Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

26.07.2022 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), у якому просить: розірвати шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції в Київській області, актовий запис № 171; після розірвання шлюбу прізвище позивача змінити на « [PERSON] »; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, [PERSON] (далі [PERSON] ), [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 14.06.2014 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції в Київській області, актовий запис № 171. У період шлюбу у подружжя народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є те, що спільне життя у сторін не склалось; з червня 2021 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинились, примирення неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дитини. Крім того, відповідач не утримує дитину та не допомагає, дитина перебуває повністю на утриманні позивача. Позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі. Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 180-182, 184, 190, 191 Сімейного кодексу України (далі СК України) позивач звернулась до суду з указаним позовом. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу та\~стягнення аліментів та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.10.2022 року. Позивач у судове засідання не з`явилась; про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином; подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст.\~247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України)\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 14.06.2014 року Відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~реєстраційної служби\~Обухівського міськрайонного\~управління юстиції\~у Київській\~області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 171. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . У період шлюбу у подружжя народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії \-\- [NUMBER] , виданого 04.11.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Позивач бажає розірвати шлюб, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач погоджується з вимогами про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дитини, позов визнав у повному обсязі. Статтею 51 Конституції України\~закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Як визначено у ч. 1\~ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1\~ст.\~24\~цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3, 4\~ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про\~розірвання шлюбу\~може бути\~пред`явлений одним\~із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи викладене,\~враховуючи,\~що регулювання\~шлюбно-сімейних\~правовідносин здійснюється\~на принципах\~добровільності,\~взаємоповаги,\~взаєморозуміння,\~а держава\~забезпечує принцип\~свободи шлюбу\~та принцип\~свободи розірвання\~шлюбу,\~встановивши,\~що між\~сторонами втрачене\~взаєморозуміння,\~подальше спільне\~життя подружжя\~і збереження\~шлюбу суперечить\~інтересам подружжя,\~примирення подружжя\~та збереження\~шлюбно-сімейних\~відносин неможливе,\~суд вважає,\~що шлюб\~між [PERSON] \~та [PERSON] слід розірвати. Отже, позов у цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини , суд виходить з наступного. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей до їх повноліття є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема\~у ст. 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, та одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. За положеннями ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої\~Постановою Верховної\~Ради України\~від 27.02.1991\~року №\~789-XII,\~яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх\~\~замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані\~піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 155 цього Кодексу здійснення батьками\~своїх прав\~та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані\~утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3\~ст.\~181\~цього Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі\~ст. 182 СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення, та наведені положення закону,\~зважаючи на особу платника аліментів, який є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і дитини, беручи до уваги інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, суд дійшов висновку, що сума аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу платника аліментів щомісяця є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог також і в цій частині, а відтак позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2\~ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3\~ст. 115 СК України\~визначено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За змістом ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За приписами ч. 1 ст. 430 ЦПК України\~рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач згідно\~із Законом України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу, що підтверджується квитанцією № \-0.0.2621832569.1 від 26.07.2022 року. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу, то з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 992 грн. 40 коп. у відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved