Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

23 червня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про\~відшкодування збитків. Позовна заява\~мотивована тим,\~що 19\~вересня 2019\~року між\~позивачем та\~відповідачем було\~укладено договір\~купівлі-продажу\~транспортного засобу\~№ 1243/2019/1678484,\~відповідно до\~якого позивачем\~було придбано\~за 156209,94\~грн транспортний\~засіб НОNDА,\~модель:\~CIVIC,\~рік випуску:\~2007,\~колір:\~сірий,\~номер кузова:\~ [NUMBER] ,\~свідоцтво про\~реєстрацію:\~ [NUMBER] ,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~зареєстрований за\~продавцем 06.04.2019.\~При цьому,\~відповідно до\~п.\~1.2\~договору продавець\~гарантує,\~що майно,\~яке є\~предметом продажу\~за даним\~договором належить\~йому на\~праві власності,\~не обтяжене\~арештом,\~у розшуку,\~заставі не\~перебуває.\~Однак,\~згодом було\~виявлено,\~що відповідач\~продав позивачу\~автомобіль,\~не маючи\~на це\~права,\~оскільки через\~неправомірні дії\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» автомобіль\~НОNDА\~незаконно вибув\~з власності\~ [PERSON] .\~Зокрема,\~рішенням Шевченківського\~районного суду\~м.\~Києва від\~25.08.2020\~у справі\~№ 761/38509/18,\~витребувано з\~володіння [PERSON] на користь [PERSON] транспортний засіб НОNDА,\~модель:\~CIVIC,\~рік випуску:\~2007,\~номер кузова:\~ [NUMBER] .\~Також,\~рішенням суду\~було встановлено,\~що [PERSON] \~є добросовісним\~набувачем спірного\~автомобіля.\~Постановою Київського\~апеляційного суду\~від 20.01.2021\~рішення Шевченківського\~районного суду\~м.\~Києва від\~25.08.2020\~було залишено\~без змін.\~Позивач вважає,\~що у\~нього як\~у добросовісного\~набувача було\~вилучено спірний\~автомобіль,\~а тому\~він має\~право на\~відшкодування його\~вартості визначеної\~договором купівлі-продажу,\~тому просив\~суд задовольнити\~позов у\~повному обсязі.\~ \~ \~ \~ 21 грудня 2021 року відповідач звернувся до суду з відзивом на позов. Як на підставу заперечень посилається на те, що при укладенні договору купівлі-продажу № 1243/2019/1678484 від 19.09.2019 у відповідача були відсутні відомості щодо накладення арешту на транспортний засіб або відомості про те, що транспортний засіб являється предметом спору в суді, оскільки договір було укладено, перереєстрація автомобіля відбулася. Договір купівлі-продажу укладався у сервісному центрі РСЦ МВС в Дніпропетровській області, і якщо б на момент укладення договору було б відомо, що транспортний засіб обтяжений арештом, або перебуває у розшуку, заставі, регіональний центр відмовив би в укладенні договору та перереєстрації автомобіля. На момент укладення договору відповідач вважав себе повноправним власником, оскільки сам купив автомобіль, і як з`ясувалось, вже після накладення арешту 06.04.2019. Про наявність судового рішення відповідач дізнався вже після звернення позивача до суду з вказаним позовом, а тому не приховував вказаного факту від позивача. Просив суд відмовити позивачу у позові, та стягнути на його користь 4000 грн витрат на правничу допомогу. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнає, просить відмовити в позові, та стягнути судові витрати понесені відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 19.09.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1243/2019/1678484, відповідно до якого позивачем було придбано транспортний засіб НОNDА, модель: CIVIC, рік випуску: 2007, колір: сірий, номер кузова: [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за продавцем 06.04.2019. Пунктом 2 договору визначено, що продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору у суді. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 156209,94 грн (а.с.6-7). Рішенням Шевченківського районного сулу м. Києва від 25.08.2020, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.01.2021, частково задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», витребувано з володіння [PERSON] на користь [PERSON] транспортний засіб НОNDА, модель: CIVIC, рік випуску: 2007, колір: сірий, номер кузова: [NUMBER] ; стягнено з [PERSON] на\~користь [PERSON] судовий збір 2869,04 грн. Зважаючи на обставини встановлені у судовому засіданні суд прийшов висновку, що наявні підстави для витребування у [PERSON] ,який є добросовісним набувачем, виходячи з норм Цивільного Кодексу України, на користь [PERSON] спірний автомобіль, оскільки він вибув з володіння останнього поза його волею на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому скасовано (а.с.8-20). Відповідно до \~ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 661 ЦК України, у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Пунктом 25 Постанови № 5 від 07.02.2014 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна. Відповідно до Постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 61-4573св19 від 08.07.2020, конструкція, за якою добросовісний набувач утрачає майно й сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар, тому в разі задоволення індикаційного позову суд повинен вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачеві понесених ним витрат на придбання майна. У пункті 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у разі, якщо позов власника про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до статті 661 ЦК України звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішення суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. Таким чином, судом встановлено, що позивач є добросовісним набувачем спірного автомобіля, та на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1243/2019/1678484, не знав та не міг знати про відсутність у відповідача прав на продаж автомобіля НОNDА, в результаті чого ним було понесено збитки в розмірі вартості автомобіля 156209,94 грн, а тому вказана сума в якості відшкодування збитків підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судом враховано заперечення відповідача, однак в ході слухання справи вони не знайшли підтвердження належними, допустимими, та достовірними доказами у відповідності до вимог статей 77-79 ЦПК України, та спростовуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи, якими встановлено порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу транспортного засобу. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України» § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Відповідно до ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2021 рік, складала 1562,10 грн, а також судовий збір за звернення до суду з заявою про забезпечення позову в розмірі 454 грн, а всього 2016,10 грн, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved