Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю. Позовна заява мотивована тим, що 17 травня 2019 року близько 21-години 56 хв. машиніст тепловоза ТЭП70-101 №4316 [PERSON] , рухаючись з боку станції Суми в напрямку станції Смородино, на станції Суми-Товарна 60 км пікет №8 парної колії, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих травм загинув. Зазначене підтверджується постановою про закриття кримінального провадження. Позивачка зазначає, що втратила рідного батька, внаслідок чого змінився її життєвий устрій, оскільки втрата близької людини є непоправною та надзвичайно важкою для неї. Смерть її батька є різкою та психотравматичною подією, яка викликала в неї надзвичайний стрес та виключення з нормального способу життя. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд стягнути з АТ «Укрзалізниця» на її користь 280 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 липня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 04 серпня 2021 року. У відзиві на позовну заяву АТ «Українська залізниця» просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначає, що смерть [PERSON] настала внаслідок порушення ним пунктів 2.5, 2.6 «Правил безпеки громадян» на залізничному транспорті України», які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54. До того ж, позивачем не доведено чим підтверджується факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань та не зазначено якими доказами це підтверджується, а також відсутні міркування, за якими позивачем було визначено розмір моральної шкоди (а.с. 32-35). 04 серпня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено до 21 вересня 2012 року за клопотанням представника позивача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 15 листопада 2021 року. 15 листопада 2021 року протокольною ухвалою суду в справі оголошено перерву до 29 листопада 2021 року за клопотанням представника відповідача. 29 листопада 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 20 січня 2022 року у зв`язку з визнанням явки позивача обов`язковою. 20 січня 2022 року протокольною ухвалою суду в справі оголошено перерву до 16 березня 2022 року у зв`язку з визнанням явки позивача обов`язковою. Ураховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії в Україну, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п. 1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року № 5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні. Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року № 11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року. Справу призначено до судового розгляду на 07 червня 2022 року. 07 червня 2022 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 25 липня 2022 року за клопотанням представника позивача. 25 липня 2022 року протокольною ухвалою суду в справі оголошено перерву до 26 вересня 2022 року у зв`язку з визнанням явки позивача обов`язковою. В судовому засіданні позивачка [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та зазначила, що відносини з батьком у неї були добрі, хоча останні два місяці перед загибеллю вона за батьком не дуже спілкувалась, оскільки у них виник конфлікт, він хотів повернути її матір додому. Проте, з батьком увесь час спілкувався її чоловік. Батько завжди їй допомагав, любив її дітей, завжди підтримував. Не заперечувала, що інколи він вживав спиртні напої, але зауважила, що алкогольної залежності у нього не було, бо він працював водієм, до пенсії ще було далеко, тому він займався вантажоперевезенням, інколи возив людей. В день смерті він повертався з роботи додому і його збив потяг. Її моральні страждання полягають у втраті рідної людини, яка багато років їй допомагала. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача АТ «Українська залізниця» Пономаренко М.А. у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачки, повідомила, що з [PERSON] вона розлучена з 2001 року, але після розлучення вони жили разом. У 2018 році вона переїхала до дочки. Заначила, що в її доньки з батьком були нормальні відносини, він їй допомагав, гуляв з онуками. Розлучення батьків на їх стосунки не вплинуло. Смерть [PERSON] була несподіваною, в доньки було День народження, це сталося увечері, коли він йшов з роботи. Похованням займалась вона з донькою, іншої сім`ї в нього не було. Після загибелі батька донька була дуже засмучена, їй було тяжко, онуки також дуже сумували за дідом. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с. 11, 12). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 10). Причиною смерті згідно лікарського свідоцтва про смерть № 333 від 20 травня 2019 року вказана: сполучена тупа травма тіла (а.с. 9). У ході досудового розслідування встановлено, що 17 травня 2019 року близько 21-години 56 хв. машиніст [PERSON] , керуючи тепловозом ТЭП70-101 №4316 рухаючись з боку ст. Суми в напрямку ст. Смородино, на станції Суми-Товарна 60 км пікет №8 парної колії, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який намагався перейти через колію в непризначеному для цього місці, справа наліво відносно напрямку руху поїзду (зі слів машиніста). Унаслідок наїзду останній помер на місці події. Відповідно до висновку СМЕ №425/317 від 08 липня 2019 року смерть гр. [PERSON] настала внаслідок сполученої тупої травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток основи та склепіння черепу з пошкодженням головного мозку, пошкодженням грудного відділу хребта та розривом спинного мозку, перелом грудини, множинні переломи ребер. При судово-медичній експертизі крові виявлено спирт етиловий в концентрації - 3,99 %о, що стосовно до живих осіб може відповідати тяжкому алкогольному отруєнню. Також встановлено, що дії гр. [PERSON] не відповідали вимогам п. 2.5, 2.6 Правил. Дані невідповідності полягають у тому, що громадянин [PERSON] наблизився до залізничної колій на відстані менше п`яти метрів та йшов по колії перед поїздом, що наближався. Постановою слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області Рибакова О.Ю. від 04 січня 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019200440001404 від 18 травня 2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України (а.с. 6). Згідно з інформацією АТ «Укрзалізниця» від 07 червня 2021 року за № ЦЦТех-08/159 тепловоз ТЕП70 № 101 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Смородине» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Смородине» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст тепловоза з 11 серпня 1998 року по теперішній час (а.с. 8). Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо моральна шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виходячи із положень частини другої статті 1187 та частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. У пункті 5 частини третьої постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року зазначено, що відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце у випадках, спеціально передбачених законодавством. Отже, вирішуючи спір, на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок смерті батька, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Проте, визначаючи розмір суми відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить із наступного. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Відповідно до пункту 2.1 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії». Згідно з пунктом 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України пішоходам забороняється знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, установлені обставини справи, зокрема те, що потерпілий, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, йшов по колії перед поїздом, що наближався та доводи щодо грубої необережності потерпілого, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування шкоди у сукупності з іншими фактичними обставинами, суд вважає, що є правові підстави для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 50 000 грн, що буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості. Подібних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 15 червня 2022 року у справі № 748/702/21, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. За подання даної позовної заяви до суду судовий збір визначається у сумі 2800 грн (1% від 280000 грн). Позивачка судовий збір при зверненні до суду не сплачувала, оскільки була звільнена від його сплати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене, а також те, що позовні вимоги задоволено на 17,86 % (50000 грн * 100 % / 280000 грн), з відповідача на користь держави підлягає стягненню 500 грн 08 коп. судового збору (17,86 % від 2800 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial