Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що відповідачами по справі є [PERSON] , його колишній зять (колишній чоловік його доньки [PERSON] , яка на даний час проживає окремо від нього в м. Калуш), та [PERSON] , колишня співмешканка його сина [PERSON] , який помер [INFO] . Він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Разом з ним за вищевказаною адресою зареєстровані, але не проживають, відповідачі по справі. Відповідач [PERSON] ще в 2011 році добровільно, зі своєї ініціативи покинув місце реєстрації, та з того часу він з членами сім`ї втратили з ним будь-які контакти, ніяких перешкод у проживанні відповідача ними не чинилося, останній добровільно залишив житло. Відповідачка [PERSON] ще 17.02.2021 добровільно, зі своєї ініціативи покинула місце реєстрації, та з того часу він втратив з нею будь-які контакти. Ніяких перешкод у проживанні відповідачки ним не чинилося, вона добровільно залишила житло. Реєстрація відповідачів в житловому будинку по [ADDRESS] створює йому перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідачів здійснює він, скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг не може. Таким чином відповідач [PERSON] вже майже на протязі більше як 11 років, а відповідачка [PERSON] на протязі більше як вісімнадцяти місяців (більше одного року), жодного разу по місцю своєї реєстрації не з`являлися та весь тягар по утриманню житлового будинку та сплаті комунальних платежів лежить виключно на ньому. З вищенаведеного встановлено, що відповідачі добровільно виселилися з його житлового будинку, тобто добровільно змінили своє місце проживання, вибувши в інше житлове приміщення та, відповідно, втратили право на користування його житловим будинком з зазначеного часу. Він бажає зняти відповідачів з реєстраційного обліку, щоб зменшити свої витрати з утримання житлового приміщення та отримати можливість в подальшому здійснювати користування зазначеним житловим приміщенням без обтяжень. У зв`язку з даними обставинами, так як його постійного доходу катастрофічно не вистачає на прожиття та сплату непомірних комунальних платежів, він вимушений звернутися за захистом свого права до суду. Представник позивача адвокат Жовнір М.Й. подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити за його відсутності та прийняти рішення на підставі наявних в справі доказів. Позовну заяву підтримує та просить суд задоволити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подавали, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 23, 24). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. ухвалою суду від 26.01.2022 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачам строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 06.10.2022 представник позивача адвокат Жовнір М.Й. подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити за його відсутності та прийняти рішення на підставі наявних в справі доказів. Позовну заяву підтримує та просить суд задоволити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обгрунтувань позивачки суду не надали, хоча були належним чином повідомлені про розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Враховуючи, що відповідачі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причин неявки не повідомили, відзиву на позов не подавали, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 225 від 07.09.2022, яка видана Сівко-Войнилівським старостинським округом Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області (а.с. 9). Відповідно до довідки № 226 від 07.09.2022, виданої Сівко-Войнилівським старостинським округом, разом з позивачем за адресою [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають, відповідач [PERSON] (колишній зять) та відповідачка [PERSON] (колишня співмешканка сина) (а.с. 13). Відповідач [PERSON] по місцю реєстрації не проживає з 2011 року, а відповідачка [PERSON] не проживає з 17.02.2021, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 224 від 07 вересня 2022 року, який складений комісією в складі старости Сівка-Войнилівського старостинського округу Галки О.Л., діловода [PERSON] , а також свідків: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-12). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу наявності підстав для визнання відповідачів таким, що втратив право користування житлом. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства свідчать про те, що реєстрація відповідачів у будинку, за умови документально підтвердженого права власності позивача на даний об`єкт нерухомості, перешкоджає останньому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом. Згідно зі ст.\~29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст.ст. 6, 7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» громадянин України, а також іноземець або особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів. Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Позовні вимоги позивача, направлені на позбавлення відповідачів права користування жилим приміщенням, а тому можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Поважні причини відсутності відповідачів у вищезазначеному житловому приміщенні відсутні. Як встановлено по справі, позивач є власником будинку в [ADDRESS] , право власності він набув у встановленому законом порядку, тому має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю згідно з положеннями ст. 318 Цивільного кодексу України, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в ній інших осіб. Волевиявлення власника майна за предметом позовних вимог спрямоване на визнання відповідачів таким, що втратили право користування жилим приміщенням. Такі вимоги необхідно вважати правомірними, оскільки вони в повній мірі узгоджується з тими правомочностями, які передбачається цивільно-правовим інститутом права приватної власності (ст.ст. 316, 318 Цивільного кодексу України). Поряд з цим, будь яких фактичних даних, які б свідчили про позбавлення позивача права власності на будинок, чи наявності у відповідачів права на користування ним, матеріали справи не містять. У позивача виникають незручності щодо вільного володіння своїм майном через те, що у будинку зареєстровані відповідачі. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що відповідачі не проживають у будинку позивача, однак добровільно не знялися з реєстрації, а їх реєстрація чинить перешкоди позивачу у вільному користуванні своїм майном. Таким чином, оскільки відповідачі понад рік без поважних причин відсутні і не проживають у будинку за місцем реєстрації, належним чином не здійснюють його утримання, за наявності законних підстав, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим будинком, підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 16, 29, 316, 317, 318, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved