Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

[PERSON] через представника адвоката Сампару Н.М. звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області (ОТГ), у якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 3/4 земельної ділянки площею 0,1500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6125055400:04:001:0316. В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що 16.01.2018 [PERSON] було складено заповіт, згідно якого остання заповіла позивачу [PERSON] усе своє майно, яке за законом належатиме їй на день смерті, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось і все те, на що вона матиме право. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] , за заявою спадкоємця за заповітом [PERSON] , видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.01.2018 на земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку нотаріусом відмовлено через те, що вказана земельна ділянка належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності без виділення часток. Враховуючи вказані обставини, позивач звернулась до суду для визнання права власності на спадкове майно за рішенням суду. Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25.03.2022 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач у встановлений судом строк усунула недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 02.06.2022 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29.06.2022, яке було відкладено 01.08.2022. Ухвалою суду від 01.08.2022 було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Теребовлянської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №204/2021, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 25.08.2022 витребувані документи надійшли до суду. Ухвалою суду від 31.08.2022 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 29.09.2022, розгляд справи було відкладено на 19.10.2022, у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник позивача адвокат Сампара Н.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак 29.06.2022 подала до суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Спірідонов В.В. в судове засідання не з`явились повторно, однак відповідач належним чином була повідомлена про день, час і місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань щодо розгляду справи суду не надходило. Представник відповідача Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області (ОТГ) в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6125055400:04:001:0316, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) належала на праві спільної сумісної власності\~ [PERSON] та [PERSON] . Розмір часток співвласників у правовстановлюючому документі не визначений. Вказане підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 03.09.2021 (а.с.6-7). За життя 16.01.2018 [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області від 16.01.2018, згідно якого заповіла [PERSON] усе своє майно, яке за законом належатиме їй на день смерті, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось і все те, на що вона матиме право за законом (а.с. 75-зворот). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.02.2021, виданого виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільській області, [PERSON] померла [INFO] в с.Микулинці, Теребовлянського району, Тернопільської області (а.с.74-зворот). 13.07.2021 [PERSON] звернулася до нотаріуса Теребовлянської державної нотаріальної контори Тернопільської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , внаслідок чого заведено спадкову справу №204/2021. Також 16.08.2021 в Теребовлянській державній нотаріальній конторі зареєстровано заяву про прийняття спадщини за заповітом (яка надійшла поштою) від [PERSON] , в користь якої від імені [PERSON] був посвідчений заповіт від 22.05.2015 за реєстровим №317. Інші спадкоємці не звертались. Вказане підтверджується копією спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 72-77). 18.02.2022 державним нотаріусом Теребовлянської державної нотаріальної контори Хомутовою О.М. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.01.2018 після смерті [PERSON] на 3/4 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належали померлій [PERSON] , на підставі договору дарування (а.с.77). Постановою завідувача Теребовлянської державної нотаріальної контори від 18.02.2022 позивачу відмовлено у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.01.2018 на земельну ділянку площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6125055400:04:001:0316, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що земельна ділянка належала померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності, без виділення частки спадкодавця (а.с.5). Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом. До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми. За змістом частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до частини першої статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини. У цій справі судом встановлено, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) належала на праві спільної сумісної власності\~ [PERSON] та [PERSON] , тобто без визначення часток кожного зі співвласників. У статті 370 ЦК України (в редакції, чинній на момент набуття спадкодавицею права власності на земельну ділянку) передбачено, що в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 89 ЗК України (в редакції, чинній на момент набуття спадкодавицею права власності на земельну ділянку) співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до частин першої, четвертої статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент набуття спадкодавицею права власності на житловий будинок) \~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 16.03.2020 в справі № 675/2372/16-ц (провадження № 61-29813сво18) зазначено, що: «Частиною першою статті 377 ЦК України (в редакції Закону № 1702-VI від 05 листопада 2009 року) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України (в редакції Закону № 1702-VI від 05 листопада 2009 року) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. […] Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 30 травня2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд. […] Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши цільове призначення спірної земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на праві власності, а також волю спадкодавця, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, оскільки на цій земельній ділянці розташований житловий будинок позивача (1/2 якого успадкована після смерті [INFO] ), інші будівлі та споруди, а земельна ділянка, площею 0,1 га, призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, власником яких є позивач». Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10.11.2021 в справі № 369/2473/20 (провадження № 61-17487св20). Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , за життя склала заповіт від 16.01.2018, який є останнім та згідно якого заповіла позивачу [PERSON] все належне їй майно. Спадкодавиці [PERSON] належали 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , які успадкувала позивач, а тому суд приходить до висновку про те, що частка [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку,\~призначену для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських споруд не відрізняється від частки спадкодавиці на вказаний будинок та становить 3/4. При цьому суд враховує, що сама по собі належність земельної ділянки на праві спільної сумісної власності двом співвласникам не свідчить про рівність їх часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за умови визначення іншого правового режиму для нерухомого майна (житлового будинку і господарських споруд), розміщеного на земельній ділянці, призначеній для його обслуговування. Отже, [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] має право на отримання у власність саме 3/4 частини в праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6125055400:04:001:0316. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно частини другої статті 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Враховуючи вищенаведене, а також те, що інший співвласник земельної ділянки [PERSON] позов визнала, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved