Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про припинення право відношення та стягнення коштів. В обґрунтування позову посилається , що є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», в якому 01.02.2016р. на імя позивача відкритий картковий рахунок для отримання пенсії також була в наявності кредитка картка, яку відповідач випустив та надав позивачу, в порядку передбаченому п. 2.1.1 Кредитні картки «Умови і правила надання банківських послуг», проте ніколи не зверталась до банку про збільшення кредитного ліміту, проте 26.06.2016 року позивач виявила, що у неї зник мобільний телефон і 26.06.2016 року були здійсненні операції, а саме збільшення кредитного ліміту на суму 5 000 грн та переведенні із пенсійної картки для виплат на суму 13200 грн . 29.06.2016 року позивач звернулась до Черкаського відділу поліції, із заявою про вчинення кримінального правопорушення, та відповідно до її заяви внесли відомості до ЄРДР по заяві та видали витяг з кримінального провадження №12016251010005617. У звязку із зазначеним звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати незаконною та протиправною вимогою відповідача та повернення кредиту в сумі 5000 грн, та нараховані на кредит проценти, штрафи пеню., припинити правовідносини між відповідачем та позивачем, в частині повернення коштів та стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 13200 грн., які були безпідставно списані відповідачем з рахунку позивача, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2305,20 грн. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, через канцелярію суду представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутність та просив задовольнити з підстав викладених в ньому. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав письмовий відзив в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність. Ухвалою суду від 08.07.2019 року було відкрито провадження в порядку позовного загального провадження. 13.08.2019 року на адресу суду надійшов письмовий відзив від представника відповідача, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог з посиланням на те що позивач повинна довести факт того, 26.06.2016 року дійсно не здійснювалось, жодних банківських операцій внаслідок викрадення її мобільного телефону, вказані доводи ґрунтуються виключно на внутрішньому переконанні. Ухвалою суду від 13.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до слідучого. З матеріалів справи вбачається, що позивач , є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», в якому на імя позивача відкриті карткові рахуноки № [NUMBER] , [NUMBER] на виконання умов договору про надання банківських послуг, укладеного між сторонами 01.02.2016 року шляхом підписання анкети -заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг. Та зазначено, що з вказаних карток 26.06.2016 року було здійснено підняття кредитного ліміту, зняття його та зняття з песійної картки суму в розмірі 13200 грн Викладені обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи . Правовідносини, що виникли між сторонами нормами урегульовані Цивільного кодексу України. Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною 3 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно з частиною другою статті 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів" списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб (пункт 26.1 статті 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів"). Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції). Згідно з пунктом 6.4 Інструкції договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; назву отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Встановивши, що відповідачем не доведено вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а позивач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив відповідача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог частково. Верховним Судом України в постанові від 13.05.2015 в справі № 6-71 цс 15 була сформована правова позиція, що висновок про вину користувача, як підставу цивільно-правової відповідальності робиться на підставі обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. При вирішенні спору суд приймає до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку ПАТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Обґрунтовуючи свої заперечення, ПАТ КБ "Приватбанк" посилалося на Тарифи банку та Витяг з Умов та Правил, викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини, укладеного між сторонами кредитного договору Умовами та Правилами, що надані відповідачем на підтвердження своїх заперечень на позов, визначено, зокрема, що клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті банку за договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту рахунку. Судом встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме вказані Умови та Правила розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідну заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочину містили умови, зокрема щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків та збільшення кредитного ліміту [PERSON] з метою погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, роздруківка із сайту відповідача належним доказом бути не може, оскільки інформація у ній повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Верховний Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ "ПриватБанк" в період з часу укладення кредитного договору (2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (липень 2019 року), тобто банк міг додати до заперечень на позов Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для нього. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] . Умови та Правила, відсутність в заяві-анкеті домовленості сторін щодо права ПАТ КБ "ПриватБанк" на списання грошових коштів з рахунків позивача, надані банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з позивачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч.6 статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Витяг з Умов та Правил, який міститься в матеріалах цієї справи, не містять підпису позивача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді право банку списувати кошти з рахунків позивача, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті за кредитним договором. Подібні висновки про застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). За наведених обставин не заслуговують на увагу посилання ПАТ КБ "ПриватБанк" на Умови та Правила як на підставу правомірного списання коштів з рахунку позивача. Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, в контексті викладених норм права, суд приходить до висновку щодо порушення ПАТ КБ «Приватбанк» прав та законних інтересів свого клієнта [PERSON] , яке полягає у безпідставному списанні з карткового рахунку грошових коштів у розмірі 13200 грн., у звязку з чим суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму грошових коштів. Роблячи такий висновок, суд виходить з того, що відповідачем не надано доказів того, що сторона надавала згоду про збільшення кредитного ліміту по картковому рахунку № [NUMBER] Вимоги позивача про припинення правовідносин, суд вважає також безпідставними , оскільки не вказано конкретно по якому рахуноку їх припинити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача рахунок повернення витрат по сплаті судового збору, понесених останнім при зверненні до суду з даним позовом в розмірі 2305,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial