Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що вони в рівних частинах є власниками житлового будинку [ADDRESS] . З 1997 року відповідач проживала та була зареєстрована у вказаному будинку. У 1999 році відповідач залишила будинок та з того часу за місцем реєстрації не проживає та до будинку не з`являється. Відповідач добровільно залишила місце проживання, на проживання у будинку не претендує, вселятися не намагалася, особистих речей, а також речей повсякденного використання, які б їй належали, в будинку не має. Відповідач не цікавиться житлом, не виконує обов`язків наймача, пов`язаних з оплатою за користування житловим приміщенням та комунальних послуг. Вони (позивачі) самостійно несуть усі витрати по утриманню житла. Позивачі просили суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів адвокат Гунько О.Ю. підтримали позовні вимоги з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просили їх задовольнити. [PERSON] надав суду пояснення, суть яких зводиться до того, що на даний час він проживає у будинку [ADDRESS] . Відповідач не проживає в цьому будинку, не ночує, власний речей в будинку не має,\~ останній раз приїздила у 2004 році на похорон діда та баби. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. У судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти. Суд розглядає справу у загальному порядку у відсутності позивача [PERSON] та відповідача за наявними у ній доказами, оскільки позивач [PERSON] та представник позивачів адвокат Гунько О.Ю. заперечували проти проведення заочного розгляду справи та в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. У судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, суть яких зводиться до того, що позивачів вона знає з дитинства, оскільки з 2006 року проживає по сусідству. За увесь час вона (свідок) бачила відповідача лише 3 рази, коли остання приїздила із запізненням на похорон до батька. Відповідач не хотіла спілкуватися з батьком, до нього та матері, яка була лежачою, не приїжджала. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивачів - адвоката Гунька О.Ю., допитавши свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 25 травня 2021 року у справі № 741/857/19 (провадження № 2/741/35/21), яке набрало законної сили, позивачі в рівних частинах є власниками житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 8-11). З копій матеріалів справи (а.с. 13-14; 18) вбачається, що в житловому будинку [ADDRESS] зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що більше ніж пів року відповідач не проживає у житловому будинку за місце реєстрації, особистих речей у ньому не має, не сплачує комунальні платежі, що підтверджується поясненнями позивача [PERSON] , показаннями свідка та матеріалами справи (а.с. 12). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд приймає до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідач не ставить питання ні про вселення, ні про зобов`язання позивачів не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням. Таким чином, оцінюючи у сукупності докази по справі, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідач вибула на постійне проживання в інше житлове приміщення, не проживає у будинку [ADDRESS] більше шести місяців, а тому втратила право користуватися цим житловим приміщенням з дня вибуття. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі і підтверджені доказами, а тому підлягають задоволенню. При зверненні до суду позивачі сплатили судовий збір в сумі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 5). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в рівних частинах на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved