Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

13 липня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між позивачем та [PERSON] Просив визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку та господарських споруд, який знаходиться по [ADDRESS] , укладений 25.03.1998 року на Товарній біржі «Українська Біржа нерухомості» між позивачем та [PERSON] , що померла [INFO] , після смерті якої, майно останньої успадкував її син [PERSON] , який помер [INFO] , та спадкоємцями якого є відповідачі. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що на момент укладення договору всі умови договору ним та покійною власницею були виконані. Позивач передав обумовлену ним з продавцем суму грошових коштів, а продавець передала йому житловий будинок з господарськими приміщеннями. В установленому законом порядку позивач в Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації зареєстрував право власності на вказаний житловий будинок, та з цього часу використовує його за призначенням, як власник. 25 грудня 2009 року він набув у приватну власність земельну ділянку на якій розміщений житловий будинок з господарськими будівлями. Власник спірного будинку [PERSON] , померла [INFO] і позивач не має можливості оформити договір купівлі - продажу на вказаний будинок у нотаріуса. При зверненні до нотаріуса, позивачу було відмовлено в укладенні угоди, оскільки договір купівлі продажу домоволодіння що правовстановлюючий документ на будинок не відповідає вимогам цивільного законодавства України оскільки не посвідчений нотаріально. З метою захисту своїх прав, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом до відповідачів, спадкоємців продавця, власника домоволодіння . Відповідно до ухвали суду від 19 липня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22 серпня 2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 26 вересня 2022 року, яке відкладено в зв`язку з неявкою відповідачів до 11.10.2022 року. Позивач в судове засідання не з`явився, в поданій суду заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав (а. с. 95). Відповідачі, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відзив чи заперечення проти позову суду не надали (а.с. 31,100,101,103,104). [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.95). Суд, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 25.03.1998між [PERSON] та [PERSON] в Полтавській філії Української біржі нерухомості був укладений договір купівлі-продажу, який на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягав нотаріальному посвідченню. За цим договором [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , який зареєстрований Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №6 за реєстровим номером 124 за [PERSON] (а. с. 7). Згідно довідки Дочірнього комунального підприємства «Миргородтехінвентаризація» від 20 червня 2022 року № 229-Т право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , зареєстровано в ДКП Миргородтехінвентаризація» в реєстровій книзі № 6 за реєстровим номером 124 за [PERSON] (а. с. 15). [PERSON] на підставі рішення 25 сесії 5 скликання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 16.12.2008 року набув у власність земельну ділянку, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5323281001:01:008:0173, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку виданим 25.12.2009 (а.с.10). [INFO] в с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Великосорочинською сільською радою Миргородського району Полтавської області 09.06.2003 року (а.с.37). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку в установленому законом порядку прийняв її син [PERSON] . До складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який набутий позивачем 25.03.1998 на підставі договору купівлі-продажу в Полтавській філії Української біржі нерухомості (а.с. 35,39). Однак [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок не отримував, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи по померлій [INFO] [PERSON] (а.с.34-44). [INFO] помер [PERSON] відповідно до свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданого Великосорочинською сільською радою Миргородського району Полтавської області 13.05.2011 року (а.с.53). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку в установленому законом порядку прийняли його сини, відповідачі по справі, [PERSON] , [PERSON] (а.с.54,55,47,48). [PERSON] , дружина спадкодавця, відмовилася від прийняття спадщини, відповідно до заяви поданої 12.07.2022 року до нотаріальних органів(а.с.46,56). До складу спадкового майна увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , та набутий позивачем 25.03.1998. Відповідачі по справі свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок не отримували, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи по померлому [INFO] [PERSON] (а.с.46-94.) Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, щодо підстав набуття права власності на придбане майно. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1233, 1247, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. З правової позиції, висловленої Верховним Судом, при розгляді справи № 6-66цс13, слідує, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Враховуючи те, що спірне домоволодіння придбана 25.03 1998 року, суд, розглядаючи спірні правовідносини, керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР та Законом України «Про власність». Згідно ст.128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією стороною є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. За статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно з приписами частини 1 статті 47 ЦК УРСР, недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В судовому засіданні встановлено, що при укладенні договору сторонами досягнуто всіх істотних умов, договір виконано сторонами у повному обсязі, відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на час укладення сторонами спірної угоди, громадянин набуває права власності внаслідок укладення угод, не заборонених законом, тому договір купівлі продажу відбувся, а отже є дійсним. Відповідачі по справі, спадкоємці власниці спірного домоволодіння заперечень проти позову не подали. Враховуючи вищевикладене, оскільки право позивача на реалізацію в установленому законом порядку права власності на спірне домоволодіння порушено, тому воно підлягає судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог позивача . В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, виходячи з принципу диспозитивності, оскільки вимоги про стягнення судових витрат не заявлені.

Outcome: approved