Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] до [PERSON] , Державної казначейської служби України, Головного управління державної казначейської служби, третя особа Придніпровський відділ ДВС у м. Черкаси про визнання автомобіля спільним сумісним майном подружжя, визнання права власності та зняття арешту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є її чоловіком. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.06.2020 його засуджено за ч.3 ст.368 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його особистою власністю. В ході розслідування кримінального провадження відносно [PERSON] , ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2017 року, було накладено арешт на автомобіль Volkswagen Passat, 1.8, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Третьою особою, на виконання вироку 27.05.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та 19.05.2022 року винесено постанову про арешт автомобіля Автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. 20.06.1981 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. 26.03.2015 року ними було за спільні кошти придбано даний автомобіль. Просить визнати автомобіль спільним сумісним майном подружжя, поділити даний автомобіль, визнавши з нею право власності на Ѕ частину та стягнути з неї на користь держави Ѕ частину його вартості в сумі 119988 грн. Зняти арешт з автомобіля, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва та постановою Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ). Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.07.2022 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.08.2022 року підготовче засідання по справі завершено та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Хомік С.Г. позовні вимоги позивача підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги позивача визнає. Представник відповідача Головного Управління Державної казначейської служби надав суду заяву про розгляд справи в їх відсутність. Третя особа, будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.06.2020 [PERSON] засуджено за ч.3 ст.368 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його особистою власністю. В ході розслідування кримінального провадження відносно [PERSON] , ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2017 року, було накладено арешт на автомобіль Volkswagen Passat, 1.8, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Постановою Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 19.05.2022 винесено постанову про арешт автомобіля Volkswagen Passat, 1.8, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Судом встановлено, що 19.03.2015 року було укладено договір № 875214 між ТОВ «Авто-Стар Черкаси» та [PERSON] на підставі якого [PERSON] придбав автомобіль Volkswagen Passat, 1.8, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, сторони уклали шлюб 20.06.1981 року у Жаботинській сільській раді Кам`янського району Черкаської області, актовий запис № 9. Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15 (постанова від 16.12.2015 року) висловлена Правова позиція про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз зібраних доказів свідчить про те, що автомобіль придбаний в період шлюбу сторін по справі, і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сторонами інших доказів суду не надано. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до положень Сімейного кодексу України у випадку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна жінки та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не зазначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.69 ч.1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено, а тому суд вважає, що частки сторін у праві власності на автомобіль є рівними. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов в частинні визнання автомобіля спільним сумісним майном подружжя підлягає до задоволення. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Так як автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та є неподільною річчю, суд вважає визнати за позивачкою право власності на автомобіль та в зв`язку з конфіскацією майна відповідача [PERSON] , суд вважає стягнути з позивачки на користь держави Ѕ частину вартості автомобіля, що становить 119988 грн, відповідно до звіту проведення незалежної оцінки експерта вартості автомобіля. В ході судового розгляду було встановлено, що позивачкою внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Черкаській області 119988 грн. за Ѕ частину вартості автомобіля. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Постільки, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2017 року та постановою Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.05.2022 року накладено арешт на даний автомобіль, суд вважає ухвалу суду та постанову державного виконавця скасувати. З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Outcome: approved