Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, змінивши предмет якого просить поділити спільне майно подружжя, стягнувши в її користь половину коштів, набутих у шлюбі, а саме з відповідача [PERSON] 316\~216 грн. та з відповідача [PERSON] 67\~980 доларів США, а також стягнути понесені судові витрати. В обгрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що вона з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб 28 серпня 2004 року, який розірвано 15.09.2018 року, про що Сихівським районним у місті Львові відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області вчинено відповідний актовий запис за № 91 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі ними було заощаджено значну суму коштів, які вони мали намір витратити на придбання будинку. Проте, під час шлюбу [PERSON] вирішив позичити їх спільні кошти, переконавши її що це буде економічно вигідно для них. 24.07.2013 року відповідачем [PERSON] , за її згодою було укладено з [PERSON] нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів на суму 355\~600 грн., строком повернення до 24.01.2014 року. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, було укладено договір іпотеки житлового будинку та земельної ділянки, площею 0, 0970 га по [ADDRESS] , на що нею також надано заяву- згоду. В подальшому, згідно договору позики від 08.07.2017, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Я.М., відповідач [PERSON] позичив спільно нажиті кошти [PERSON] в сумі 135\~960 доларів США, що станом на момент надання позики становило 3\~537\~679 грн., з терміном повернення до 01.09.2017 року. На прохання [PERSON] , нею було надано нотаріально посвідчену заяву згоду на позику цих спільних коштів. Вищевказані договори позики містили умови про повернення суми позичених коштів в еквіваленті в гривнях за офіційним курсом НБУ долара США до гривні на день повернення. Крім цього, відповідачем [PERSON] , за її згодою 15.01.2018 року укладено з ПАТ «ПриватБанк» договір фінансового лізингу автомобіля марки «Mazda 6», 2017 року виготовлення, номер шасі [NUMBER] . Згідно встановленого договором графіку сплати лізингових платежів, перший платіж ними було здійснено після укладення договору у січні 2018 року в сумі 168\~900 грн., а в подальшому здійснювались щомісячні платежі в сумі по 16\~554 грн. з лютого до вересня 2018 року. Загальна сума сплачених коштів за договором фінансового лізингу від 15.01.2018 за час шлюбу склала 301\~332 грн. Зазначає, що автомобіль «Mazda 6», 2017 року, д. н. з. [NUMBER] з моменту отримання у лізинг і по теперішній час перебуває у володінні та користуванні відповідача [PERSON] . В подальшому, між [PERSON] та [PERSON] виникли судові спори щодо повернення заборгованості за договором позики від 24.07.2013 року. Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 07.02.2019 року за договором позики від 24.07.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] було фактично стягнуто 331\~100 грн. Зважаючи на зазначені обставини, просить стягнути з [PERSON] в її користь половину спільних коштів, які були набуті за час перебування у шлюбі в розмірі 165\~550 грн. (331\~100 грн./2) та половину спільних коштів, сплачених ними в період перебування в шлюбі за договором фінансового лізингу, що становить 150\~666 грн. (301\~332 грн. / 2), що в загальному становить 316\~216 грн. Також, з огляду на те, що [PERSON] не повернуто [PERSON] коштів згідно договору позики від 08.07.2017, які є їхніми спільними коштами набутими у шлюбі, просить стягнути з [PERSON] на її користь належну її частину спільних коштів, 67\~980 доларів США, що в еквіваленті становить 1\~988\~748,10 грн. Представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому вимоги позову заперечив, зазначивши, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 24.07.2013 року було укладено договір позики, за яким [PERSON] було надано останній в позику грошові кошті в сумі 355\~600 грн., строком до 24 січня 2014 року. Однак, [PERSON] не виконувала свої зобов`язання за цим договором позики, більше того її сином було подано позов до суду про визнання цього договору недійсним. З метою захисту порушеного права, [PERSON] змушений був звертатися до суду із зустрічним позовом про повернення коштів за цим договором, у зв`язку з чим поніс значні витрати на адвокатів. За наслідками розгляду судових справ, рішенням суду зменшено розмір стягнення заборгованості за договором позики від 24.07.2013 року та вирішено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 331\~100 грн. Зазначає, що примусове виконання рішення суду завершено лише у 2020 році. Щодо вимог про стягнення половини суми від 301\~332 грн., які були сплачені [PERSON] як лізингові платежі на користь АТ «Приват Банк» зазначив, що така є безпідставною та необгрунтованою, оскільки договір лізингу від 15.01.2018 року між [PERSON] та АТ «ПриватБанк» було укладено за згодою позивача та в інтересах сім`ї. Подружжя [PERSON] та [PERSON] за час перебування у шлюбі сплачували спільно лізингові платежі, як плату за користування автомобілем та відповідно і користувались лізинговим автомобілем. Кошти, які були позичені [PERSON] не були спільними коштами подружжя, а позичені [PERSON] у іншої особи, тому такі не є спільним майном. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просить врахувати усі обставини викладенні у відзиві на позовну заяву, додатково зазначив, що у позивача не було жодних доходів, а тому зазначені суми коштів їй не належать, просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення, представника позивача, відповідча [PERSON] , показання свідка [PERSON] , з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об`єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 68 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2004 року, який розірвали 15.09.2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Як вбачається з копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , позивач змінила прізвище та ім`я на [PERSON] . Частина четверта статті 65 Сімейного кодексу України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, за час перебування в шлюбі відповідачем [PERSON] , за згодою позивача було укладено договори позики коштів та договір лізингу. З наданих суду копій договорів, вбачається, що 24.07.2013 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів на суму 355\~600 грн., строком повернення до 24.01.2014 року. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., зареєстрований в реєстрі за № 4028. З вказаного договору вбачається, що такий укладено за згодою позивача, як другого з подружжя, в інтересах сім`ї, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою останньої від 24.07.2013 року. Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 07.02.2019 року, яка набрала законної сили, за вищевказаним договором позики з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто 331\~100 грн. Відповідно до ч.2 ст.60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~Статтею 57\~цього ж\~кодексу визначено\~режим особистої\~власності кожного\~із подружжя,\~зокрема,\~таким є\~майно,\~набуте до\~шлюбу; майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але на\~підставі договору\~дарування або\~в порядку\~спадкування; майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але за\~кошти,\~які належали\~їй,\~йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Враховуючи те, що кошти, які стали предметом договору від 24.07.2013 року передавались у позику за згодою позивача саме як спільні кошти, що стверджується нотаріально засвідченою заявою останньої, зважаючи на відсутність доказів про те, що такі кошти згідно ст.57 Сімейного кодексу України є особистим майном відповідача, суд приходить до висновку, що такі кошти є об`єктом спільного майна подружжя позивача та відповідача [PERSON] , а відтак, підлягають поділу між ними. З огляду на те, що такі кошти було стягнуто з [PERSON] за договором позики в користь відповідача [PERSON] вже після припинення шлюбних відносин між сторонами, відтак, розпорядження після їх отримання здійснено виключно відповідачем, а також враховуючи принцип рівності часток, відсутність обставин, які б давали підставу для відступу від рівності часток, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] в користь позивача підлягає стягненню половина отриманих коштів, а саме 165\~550 грн. ( з розрахунку: 331\~100 грн./2). \~ \~ \~ \~Крім того, з копії договору фінансового лізингу автомобіля № LVNLA-00000188 від 15.01.2018 вбачається, що такий укладено між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] . Вказаний договір укладено [PERSON] за згодою його дружини [PERSON] , про що свідчить копія нотаріально посвідченої заяви останньої від 15.01.2018 року. \~ \~ \~ \~Предметом вказаного договору є автомобіль марки «Mazda 6», 2017 року виготовлення, номер шасі [NUMBER] , який на даний час зареєстрований за [PERSON] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Аналогічні положення містить і ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг». Крім того, відповідно до ст.3 цього з закону відносини, що виникають між лізингодавцем та продавцем (постачальником) у зв`язку з набуттям лізингодавцем у власність об`єкта фінансового лізингу для подальшої передачі цього об`єкта лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України\~про купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відповідно до п.13.1 договору сторонами погоджено, що укладений ними договір є змішаним договором в якому містяться положення договору фінансового лізингу та договору купівлі-продажі (в частині переходу права власності на предмет лізингу). \~ \~ \~ \~Крім того, як вбачається із змісту договору фінансового лізингу автомобіля № LVNLA-00000188 від 15.01.2018 щомісячні лізингові платежі за таким включає платіж з відшкодування вартості предмету лізингу (п.14.3 договору). Зазначені обставини спростовують твердження відповідача про те, що за умовами фінансового лізингу сплачувались кошти лише за користування вказаним транспортним засобом. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом на даний час відповідачем [PERSON] повністю виконані умови договору фінансового лізингу та вказаний автомобіль перебуває у його власності. \~ \~ \~ \~Також судом встановлено, що за час шлюбу сторін, а саме в період з 15.01.2018 року по 15.09.2018 року, було сплачено за договором фінасового лізингу автомобіля 301\~332 грн., що підтверджено відомостями наданими ПАТ «ПриватБанк». \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що вказані кошти сплачувались за час перебування у шлюбі, відсутність даних про те, що сплачувані кошти були особистою власністю будь-кого із подружжя, суд вважає, що вищевказана сума сплачених за договором фінансового лізингу, яка складає 301\~332\~грн.\~є об`єктом\~спільного майна\~подружжя.\~З огляду\~на подальшу\~сплату платежів\~ особисто\~ відповідачем\~та набуття\~ним права\~власності на\~автомобіль,\~поділу між\~сторонами підлягає\~саме сума\~301\~332\~грн.\~ Виходячи з принципу рівності часток, відсутність обставин, які б давали підставу для відступу від такої рівності, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню половина вказаних коштів, яка становить 150\~666 грн. (з розрахунку: 301\~332 грн./2). Крім того, судом встановлено, що 08.07.2017 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів на суму 135\~960 доларів США, що станом на момент надання позики становило 3\~537\~679 грн., терміном повернення до 01.09.2017 року. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., зареєстрований в реєстрі за № 695. З вказаного договору вбачається, що такий укладено за згодою позивача, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою останньої від 08.07.2017 року. Вказаною нотаріально посвідченою заявою [PERSON] дала згоду своєму чоловіку, [PERSON] , на передачу в позику грошових коштів в сумі 3\~537\~679 грн, що відповідно до курсу НБУ на момент посвідчення цього договору становило 135\~960 доларів США. При цьому, у вказаній заяві вона підтвердила, що договір укладається її чоловіком в інтересах сім`ї та відповідає їхньому спільному волевиявленню. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (Правова позиція ВСУ у справі № 6-539цс16). Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч.1\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що кошти, які є предметом договору укладеного 08.07.2017 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] , передавались у позику за нотаріально посвідченою заявою позивача, зважаючи на відсутність достатніх та належних доказів про те, що такі кошти згідно ст.57 Сімейного кодексу України є особистим майном відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку, що такі кошти є об`єктом спільного майна подружжя позивача та відповідача [PERSON] , а відтак, підлягають поділу між ними. З огляду на те, що такі кошти знаходяться не у одного із подружжя, а у іншої особи на підставі укладеного договору, виходячи з принципу рівності часток, відсутність обставин, які б давали підставу для відступу від такої рівності, суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на Ѕ частку грошових коштів, що є предметом договору позики від 08.07.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що становить 67\~980 доларів США. Суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON] про те, що кошти передані у позику [PERSON] не є спільним майном подружжя, а передані ним у позику відповідачу [PERSON] , оскільки суду не надані докази, що в силу ст.1047 Цивільного кодексу України, такий правочин укладений у письмовій формі. Щодо вимог позову про стягнення з [PERSON] частини коштів, що є предметом договору позики від 08.07.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] в розмірі 67\~980 доларів США, то така вимога позивачем заявлена передчасно, оскільки лише після набрання даним рішенням суду про визнання права спільної власності подружжя та частку позивача у такому, позивач набуде права вимоги до [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 11\~350 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved