Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернувся до\~суду із\~зазначеним позовом\~до Одеської обласної прокуратури, посилаючись на те, що 15 липня 2009 року йому було пред`явлено обвинувачення в рамках кримінальної справи №051200900205 за ст. 368 ч. 2 КК України. Зазначав, що 05 серпня 2009 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Одеської області радником юстиції Гончар І.А. було винесено постанову про накладення арешту на все майно, яке належить йому на праві власності. 18 вересня 2009 року Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Одеської області радника юстиції Гончар І.А про накладення арешту на все майно від 05 серпня 2009 року було зареєстровано обтяження, а саме арешт нерухомого майна, що належить [PERSON] 18 травня 2013 року на підставі постанови Київського районного суду м. Одеси від 18 травня 2013 року він був звільненням від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 364 КК України, а кримінальна справа №051200900205 відносно нього була закрита. Вказував, що при закритті кримінальної справи №051200900205 та звільнення його від кримінальної відповідальності, судом не було вирішено питання щодо скасування арешту, який був накладений на його майно на підставі постанови старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Одеської області радника юстиції Гончар І.А. про накладення арешту на все майно від 05 серпня 2009 року. Позивач зазначав, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року його клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні було йому повернуто у зв`язку з тим, що розгляд клопотань про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, в якому досудове розслідування вже закінчено, не відноситься до повноважень слідчого судді. Стверджував, що відповідно до висновку Верховного суду, визначеному у постанові від 30 червня 2020 року по справі №727/2878/19 якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення його майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Посилаючись на вищезазначені обставини та на порушення своїх прав, позивач просив суд скасувати арешт на все майно, належне йому, накладений на підставі постанови старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Одеської області радника юстиції Гончар І.А про накладення арешту на все майно від 05 серпня 2009 року; скасувати запис про обтяження «арешт нерухомого майна» (реєстраційний номер у реєстрі заборон №311/2009) та виключити його з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №9070741 від 18 вересня 2009 року. Ухвалою суду від 03 серпня 2022 року по справі було відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 35-36). Ухвалою суду від 27 вересня 2022 року по справі було закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду (а.с. 56). Представник позивача, діючий на підставі ордеру від 07 грудня 2021 року та договору про надання юридичної допомоги та представництво в суді від 04 грудня 2021 року в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 60, 61-64). Представник відповідача, діюча на підставі довіреності б/н в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні. Раніше надала відзив на позов (а.с. 48-50, 54). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 15 липня 2009 року [PERSON] було пред`явлено обвинувачення в рамках кримінальної справи №051200900205 за ст. 368 ч. 2 КК України. Встановлено, що в процесі досудового розслідування постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Одеської області радником юстиції Гончар І.А. про накладення арешту на все майно від 05 серпня 2009 року було накладено арешт на все майно, яке належало на праві власності позивачу (а.с. 7). 18 вересня 2009 року Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Одеської області радника юстиції Гончар І.А. про накладення арешту на все майно від 05 серпня 2009 року було зареєстровано обтяження, а саме арешт нерухомого майна, що належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об1єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 19-24). Встановлено, що 18 травня 2013 року на підставі постанови Київського районного суду м. Одеси від 18 травня 2013 року [PERSON] був звільненням від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 364 КК України, а кримінальна справа №051200900205 відносно нього була закрита (а.с. 12-15). З матеріалів справи вбачається, що при закритті кримінальної справи №051200900205 та звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності, судом не було вирішено питання щодо скасування арешту, який був накладений старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Одеської області радником юстиції Гончар І.А. на майно позивача. Згідно відповіді Одеського державного нотаріального архіву від 07 липня 2022 року №1610/01-20 в матеріалах архівного фонду Першої одеської державної нотаріальної контори серед документів, переданих на державне зберігання міститься постанова старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Одеської області від 05 серпня 2009 року про накладення арешту на все майно від 05 серпня 2009 року, що належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відомості в матеріалах справи щодо зняття арешту відсутні (а.с. 8). Встановлено, що [PERSON] , [INFO] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 01 вересня 2006 року (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що матеріали кримінальної справи №051200900205 за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України знищено за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується листом Київського районного суду м. Одеси від 09 березня 2022 року (а.с. 18). Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року клопотання [PERSON] про скасування арешту майна у кримінальному провадженні йому повернуто у зв`язку з тим, що розгляд клопотань про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, в якому досудове розслідування вже закінчено, не відноситься до повноважень слідчого судді (а.с. 10-11). Отже, внаслідок накладення арешту (заборони) на нерухоме майно позивач на сьогоднішній день позбавлений можливості реалізувати свої права власника. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, тому вказаним арештом порушуються права позивача, як власника належного йому майна на розпорядження цим майном. Таким чином,\~наявність арешту,\~накладеного Першою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Одеської області радника юстиції Гончар І.А. про накладення арешту на все майно від 05 серпня 2009 року, а саме арешт нерухомого майна, що належить на праві власності [PERSON] , порушує права позивача. Відповідно до висновку Верховного суду, визначеному у постанові від 30 червня 2020 року по справі №727/2878/19 якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення його майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Отже позивач\~правомірно звернувся\~до Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси з\~зазначеним позовом\~за захистом\~своїх прав,\~оскільки вирішити питання щодо зняття арешту з майна, яке належить йому на праві власності можливо лише в судовому порядку. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх відповідне задоволення в частині скасування арешту на все майно, належне позивачу на праві власності, накладеного на підставі постанови старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Одеської області радника юстиції Гончар І.А. про накладення арешту на все майно від 05 серпня 2009 року. Що стосується позовних вимог щодо скасування запису про обтяження «арешт нерухомого майна» (реєстраційний номер у реєстрі заборон №311/2009) та виключення його з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №9070741 від 18 вересня 2009 року, то в задоволенні вказаних вимог слід відмовити, оскільки дані вимоги не відповідають чинному законодавству. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 1984,80 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial