Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому просить позбавити [PERSON] відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебувала із відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 січня 2019 року. Від шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON] , який проживає разом із позивачкою та перебуває повністю на її утриманні. Натомість відповідач, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , не цікавиться станом здоров`я та життям дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, стан його здоров`я, не надає жодних коштів на його утримання. При цьому спільний син сторін - [PERSON] хворіє, зокрема у нього діагностовано такі захворювання: рання дитяча епілептична енцефалопатія (мутація CHD2); мозкові дисфункції, як наслідки перина тильного ГІУ ЦНС, синдром гіперактивності і порушення концентрації уваги, затримка психо-мовленнєвого розвитку; гіперрурекумія, непереносимість глютена, підозра на целіакію, дефіцит заліза, вторинна лактозна недостатність. Позивачка вважає, що поведінка відповідача свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. За вказаних обставин просила позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2022 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позов, у якому заперечує проти позовних вимог та викладених у позові обставин. В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження викладених нею обставин стосовно його усунення від виховання сина та усвідомленого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Зокрема, відповідач зазначає, що відповідачка часто відмовляла йому на його неодноразові звернення про участь у вихованні сина. При цьому, стверджує, що він сумлінно виконував та виконує свої батьківські обов`язки відносно малолітнього сина [PERSON] . За вказаних обставин просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 29 серпня 2022 року судом закрито підготовче засідання у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Позивачка - [PERSON] та її представник - адвокат Грицак А.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Дуфанець Є.М. у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, згідно якої повністю підтримали висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини. Судом установлено: Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03 липня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №389. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2019 року, ухваленим у цивільній справі №607/24134/18 стягнуто із відповідача в користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 2500 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2020 року, ухваленим у цивільній справі №607/13536/20 зменшено розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2019 року та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1700 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 10 жовтня 2020 року позивачка вступила у зареєстрований шлюб із [PERSON] , змінивши прізвище із [PERSON] на [PERSON] . Вказане стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10 жовтня 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Як убачається із Консультативного заключення від 06 жовтня 2020 року, виданого реабілітаційним центром «Еліта» у пацієнта [PERSON] , [INFO] встановлено діагноз: Мозкові дисфункції, як наслідки перинатального ГІУ ЦНС. Синдром гіперактивності і порушення концентрації уваги. Затримка психо-мовленнєвого розвитку. Відповідно до Консультативної карти, виданої 23 лютого 2021 року поліклінічним відділом КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, у [PERSON] , [INFO] встановлено діагноз: Гіперрурекумія, непереносимість глютена, підозра на целіакію, дефіцит заліза, вторинна лактозна недостатність (гепатит С/Т). Згідно пункту 8 вказаної консультативній карті [PERSON] рекомендовано безглютенову дієту. Із Висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини, наданого комунальною установою «Інклюзивно-ресурсний центр» Тернопільської районної ради Тернопільської області від 11 грудня 2020 року №96, убачається, що у дитини [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз: Перинатальне ураження ЦНС, гіпоксично-ішемічного ґенезу, синдром вегето-вісцеральних порушень. Синдром підвищеної нервово-рефлекторної збудливості. Затримка психо-мовного розвитку. СДУГ. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Одночасно, у вказаному висновку вказано, що орган опіки та піклування вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] , [INFO] . На підтвердження своїх доводів щодо безпідставності позовних вимог позивачки, відповідач [PERSON] долучив скрін-копії листування із позивачкою у соціальній мережі, з яких убачається, що відповідач цікавиться життям малолітнього сина [PERSON] , та періодично просить у позивачки дозволу на побачення із сином. Згідно довідки, виданої Тернопільським міськрайонним центром зайнятості від 31 березня 2022 року, [PERSON] зареєстрований як безробітний у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості з 06 грудня 2021 року, його дохід за період із 06 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року складає 5109,68 гривень. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №811 від 22 серпня 2019 року затверджено Висновок органу опіки та піклування про встановлення порядку участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , згідно якого рекомендованого батькові [PERSON] брати участь у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] в такі дні: щовівторка, щочетверга та щосуботи з 19 години 30 хвилин до 21 години 30 хвилин. Побачення повинні відбуватися в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей на території м. Тернополя. Рекомендовано батькові [PERSON] не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її. Рекомендовано матері [PERSON] поважати батьківські права [PERSON] , не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом із цим, згідно із п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою [PERSON] не надано суду безспірних доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , [INFO] , не зазначено у чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов`язками, чи вживались щодо нього заходи реагування за заявами позивачки в органи міліції, органу опіки та піклування. Разом із цим, відповідач заперечує проти позовних вимог позивачки та стверджує, що він добросовісно виконує батьківські обов`язки відносно свого малолітнього сина [PERSON] , бажає проводити час із дитиною та піклуватися про сина, натомість позивачка чинить йому перешкоди у побаченнях із дитиною. Разом із цим, суд критично сприймає твердження позивача про те, що відповідач не надає коштів на утримання сина, яке вона вказує як на підставу позбавлення його батьківських прав, оскільки як слідує із матеріалів цивільної справи, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2020 року, ухваленим у цивільній справі №607/13536/20 із [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1700 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Жодних доказів, в тому числі, довідок із органів Державної виконавчої служби про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, позивачкою суду не надано. Відтак, факту ухилення відповідача від сплати аліментних зобов`язань стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , судом не встановлено. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.91., передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, суд приймає до уваги ту обставину, що неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] потребує батьківської уваги та турботи. А тому, суд вважає, що поведінка відповідача [PERSON] по відношенню до свого малолітнього сина [PERSON] містить ознаки неналежного виконання батьківських обов`язків, що виражається у відсутності в належному обсязі турботи про сина, інтересу до його фізичного і духовного розвитку, навчання, підготовки до самостійного життя, безпосередньої його участі у вихованні дитини. За вказаних обставин, суд, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , однак при цьому суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина [PERSON] , [INFO] , поклавши на Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed