Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

20.12.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] , у вказаній квартирі також зареєстрована відповідач [PERSON] , яка не проживає за вказаною адресою з 2008 року по теперішній час, вона проживає за межами України, проте зніматися з реєстрації не бажає, вона не бере участь у витратах на утримання квартири. Вона в квартирі проживає саме та повністю несе витрати на оплату комунальних послуг; в зв`язку з реєстрацією відповідача за вказаною адресою вона не може оформити житлову субсидію. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2021 року зазначена цивільна справа передана для розгляду судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою судді від 05.01.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в поданій до суду заяві просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в поданій до суду заяві не заперечувала проти задоволення позову, вказуючи про те, що за зазначеною позивачем адресою не проживає тривалий час. Представник третьої особи - Дніпровської міської ради просив розглянути справу відповідно до вимог чинного законодавства. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є власником квартири [ADDRESS] . За даними довідки № 6/5-1580 від 22.08.2022 року, направленої суду Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , з 26.10.1982 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 23.01.1990 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 23.01.2012 року по теперішній час. Встановлено, що [PERSON] , яка є донькою позивачки, у квартирі [ADDRESS] , не проживає з 2008 року, тобто більше року до дня звернення з позовною заявою до суду позивача, вона проживає за межами України, проте не знялася з реєстрації за вказаною адресою, вона не бере участь у витратах на утримання квартири, її речі в квартирі відсутні. В квартирі за вказаною адресою проживає позивач, яка повністю несе витрати на оплату комунальних послуг; в зв`язку з реєстрацією відповідача за вказаною адресою вона не може оформити житлову субсидію, в зв`язку з чим звернулася до суду із даним позовом. Факт не проживання за вищевказаною адресою не заперечувала й відповідач в наданій суду заяві, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає; вказане також підтверджуються Актом про не проживання, складеним директором ТОВ «Спеціалізоване підприємство «Наше місто» за участю сусідів позивачки. Оскільки відповідачем позовні вимоги визнано, то відповідно до встановлених судом обставин підстави для користування спірною квартирою, згідно із ч. 3 ст. 810 ЦК України і ст. 158 ЖК УРСР, на умовах договору у відповідача відсутні, а тому належить визнати, що мало місце користування відповідачем житлом за вказаною адресою на праві особистого сервітуту відповідно до ст. 405 ЦК України з наслідками, передбаченими ч. 4 ст. 156, ст. 162 ЖК УРСР. Зважаючи на встановлені судом обставини, оскільки відповідач відсутній у спірній квартирі більше одного року, не проживає в ній без поважних причин і не користується нею, тому суд дійшов висновку, що сервітут нею не використовується без поважних причин більше встановленого законом строку, тому на підставі ч. 3 ст. 405 ЦК України сервітут відповідача припинився, а відтак відповідача належить визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею по справі судові витрати - сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved