Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення сплаченого авансу та пені за договором будівельного підряду № 18.02/21 від 18 лютого 2021 року. Свої вимоги мотивувала тим, що 18 лютого 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений договір будівельного підряду 18.02/21. На виконання умов договору позивачем 18 лютого 2021 року було здійснено перерахунок коштів у розмірі 38 000 грн., що становить 50% вартості робіт. Вказала, що кошти на рахунок відповідача поступили 19 лютого 2021 року, а тому обов`язок відповідача щодо терміну робіт розпочинає обраховуватися з 20 лютого 2021 року та роботи повинні бути завершені 25 березня 2021 року. Попри взяті на себе обов`язки за умовами договору відповідач станом на день звернення до суду не виконав комплекс будівельних робіт по влаштуванню покриття на сходах, в санвузлі та коридорі. Розпочинаючи з другої половини вересня 2021 року відповідач взагалі перестав відповідати на дзвінки та повідомлення позивача. Враховуючи викладене просила суд стягнути в ФОП [PERSON] на користь позивача сплачений аванс за договором будівельного підряду у розмірі 31 000 грн., пеню за порушення строків виконання робіт у розмірі 14 988, 68 грн., судовий збір у розмірі 908 грн. та витрати на отриману професійну правничу допомогу в розмір 26 550 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2022 року відкрито провадження за даним позовом, розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений строк сторони заперечень щодо такого розгляду не направили. Відповідач ФОП [PERSON] про розгляд справи повідомлений належним чином. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками отримав 07 червня 2022 року, що підтверджено зворотнім повідомленням та є належним повідомленням. Відзив на позов суду не подав. Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18 лютого 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір будівельного підряду №18.02/21. Відповідно до п. 1.1 Замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов`язання на свій ризик в обумовлений строк, власними та/або залученими силами та засобами з використанням власного матеріалу та/або матеріалів замовника у відповідності до завдання Замовника виконати комплекс будівельних робіт по влаштуванню покриття на сходах, в санвузлі та коридорі (далі за текстом - Роботи), а Замовник в свою чергу зобов`язується надати Підряднику належним чином підготовлений об`єкт (фронт Робіт, будівельний майданчик, приміщення тощо), прийняти від підрядника закінчені Роботи та сплатити їх вартість відповідно до умов Договору. Відповідно до п. 1.2 Комплекс будівельних робіт виконується підрядником на об`єкті за адресою: КГ Villaggo, будинок 83, Білогородка ( Києво-Святошинський район). Відповідно до п. 1.4 склад та обсяг Робіт, ціна та кількісні характеристики Робіт визначені в Кошторисі - Додаток № 1, який є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п. 2.1 сторони домовилися, що Договірна ціна (вартість) Робіт, які Замовник зобов`язується належним чином оплатити визначається приблизно (динамічною) договірною ціною, яка вираховується відповідним Рахунком - Додатком № 1, який враховує всі пов`язані з виконанням Робіт витрати Підрядника. Відповідно до додатку №1 до договору будівельного підряду №18.02/21 від 18.02.2021 року вартість робіт становить 75323,97 грн. Згідно з Додатком № 2 до Договору «Графік фінансування робіт», сторони погодили наступний графік (порядок) платежів, відповідно до якого Замовник зобов`язується фінансувати виконувані роботи Підряднику, а саме здійснити авансовий платіж (передплату) у розмірі 50 % вартості витрат на матеріали та робити, які визначені у Кошторисі - Додатку 1 до Договору будівельного підряду № 18.02/21 від 18.02.2021р. з моменту підписання Сторонами цього Додатку та/або з моменту готовності Замовника передати об`єкт (фронт робіт) Підряднику для виконання обумовлених робіт. Відповідно до додатку № 3 до договору «Графік виконаних робіт» сторони дійшли згоди, що початок виконання робіт розпочинається з моменту надання підряднику Замовником фронту виконання робіт. Сторони погодили, що термін виконання робіт розпочинається з моменту надання Підряднику фронту виконання робіт та триває протягом 21 (двадцять одного) робочого дня. Судом встановлено, що відповідно до копії квитанції від 18.02.2021 року [PERSON] перерахувала [PERSON] грошові кошти у розмірі 38 000 грн. Станом на дату звернення до суду з позовом, роботи виконані ще не були. Докази на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надані. В матеріалах справи міститься копія листування з відповідачем, відповідно до якої вбачається, що позивач намагалася врегулювати спір мирним шляхом, але відповідач не чинив жодних дій щодо завершення робіт та не повернув сплачений аванс. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Однак, з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч. 1 та 2 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (Замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Частинами 2 та 3 ст. 849 ЦК України встановлено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, що під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, Замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання Підрядником цієї вимоги-відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Частиною 4 ст. 849 ЦК України передбачено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. Отже, частиною другою цієї статті передбачено право замовника на відмову від договору підряду лише за наявності конкретно визначеної законодавством умови, коли підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим. При цьому наслідком такої відмови є виникнення саме у замовника права вимагати відшкодування збитків з підрядника. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 875 ЦК України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Згідно із ч. 3 ст. 875 ЦК України до договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд послідовно у своїй практиці зазначає, що під час розгляду спору між сторонами, який стосується виконання умов договорів підряду, до предмета дослідження, серед іншого, входить встановлення обставин щодо характеру, обсягу, якості робіт, що є предметом договору, строків їх виконання та порядок їх прийняття, аналіз доказів, поданих на підтвердження виконання та передання цих робіт, встановленню підлягає також відповідність визначеної в договорі вартості робіт фактично виконаним роботам (підпункт 8.4.1 постанови Верховного Суду від 28.01.2020 року у справі № 910/3802/19, пункт 4.6 постанови Верховного Суду від 12.03.2020 року у справі № 910/15234/18, постанова Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі № 910/5253/19, постанова Верховного Суду від 21.12.2020 року у справі № 910/14846/19). Для правильного вирішення спору, що виник у зв`язку з виконанням договору будівельного підряду необхідно з`ясовувати обставини належного/неналежного виконання як замовником, так і підрядником умов договору підряду, в тому числі і щодо виникнення/не виникнення у замовника права на відмову від договору підряду, яке відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України не є безумовним і пов`язано із діями підрядника (своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим), та чи належним чином воно (право на відмову) реалізовано (постанова Верховного Суду від 21.12.2020 року у справі № 910/14846/19). Вимогами ст. 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини ( умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 ЦПК України. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Доказів відсутності вини відповідача у порушенні строків виконання зобов`язань за договором, суду не надано, з огляду на що, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого авансу у розмірі 31000,00 грн. За змістом ст. 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу ст. 625 ЦК України вбачається, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 8.3 Договору, за порушення строків виконання Робіт, які визначені у графіку виконання робіт - Додаток № 3, з вини Підрядника, Підрядник зобов`язується сплатити Замовнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості виконуваних робіт за кожен день прострочення. Як вбачається з розрахунку наданого стороною позивача, котрий суд вважає за можливе покласти в основу судового рішення і який не спростований відповідачем доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, у відповідача перед позивачем, за період з 24 березня 2021 року до 08 жовтня 2021 року виникло прострочення з приводу виконання робіт, що призвело до нарахування пені у розмір 14 988,68 грн. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 14 988,68 грн. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно до ч. 3 ст. 133, ст. 140, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, особа, як понесла витрати, пов`язані з витребуванням доказів та вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, має право вимагати відшкодування цих судових витрат за рахунок іншої сторони. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2021 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Волкова та партнери» було укладено договір про надання правової допомоги №17/21. Відповідно до п. 1.1. за дорученням клієнтів адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну (правову) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором, а клієнт зобов`язується оплатити в повному обсязі послуги, пов`язані з наданням юридичної (правової) допомоги Адвокатським об`єднанням. Відповідно до п. 2.1.1 Адвокатське об`єднання представляє у встановленому порядку інтереси клієнтів в Солом`янському районному суді м. Києва з питань стягнення сплаченого авансу та пені за договором будівельного підряду №18.02/21 від 18 лютого 2021 року. Відповідно до п. 3.3 клієнт зобов`язаний оплатити послуги адвокатського об`єднання протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати підписання договору, якщо інше не обумовлено сторонами. Відповідно до п. 4.1 сторони домовилися, що оплата послуг Адвокатського об`єднання становить 26 550 грн. Відповідно до рахунку на оплату №102 від 29 вересня 2021 року вартість юридичних послуг становить 26550 грн. Відповідно до копії квитанції від 30.09.2021 року вбачається, що [PERSON] перерахував Адвокатському об`єднанню Волкова та партнери грошові кошти у розмірі 26550 грн. відповідно до рахунку №102 від 29 вересня 2021 року. За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Дослідивши, додані представником позивача докази щодо обсягу послуг, наданих адвокатом, а також враховуючи складність даної цивільної справи, часом витраченим адвокатом та те, що справа була призначене в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 8100, 00 гривень. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного, суд надходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial