Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що відповідачка [PERSON] зареєстрована та є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . Так як відповідачці належить 1/5 даної квартири на підставі права власності то вона повинна сплачувати усі комунальні платежі, передбачені статтями 64, 66-68, 160, 162 Житлового кодексу України, статтями 360, 815, 816 Цивільного кодексу України, статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на співвласників покладено обов`язок сплачувати кошти за утримання будинку та прибудинкової території (квартирна плата), а також за спожиті комунальні послуги. Станом на 31.12.2020 сума загальної заборгованості за особовими рахунками по обслуговуванню, комунальними підприємствами, по квартирі за адресою: [ADDRESS] , складає 35 421,79 гривень. Детальний розрахунок заборгованості наведений позивачкою у позовній заяві. Це свідчить про неналежне виконання відповідачкою зобов`язань, а тому порушує право позивачки на оплату співвласниками, комунальних послуг в тому числі з утримання будинку та прибудинкової території в установлений законодавством строк. Позивачка неодноразово зверталася з претензіями про сплату заборгованості за комунальні послуги до законного представника відповідачки [PERSON] , її батька - [PERSON] , в тому числі і письмово, оскільки [PERSON] була неповнолітньою до [INFO], однак безрезультатно. Просила з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з [PERSON] на її користь борг у розмірі 35 421,79 гривень та судові витрати у справі. Ухвалою від 13.12.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.08.2022 від представника відповідачки адвоката Ярмака С.С. до суду надійшов відзив, в якому він зазначає, що відповідачка позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Зазначає, що [PERSON] [INFO] виповнилося 18 років, відповідно було досягнуто повноліття у 2021 році. [PERSON] не мала постійного джерела доходів до досягнення нею повноліття, а відтак, сума заборгованості за період до [INFO] не може бути стягнена з відповідачки. Також на думку представника відповідачки позивачем не надано доказів оплати комунальних послуг або заборгованості за такі комунальні послуги. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивачкою 05.09.2022 надано відповідь на відзив, в якій остання не погоджується з обставинами, викладеними у відзиві та просить не приймати їх до уваги. В судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомленавідповідно до вимог закону, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, до суду від її представника адвоката Ярмака С.С. надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій підтримав доводи викладені у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачкою, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 04 лютого 2008 року, виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації згідно з розпорядженням (наказом) від 04.02.2008 № 65, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 8031-1198007-2018, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 21.10.2003. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24.10.2020 Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] після державної реєстрації шлюбу 24.10.2020, актовий запис № 1613. Згідно з наданих позивачкою розрахунків за особовими рахунками по обслуговуванню, комунальними підприємствами по квартирі за адресою: [ADDRESS] станом на 31.12.2020 загальна сума заборгованості складає 35 421,79 грн. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (тут і далі - у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо), послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки. Наймач квартири, що належить на праві приватної власності, зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Положення ст. ст. 66-68 ЖК України покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Окрім того, відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року № 459/3958/15-ц). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що станом на день звернення з даним позовом до суду, а саме [INFO] відповідачка [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття. До цього часу, тоді ще неповнолітня [PERSON] була (і наразі є) співвласницею квартири в рівних частках (1/5) разом з іншими співвласниками. Відносини щодо майна неповнолітніх осіб визначаються нормами сімейного законодавства. Неповнолітнім особам може належати будь-яке майно, яке відповідно до закону є об`єктом права приватної власності фізичних осіб. Проте, будучи власниками, неповнолітні не здатні здійснювати свої права самостійно, оскільки мають неповну цивільну дієздатність (ст. 32 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом (ч. 1 ст. 59 ЦПК України). За приписами п. 99.2 ст. 99 Податкового кодексу України грошові зобов`язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі. Батьки (усиновителі) малолітніх/неповнолітніх і малолітні/неповнолітні у разі невиконання грошових зобов`язань малолітніх/неповнолітніх несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу. Як вбачається з позовної заяви позивачка зверталась до батька неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] , як її законного представника з вимогою сплачувати за спожиті комунальні послуги та кошти за утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] , однак [PERSON] не сплачував за вказані послуги. Позивачкою нарахована сума заборгованості за період з 2018 року по 2021 рік, тобто до досягнення повноліття відповідачки, яка була не здатна здійснювати свої права самостійно у повному обсязі, та виконувати свої грошові зобов`язання, а відповідно вона не може бути відповідачкою у справі. Так при розгляді справи суд має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Отже як вбачається з позовної заяви позивачка зазначає в якості відповідачки у даній справі [PERSON] . Суд вважає за необхідне зазначити, що позивачка звернулася до суду не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовною заявою, позивачка клопотання про залучення співвідповідача або заміну неналежного відповідача суду не заявляла, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на сторони покладено обов`язок доведення обставин на які вони посилаються. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивачкою не надано доказів оплати комунальних послуг або заборгованості за такі комунальні послуги, а тому позивачка не користується правом регресу стягнення. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, позов пред`явлено позивачкою до неналежного відповідача, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачкою не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed