловіка в с. Сидорівка, де постійно мешкала на час смерті. Померла свекруха в м. Ялта АРК, де й похована, туди вона поїхала до своєї двоюрідної племінниці [PERSON] на оздоровлення, де перебувала близько шести місяців. Спадкоємцем свекрухи був син, а її чоловік - [PERSON] , так як інший син спадкодавиці [PERSON] помер у малому віці. Яким чином [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] та яке її спадкове майно залишилось у с. Вольниця, вона не знає. Після померлого чоловіка вона переоформила на себе частину спадкового майна в Талалаївській державній нотаріальній конторі, а про належний свекрусі земельний сертифікат забула; його оригінал вона віднайшла на початку 2022 року й передала разом з іншими документами юристу [PERSON] , яка надала їй допомогу в оформленні спадкового земельного паю й саме за її порадою вирішує дане питання в судовому порядку. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку (ч.6 ст.128 ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку судових документів на офіційну адресу електронної пошти, але своїм правом на участь не скористався, повноважного представника не направив, відзиву на позов не надав, в поданій заяві від 22.07.2022р. просить розглядати справу без їх участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] була зареєстрована сама в [ADDRESS] , та померла [INFO] в м. Ялта АРК, де проживала в [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . До складу спадкового майна померлої [PERSON] входить право на земельну частку (пай) розміром 3,9 умовних кадастрових гектари із земель колективної власності КСП «ім. Кірова» с. Сидорівка на території Ховмівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, посвідчене відповідним земельним сертифікатом серії ЧН №0083498, який згідно оголошення в газеті «Вісті Борзнянщини» №45 (9863) за 09 листопада 2019 року вважається загубленим. Після смерті [PERSON] заяви про прийняття чи про відмову від спадщини до нотаріальної контори ніким із спадкоємців не подавались, спадкова справа не заводилась. Син спадкодавиці [PERSON] проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] , де й помер [INFO] . Позивачка є дружиною [PERSON] і прийняла спадщину після смерті чоловіка, переоформивши в Талалаївській державній нотаріальній конторі частину успадкованого майна (квартиру, грошовий вклад), інші спадкоємці відсутні. Борзнянською державною нотаріальною конторою листом за №182/01-16 від 12.05.2022р. повідомлено позивачку про неможливість видачі їй після померлої [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) через неподання нею правоустановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю й рекомендовано звернутись для вирішення даного питання до суду. Зазначені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про шлюб, смерть, повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, довідки Державного архіву Чернігівської області №Л-1990 від 21.01.2020р., витягом зі Спадкового реєстру, довідками Малозагорівського старостинського округу №428/1 від 28.12.2021р., Талалаївської селищної ради №41 від 12.01.2022р., Борзнянської державної нотаріальної контори №379/01-16 від 12.08.2022р., Державного нотаріального архіву Чернігівської області №1957/01-17 від 17.08.2022р., копією спадкової справи Талалаївської державної нотаріальної контори №53/2017 до майна померлого [PERSON] , листом-відповіддю Борзнянської державної нотаріальної контори від 12.05.2022р., копіями Державного акта на право колективної власності на землю зі списком громадян-членів земельних часток (паїв) по КСП «ім. Кірова», витягу з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Ховмівській сільській раді, довідки ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 21.02.2022р. Відповідно до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. В п.1 постанови №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України зазначив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Отже, положення п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відтак, оскільки смерть спадкодавиці [PERSON] настала [INFO] , що спадкове законодавство визначає як час відкриття спадщини, то до її спадкових правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР. Натомість, спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , в зв`язку з чим до його спадкових правовідносин мають застосовуватися положення ЦК України. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи за встановленою черговістю. Норми спадкового права встановлюють, що право на успадкування майна померлого спадкодавця має лише той спадкоємець, який прийняв спадщину. Приписи чинного ЦК України передбачають для спадкоємця два шляхи прийняття спадщини: 1/постійне проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом встановленого ст.1270 ЦК України шестимісячного строку не подано заяви про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України); 2/подання протягом шести місяців з часу відкриття спадщини до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Водночас, положення ст.549 ЦК УРСР передбачали для спадкоємця дещо інші шляхи прийняття спадщини: 1/якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2/якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. При цьому, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яким є день смерті особи. В п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994р. (далі - Інструкція), зазначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду. За змістом положень 9 ЦК УРСР, ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Заявляючи свої вимоги про визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай), що належало померлій [INFO] свекрусі [PERSON] , позивачка вказує, що дане майно було успадковане спочатку сином спадкодавиці (її чоловіком) [PERSON] , а після його смерті - вже нею самою, на підтвердження чого посилається на довідку Малозагорівського старостинського округу Борзнянської міської ради №429/1 від 28.12.2021р. Однак, дане твердження позивачки є необгрунтованим, а надана довідка не може вважатися належним, достовірним та достатнім доказом прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] , оскільки не відповідає вимогам ст.549 ЦК УРСР, п.113 Інструкції. Так, у вказаній довідці зазначено, що [PERSON] була лише зареєстрована в с. Вольниця, тоді як згідно пояснень самої позивачки та архівних документів про народження дітей спадкодавиці [PERSON] , [PERSON] понад 50 років проживала в с. Сидорівка, де й знаходилось її спадкове майно, в тому числі отриманий у КСП ім. Кірова спірний земельний пай. Крім того, у даній довідці не відображено які конкретно вчинені [PERSON] дії з огляду на приписи п.113 Інструкції свідчать про його вступ в фактичне управління та володіння спадковим майном померлої матері та щодо якого саме майна, оскільки [PERSON] дуже довгий час фактично проживала в іншому населенному пункті. Одночасно суд зважує і на ту обставину, що позивачкою всупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду ніяких доказів місцезнаходження в с. Вольниця належного [PERSON] спадкового майна, в фактичне управління чи володіння яким міг би вступити її син [PERSON] . Інших доказів на підтвердження фактичного вступу [PERSON] в управління чи володіння спадковим майном померлої матері [PERSON] позивачка суду не надала й в обгрунтування своїх позовних вимог не посилалась. Разом з тим, як було вищезазначено, [PERSON] після смерті матері з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилась. Відтак, наведені обставини дають підстави для висновку, що чоловік позивачки [PERSON] не вчинив жодних дій, які б у відповідності до приписів ст.549 ЦК УРСР свідчили про прийняття ним спадщини після смерті матері [PERSON] . В зв`язку з цим, належне [PERSON] право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ЧН №00883498, не було успадковане в установленому законом порядку її сином [PERSON] , а відтак не ввійшло до складу його спадкового майна, тому позивачка не може претендувати на нього в порядку спадкування після смерті свого чоловіка. Крім того, як неодноразово стверджувала позивачка в судовому засіданні, оригінал зазначеного земельного сертифіката як правоустановлюючого документа, що посвідчує належність [PERSON] права на земельну частку (пай), нею був відшуканий і переданий юристу для оформлення спадкових документів. Однак, замість нотаріального способу вирішення питання переоформлення спадщини, було безпідставно обрано звернення з даним позовом до суду, що суперечить вимогам ст.392 ЦК України Так, приписами ст.392 ЦК України встановлено два випадки, коли власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності: 1/ якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою; 2/ у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Водночас, за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Оголошення про втрату земельного сертифіката було подане 09 листопада 2019 року, тоді як оригінал даного правоустановлюючого документа було знайдено позивачкою на початку 2022 року й передано юристу, проте повноважному нотаріусу не надано, а ініційовано судовий позов, що є менш затратним у фінансовому аспекті, проте не відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому, суд констатує, що нотаріус не приймав рішення про відмову в оформленні за позивачкою права на спірне спадкове майно саме у зв`язку з невідповідністю змісту оригіналу правоустановлюючого документа на належний [PERSON] земельний пай. Крім того, суд зауважує, що лист-відповідь Борзнянської державної нотаріальної контори від 12.05.2022р. не може бути належним і допустимим доказом неможливості реалізації [PERSON] своїх спадкових прав на належну [PERSON] земельну частку (пай) через органи нотаріату, оскільки позивачка не є прямим спадкоємцем після своєї свекрухи, яка проживала на території Борзнянського району. Водночас [PERSON] посилається на перехід до неї права на дане спадкове майно через сина спадкодавиці та її чоловіка [PERSON] , який мешкав і помер у смт. Талалаївка, що знаходиться під територіальною юрисдикцією Талалаївської державної нотаріальною контори, де позивачка вже переоформила частину спадкового майна й куди вона повинна була подати оригінал земельного сертифікату, а не до Борзнянської державної нотаріальної контори. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №2-390/2006 за схожих обставин. Визнання відповідачем позову суд у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України не може прийняти до уваги, оскільки таке визнання суперечить вищевказаним положенням спадкового законодавства. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] є необгрунтованим і не підлягає задоволенню в повному обсязі. Зважаючи на повну відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed