Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

15 грудня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третіми особами зазначивши Харківську міську раду та Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради., відповідно до якої позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 03.08.2005 року виконавчим комітетом Жовтневої районної ради м. Харкова на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова №48-1 від 02.08.2005 року був виданий ордер №001077 на право заняття службового житлового приміщення житловою площею 39,6 кв. м, а саме двокімнатної ізольованої квартири за адресою: [ADDRESS] , гр-ну [PERSON] з дружиною [PERSON] і донькою [PERSON] . На той період часу [PERSON] працював теслярем в КВЖРЕП-91 Жовтневого району м. Харкова. Рішенням виконкому Жовтневої районної ради у місті Харкові №36-21 від 07.06.2005 зазначена квартира була включена до числа службових. Разом з тим, [INFO] [PERSON] помер.На даний час в квартирі зареєстровані 7 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У 2015 році відповідачі зібрали свої речі, виїхали до Російської Федерації, але з реєстрації місця проживання не знялись. З того часу вони в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживають, не сплачують комунальні послуги, їх особистих речей в квартирі немає. Крім того, позивач вказує, що факт перетину відповідачами державного кордону України та їх виїзду за її межі може бути підтверджено відповідною інформацією з Державної прикордонної служби України. Як зазначає позивач, до теперішнього часу квартира [ADDRESS] не приватизована. Позивач вказує, що вона та її донька [PERSON] щомісячно сплачують значні грошові суми за житлово-комунальні послуги за осіб, які з 2015 року не проживають в квартирі. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній цивільній справі, призначено судове засідання. Крім того, клопотання позивача про витребування доказів - задоволено. Витребувано в Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України за період з 01.01.2015 по теперішній час відповідачами по справі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 червня 2022 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про виклик свідків - задоволено. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 02 лютого 2022 року представником третьої особи Харківської міської ради на адресу суду за вх. №2636 надійшли письмові пояснення, в яких останній просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, оскільки на думку представника третьої особи, позивач належним чином не обґрунтовує свої позовні вимоги, не надала належних та допустимих доказів відносно фактичного місцезнаходження відповідачів. 03 серпня 2022 року представником третьої особи Департаментом служб у справах дітей надано висновок щодо визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що вважає за недоцільне визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: [ADDRESS] . В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] ( яка діє на підставі ордеру від 24 червня 2022 року) підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і позивач по справі. Представник третьої особи Харківської міської ради Марченко М.С. (який діє на підставі довіреності від 31 грудня 2021 року № 08-21/4373/2-21) у судовому засіданні просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, оскільки на думку представника третьої особи, позивач належним чином не обґрунтовує свої позовні вимоги, не надала належних та допустимих доказів відносно фактичного місцезнаходження відповідачів. Зазначив, що квартира за адресою: [ADDRESS] до теперішнього часу службова та є власністю територіальної громади. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надали заяву про розгляд справу у його відсутність. Також надали суду висновок №151 від 03.08.2022 щодо недоцільності визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника 3-тьої особи Харківської міської ради, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом було встановлено, що 03 серпня 2005 року виконавчим комітетом Жовтневої районної ради м. Харкова на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова №48-1 від 02 серпня 2005 року був виданий ордер №001077 на право заняття службового житлового приміщення житловою площею 39,6 кв. м, а саме двокімнатної ізольованої квартири за адресою: [ADDRESS] , гр-ну [PERSON] з дружиною [PERSON] і донькою [PERSON] . На той період часу [PERSON] працював теслярем в КВЖРЕП-91 Жовтневого району м. Харкова (а.с. 15-18, 25). Згідно з відповіді Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 10 березня 2021 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] прийнятий у комунальну власність територіальної громади м. Харкова рішенням 33 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 22 лютого 2005 року. За станом на теперішній час приватизація житла за адресою: [ADDRESS] не проводилась (а.с. 23). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 20 жовтня 2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що було складено відповідний актовий запис №16070 (а.с.19). Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 10 грудня 2020 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Позивач зазначає, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2015 року, що їх реєстрація носить формальний характер. Згідно з ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71ЖК УРСР, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі N 205/4245/17 (провадження N 61-17628св19). Відповідне положення міститься й у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року му справі № 686/8440/16-ц.Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , та їх діти неповнолітній [PERSON] , малолітній [PERSON] зареєстровані у спірній квартирі [ADDRESS] . Позивач [PERSON] пояснила, що проживає в квартирі, за адресою: [ADDRESS] , зі своїми донькою та внуками. Відповідачем по даній справі є її старша донька, яка у 2014 році разом зі своєю сім?єю виїхала проживати до [PERSON] , прийняла громадянство Росії та народила там третю дитину. Зазначила, що відповідачі за комунальні послуги не сплачують, у ремонті квартири участь не приймають, також зазначила, що на похорон свого батька відповідач [PERSON] не приїжджала. [PERSON] повідомила, що спілкується зі своєю донькою [PERSON] , проте остання квартирою не цікавиться, приїхати та виписатися з квартири не може, оскільки в неї народилася дитина. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі, але не проживають в даній квартирі більше 6 років, оскільки переїхали до Росії. Вказана квартира не приватизована. Особистих речей відповідачів в квартирі немає, діти відповідачів не навчаються в м. Харкові. За повідомленням прикордонної служби відповідачі разом зі своїми дітьми виїхали до Росії в 2019 році. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] та проживає за адресою: [ADDRESS] біля 10 років. Відповідачів знає як сусідів. Донька [PERSON] навчалась в одному класі з сином [PERSON] - [PERSON] та закінчили початкову школу. Свідок зазначила, що відповідачі не проживають у квартирі більше 6 років та виїхали до [PERSON] , особистих речей у квартирі немає, оскільки [PERSON] особисто бачила як відповідачі виїжджали та завантажували свої речі. Також зазначила, що 2 роки тому помер батько відповідача [PERSON] та остання на похорон батька не приїжджала. Свідок [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] повідомив, що відповідачі по справі не проживають у квартирі [ADDRESS] приблизно з 2016 року, зі слів чув, що вони переїхали до Росії. Свідок [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] повідомила, що сторін у справі знає, оскільки вони її сусіди, відповідачі по справі виїхали до Російської Федерації біля 5 років тому. Відповідач [PERSON] , матері своїй [PERSON] не допомагає, на похорон свого батька не приїжджала. На теперішній час в квартирі проживає позивач [PERSON] разом з молодшою донькою та її сім?єю. Речей відповідачів в квартирі немає. На запит суду Адміністрацією Державної прикордонної служби України надано відповідь, з якої вбачається, що за період з 24 січня 2017 року по 24 січня 2022 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] неодноразово перетинали державний кордон України у пункті пропуску «Гоптівка». Останній раз перетинали державний кордон з України в листопаді 2019 року (а.с. 49). Згідно відповіді ДОП ВП №1 ХРУП №3 ГУ НП України, від [PERSON] та [PERSON] не надходили заяви за фактом перешкоджання їм у користуванні квартирою розташованою за адресою [ADDRESS] ( а.с. 153).. Отже, в судовому засіданні було достовірно встановлено та підтверджено вищезазначеними доказами, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх діти [PERSON] , [PERSON] виїхали на постійне місце проживання до іншого міста та не проживають за місцем реєстрації без поважних причин понад шість місяців. Щодо позиції 3-тьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради відносно недоцільності визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Конституційним правом кожної дитини є право на житло (ст. 47 Конституції України). У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. За ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ст.27 Конвенції про права дитини). У відповідності до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», охороною дитинства є система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Частиною 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Так як спірна квартира не є місцем проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , тому дана квартира не може бути і місцем проживання неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] , які проживають разом зі своїми батьками -відповідачами. Як вбачається з пояснень свідків, відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] та їх діти неповнолітній [PERSON] , та малолітній [PERSON] виїхали до Російської Федерації у 2014 році, будь-яких особистих речей відповідачів у квартирі за адресою: [ADDRESS] немає. Відповідачі за комунальні послуги не сплачують протягом 6 років, не забезпечують збереження житла та підтримання його в належному стані. Відсутність відповідачів в Україні та відповідно у квартирі за адресою: [ADDRESS] протягом шести місяців підтверджується також відповіддю Адміністрації Державної прикордонної служби України,а саме: за період з 24 січня 2017 року по 24 січня 2022 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] неодноразово перетинали державний кордон України у пункті пропуску «Гоптівка». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання [PERSON] , [PERSON] та їх дітей неповнолітнього [PERSON] , малолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. Долю судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved