Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

16.09.2020 [PERSON] - Позивач, від імені та в інтересах якого діє адвокат Черната М.А., звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, третя особа: Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про відшкодування шкоди, завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним у якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом списання 16085 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої нормативно-правовим актом, що визнаний неконституційним та 3000 грн. витрат на правову допомогу. На обґрунтування позовних вимог посилався на ті обставини, що позивач [PERSON] має статус учасника бойових дій, а отже користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» передбачалось, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. У свою чергу, Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину 5 ст.13 викладено в наступній редакції: «Щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України». Проте, вказані зміни визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008. При цьому згідно з положеннями ст.17 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів. Згідно з п.26 Розділу VI «Прикінцеві та Перехідні положення» Бюджетного Кодексу України встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявності фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Прикінцеві та Перехідні положення закону доповнені зазначеним пунктом із ЗУ «Про внесення змін до Бюджетного Кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності з 01 січня 2015 року. Отже, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту». Однак, 27 лютого 2020 року рішенням Конституційного Суду України у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України окремих положень пункту 26розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» Бюджетного кодексу України, окреме положення пункту 26розділу VI «Прикінцеві та Перехідні положення» Бюджетного Кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявності фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування визнано таким, що не відповідає Конституції України(є неконституційним). У зв`язку з цим 05.08.2020 року представник позивача звернувся до Департаменту праці та соціального захисту Миколаївської міської ради по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат із запитом про надання інформації про можливість нарахувати та виплатити позивачу разову грошову допомогу до 05 травня, як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум за 2016-2018 роки у досудовому порядку. Проте, на вказані запити органами соціального захисту йому були надані відповіді, зміст яких зводився до того, що розмір щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, встановлений Кабінетом Міністрів України, у 2016 році становить 920 грн., у 2017 році становить 1200 грн., у 2018 році становить 1265 грн., яка була нарахована позивачу у відповідних розмірах на рахунок ВЧ [NUMBER] . Позивач не згоден з такою позицією, оскільки виплати разової грошової допомоги до 05 травня у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, тобто у розмірі меншому, ніж 5 мінімальних пенсій за віком, є збитками, які має відшкодувати держава відповідно до ч.3ст.152 Конституції України. Зазначає, що позивачу фактично була виплачена сума коштів за 2016-2018 роки в розмірі 3385 грн. Таким чином, у вказаний період позивачу як учаснику бойових дій недоплачена сума коштів у розмірі 16085 грн (за 2016 рік 1130 грн.*5=5659 грн.; за 2017 рік -1312*5=6560 грн.; за 2018 рік 1452 грн.*5=7260 грн.) 19470 грн. -3385=16085 грн.). Позивач вказує, що виплачуючи разову грошову допомогу позивачу у розмірі, встановленому постановами КМУ, органи соціального захисту діяли відповідно до вимог законів. Проте, у даному спорі не вирішується питання про правомірність чи неправомірність дій органів соціального захисту. Такими діями держави у вигляді прийняття неконституційного закону та його подальшої реалізації органами соціального захисту порушено право власності позивача на отримання виплат у повному розмірі, гарантоване\~ст.41 Конституції України, ч.1\~ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На підставі викладеного, просить задовольнити позов. 09.07.2021 року Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області через канцелярію суду подало відзив на позовну заяву, в якій просили відмовити в задоволенні заяви, в зв`язку з тим, що відсутні підстави вважати рішення відповідача незаконними, визнання дій або бездіяльності незаконними, також вказали, що кошти на бюджетному рахунку 3504030 не належать казначейству як розпоряднику бюджетних коштів та мають бути спрямовані за цільовим призначенням: відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування школи, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2020 року визначено головуючого по справі суддю Черенкову Н.П. Ухвалою судді Черенкової Н.П. від 16.11.2020 року було відмовлено у відкритті провадження у справі. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08.02.2021 року, апеляційну скаргу було задоволено, ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.11.2020 року була скасована, а справа за позовом [PERSON] до Держави, в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, третя особа: Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про відшкодування шкоди, завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним була направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.03.2021 року, справа була передана судді Черенковій Н.П. Ухвалою судді Черенкової Н.П. від 16.03.2021 року було відведено суддю [PERSON] від розгляду справи №490/6156/20 за позовом [PERSON] до Держави, в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, третя особа: Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про відшкодування шкоди, завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Гуденко О.А. від 05.04.2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. 18.10.2022 року від представника позивача адвоката Черната М.А. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав. 17.02.2022 року від представника Відповідача Хмельницького Віктора надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Державної казначейської служби. За змістом\~ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Згідно ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, зважаючи на наявність клопотання Позивача щодо розгляду справи у судовому засіданні за його відсутності та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з неявкою позивача, відповідача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст.247ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, суд вважає, що у задоволенні позову потрібно відмовити з огляду на таке. Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннямист.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно дост.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи видно, що [PERSON] має статус учасника бойових дій та користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни, у тому числі\~Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 08.07.2015 року. Зі змісту позовної заяви слідує, що 05.08.2020 року представник позивача звернувся до Департаменту праці та соціального захисту Миколаївської міської ради по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат із запитом про надання інформації про можливість нарахувати та виплатити позивачу разову грошову допомогу до 05 травня, як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум за 2016-2018 роки у досудовому порядку. На вказані запити органами соціального захисту йому були надані відповіді, зміст яких зводився до того, що розмір щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, встановлений Кабінетом Міністрів України, у 2016 році становить 920 грн., у 2017 році становить 1200 грн., у 2018 році становить 1265 грн., яка була нарахована позивачу у відповідних розмірах на рахунок ВЧ [NUMBER] . Як слідує з позовної заяви, позивач вважає, що виплати разової грошової допомоги до 05 травня у розмірах, встановлених КМУ, є меншими, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком, а тому є збитками (упущеною вигодою, недоотриманими доходами), які має відшкодувати держава відповідно до ч.3\~ст.152 Конституції України. З цих підстав позивач звернувся із вимогою про відшкодування майнової шкоди внаслідок дії акта (закону), що визнаний неконституційним. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує такі нормативно-правові акти. Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є\~Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»(далі - Закон №3551-XII). Цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них. Статтями 12 та 13 Закону №3551-XIIвстановлено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, та пільги особам з інвалідністю внаслідок війни. Законом України від 25 грудня 1998 року №367-XIV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~(далі - Закон №367-XIV) статтю 12 Закону №3551-XII доповнено частиною такого змісту: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком». Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у пункті 20 вказано, що частину 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» викладено в наступній редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України». Надалі пунктом 20 розділу ІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" ці норми статей 12 та 13 Закону №367-XIV викладено у новій редакції, за змістом якої разова грошова допомога учасникам бойових дій та інвалідам війни до 5 травня виплачується щорічно у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Однак рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008у\~справі №1-28/2008 вказані зміни визнано такими, що не відповідають\~Конституції України(є неконституційними). Разом з тим,\~Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України було доповнено пунктом 26 (далі -Закон №79-VIII), яким установлено, що норми і положення, зокрема, статей12,13,14,15та16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до ст.17 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів. Відповідно до ч.2 ст.17-1 військовослужбовцям, поліцейським, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ України, особам начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які проходять службу (крім пенсіонерів), виплата разової грошової допомоги здійснюється шляхом перерахування коштів органами праці та соціального захисту населення на спеціальні рахунки військових частин, установ і організацій за місцем їх служби. Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року Прикінцеві та Перехідні положення Розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, зокрема, що норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявності фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пунктом 8розділу VI Бюджетного кодексу України також визначено, що Кабінет Міністрів України має право встановлювати розміри соціальних виплат, не визначені\~законом, в абсолютних сумах у межах бюджетних призначень, встановлених за відповідними бюджетними програмами, до законодавчого врегулювання такого питання. Так ,постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016р.№ 141«Деякі питання виплати у2016році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій - 920 гривень. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 р. № 223 встановлено у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій у розмірі 1200 гривень. Постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 р. № 170у 2018 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій установлено у розмірі 1 265 гривень. Норми цих постанов є чинними та неконституційними не визнавалися. У подальшому 27 лютого 2020 року рішенням Конституційного Суду України № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018/3393/18 за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України окремих положень пункту 26розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» Бюджетного кодексу України, окреме положення пункту 26розділу VI «Прикінцеві та Перехідні положення» Бюджетного Кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявності фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування визнано таким, що не відповідає Конституції України(є неконституційним). Наведене положення визнано неконституційним і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Указані обставини і стали підставою для звернення позивача з позовом до держави Україна про відшкодування шкоди, заподіяної актом, що визнаний неконституційним, відповідно до приписів ч.3ст.152 Конституції України, як норми прямої дії, та 22ЦК України. Відповідно до ч.3ст.152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому\~законом\~порядку. Відповідно до ч.1, 2ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3). У п.1 іп.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснено, що відповідно дост.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Як зазначено в статті 8 Конституції України, вона має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, а відтак суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого\~закону\~чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі коли правовідносини, що розглядаються судом,\~законом України\~не врегульовано. Рішенням від 27 лютого 2020 року (далі - Рішення) Конституційний Суд України визнав неконституційними окреме положення пункту 26розділу VI «Прикінцеві та Перехідні положення» Бюджетного Кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявності фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування визнано таким, що не відповідає Конституції України та зазначив, що це положення втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, іншого тлумачення другого абзацу резолютивної частини Рішення Суду не може бути. Даним рішенням не встановлювалися будь-які права чи обов`язки осіб та на підставі цього рішення не виникли нові правовідносини. При цьому положення, яке визнано Конституційним Судом України таким, що не відповідає Конституції України, втратило чинність з дня його ухвалення і зворотної дії в часі не має, іншого тлумачення рішення Конституційного Суду України не передбачено. Стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Відповідальність держави за зобов`язаннями визначено у Главі 11 ЦК України та ст.ст.1173-1175 ЦК України. Зокрема,ст.1175 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Зобов`язання держави в деліктних правовідносинах виконує Державна казначейська служба України, на яку постановою Кабінету Міністрів України покладена функція по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, оскільки згідно з п.п.1 пункту 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державна казначейська служба України. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до\~закону\~мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою КМУ від 03 серпня 2011р. № 845(зі змінами та доповненнями). Згідно з п.п.3 п.35 цього Порядку передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності. Аналіз указаних норм свідчить про те, що положенняст.1175 ЦК України підлягають застосуванню тільки у випадках, коли нормативно-правовий акт органу державної влади визнається незаконним і скасовується. У випадках, коли закони чи інші нормативно-правові акти або їх окремі положення визнаються Конституційним Судом України неконституційними та у зв`язку з цим втрачають чинність, вказана норма не підлягає застосуванню. При цьому, положення ч.3\~ст.152 Основного Закону, на які посилається позивач, прямо відсилається на спеціальний\~закон, а тому відшкодування шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, не може здійснюватися в іншому, аніж у встановленому\~законом\~порядку. Проте,\~закон, який би встановлював порядок відшкодування державою матеріальної чи моральної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, на даний час не прийнятий. Положення статті 1175 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини, оскільки вона врегульовує відшкодування шкоди, завданої нормативно-правовим актом, що був визнаний незаконним і скасований, а не\~законом, визнаним неконституційним, тому застосуванню в даному випадку не підлягає. У свою чергу, шкода - це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Поряд із поняттям «шкода» законодавець використовує поняття «збитки». Відповідно дост.22 ЦК збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, збитки це грошова оцінка шкоди, яка має місце у разі неможливості відшкодування шкоди в натурі. Отже,\~стаття 22 ЦК України практично визначає лише такий спосіб захисту, як відшкодування збитків. Разом з цим суд зазначає, що недоотримані суми щорічної разової грошової допомоги не можна вважати збитками у розумінніст.22 ЦК України. Відповідно до ч.1\~ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3\~ст.12ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимогст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки спірні правовідносини не підпадають під діюст.1175 ЦК України, оскільки ця норма права підлягає застосуванню у разі визнання незаконним і скасування нормативно-правового акту, а у даному випадку визнані неконституційними окремі положення Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України, який є\~законом, а спеціальний\~закон, який би встановлював порядок відшкодування державою матеріальної чи моральної шкоди, завданої актами, що визнані неконституційними, на даний час не прийнятий, тому позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої\~законом, що визнаний неконституційним, не підлягають задоволенню на підставі ч.3ст.152 Конституції України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку що позов є безпідставним, а тому у його задоволенні потрібно відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, а тому оскільки у задоволенні позову відмовлено, при цьому позивач звільнений від сплати судового збору, про відшкодування судового збору не підлягає вирішенню та покладається на рахунок держави, а інші витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, на правову допомогу, відповідно до п.2 ч.2\~ст.141 ЦПК України\~покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed