Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

06.10.2022 [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою про видачу обмежувального припису. Вимоги, викладені у заяві, обґрунтовує тим, що заявниця проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також проживає внук заявниці [PERSON] , який є особою з інвалідністю І групи та обмежено пересувається за допомогою інвалідного візка. Догляд за [PERSON] здійснює заявниця. Однак через надмірне споживання алкогольних напоїв [PERSON] постійно чинить на заявницю моральний та психологічний тиск, застосовує фізичну силу, що призводить до фізичних та моральних страждань [PERSON] та погіршення якості її життя. Таке насильство виражається у тому, що [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ображає заявницю нецензурною лайкою, відбирає пенсію та заощадження, погрожує фізичною розправою. Вказані дії призвели до того, що заявниця була змушена покинути свою квартиру та тимчасово переїхала проживати до родичів. При цьому [PERSON] неодноразово зверталась за захистом до правоохоронних органів, однак це не дало жодного результату, оскільки [PERSON] не змінив своєї поведінки та продовжує вчиняти домашнє насильство відносно заявниці. За таких підстав відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, ст. 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявниця просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 3 місяці з покладенням на нього заборони перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 06.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 07.10.2022. У судовому засіданні 07.10.2022 заявник [PERSON] та її представник адвокат Остапчук В.І. заяву підтримали з викладених у заяві підстав та просили заяву задовольнити повністю. Пояснили, що [PERSON] , хоча і є особою, яка обмежено пересувається, однак має достатньо фізичної сили, щоб погрожувати заявниці та застосовувати до неї домашнє насильство. Цьому також сприяє зловживання [PERSON] алкогольними напоями. Заявниця боїться онука та на даний час проживає у родичів. Мати [PERSON] знаходиться за кодоном та останній перебуває повністю на утриманні заявниці, яка також здійснює за онуком догляд. У судове засідання 07.10.2022 заінтересована особа [PERSON] , відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, не з`явився. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від заінтересованої особи не надходило. Указане відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяві слід відмовити з таких підстав. Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 21.01.200 Тернопільським міським МВ УМВС України в Тернопільській області. Крім цього, з довідки № 167 від 30.03.2021 вбачається, що власником житлової площі за вказаною адресою є [PERSON] . Також за вказаною адресою зареєстрований і проживає внук заявниці [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються зазначеною вище довідкою та змістом рапорту інспекторі чергової частини Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Гутман Є.П. ЄО № 23082 від 10.08.2022. Крім цього, суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю І групи підгрупи Б, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] . Так, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі за текстом Закон). Так само і згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За змістом п. 3, 4, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку та спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частиною 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Так, в обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказала, що її внук [PERSON] протягом тривалого часу вчиняє щодо неї діяння психологічного та фізичного насильства. На підтвердження цих діянь та спричинення їй шкоди заявниця надала суду такі докази: - відповідь на запит Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 08.09.2022 № Н-149; - лист Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 23.04.2021 № 2267; - рапорт інспектора чергової частини Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Гутман Є.П. ЄО № 23082 від 10.08.2022. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Враховуючи положення Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним вище законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 3 ст. 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Заявниця [PERSON] , звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо свого внука [PERSON] , обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство, яке виразилось зокрема, у тому, що [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, застосовує до заявниці фізичну силу, а також ображає [PERSON] нецензурною лайкою, відбирає пенсію та заощадження, погрожує фізичною розправою. Унаслідок таких дій [PERSON] заявниця зазнає моральних страждань та погіршення якості її життя, а також була змушена покинути своє житло та тимчасово переїхати проживати до родичів. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що обставини, на які посилається заявниця, не доведені належними та достатніми доказами та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Так, з наданих заявником відповіді на запит Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 08.09.2022 № Н-149, листа Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 23.04.2021 № 2267 та рапорту інспектора чергової частини Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Гутман Є.П. ЄО № 23082 від 10.08.2022 вбачається, що дійсно [PERSON] здійснювала неодноразові виклики працівників правоохоронних органів стосовно неналежної поведінки її внука, який проживає спільно з нею за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим зі змісту вказаних вище документів вбачається, що за наслідками опрацювання правоохоронними органами звернень заявниці [PERSON] не був притягнутий до будь-якого виду відповідальності, зокрема, адміністративної, оскільки матеріали за зверненнями заявниці списано «до справи» за спрощеною схемою. При цьому сам по собі факт звернення заявниці до правоохоронних органів не може свідчити про вчинення [PERSON] відносно [PERSON] домашнього насильства. Так само з наявної у вільному доступі інформації з офіційного веб-сайту судової влади України та з Єдиного державного реєстру судових рішень не вбачається, що [PERSON] був притягнутий до відповідальності за вчинення відносно [PERSON] будь-якого виду домашнього насильства. Крім цього, суд звертає увагу, що зі змісту відповіді на запит Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 08.09.2022 № Н-149 вбачається, що здебільшого [PERSON] здійснювала виклик патрульних поліцейських, оскільки [PERSON] вчиняв сварку внаслідок вживання алкогольних напоїв, розпивав алкогольні напої в компанії друзів, голосно слухав музику, вчиняв бійку з друзями, які прийшли до нього в гості. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] систематично порушує правила співжиття та робить неможливим для [PERSON] проживання з ним в одній квартирі. Так, відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. З урахуванням викладених положень закону суд звертає увагу, що заявник не позбавлена можливості в порядку, передбаченому ст. 157 ЖК України, звернутись до суду з позовом про виселення [PERSON] , враховуючи те, що останній систематично порушує правила співжиття. Крім цього, заявниця просить заборонити [PERSON] на строк 3 місяці перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Однак суд встановив, що місце проживання заявниці є одночасно і зареєстрованим місцем проживання заінтересованої особи. При цьому судом також встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю І групи та обмежений в пересуванні. Доказів належності [PERSON] будь-якого нерухомого майна чи можливості проживати в іншому місці суду не надано. Відтак суд приходить до висновку, що встановлення [PERSON] заборони перебування в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , є непропорційним втручанням у права [PERSON] , оскільки суттєво обмежить право останнього на житло. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed