Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.09.2022 року звернувся до Баришівського районного суду Київської області з позовною заявою про встановлення факту постійного спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] помер його брат, [PERSON] . До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , входять земельна частка (пай) розміром 3,67 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності КСП «Ядлiвка», розташована на території Перемозької сільської ради, Баришівського району Київської області, що підтверджується копією сертифікату про право на земельну частку (пай) серії КВ №0087802 (рілля ділянка № [NUMBER] площею 2,6122 га та сінокіс ділянка № [NUMBER] площею 0,8255 га, розташовані на території Перемозького Старостинського округу, Баришівської селищної ради Броварського району Київської області). До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] він не звертався, однак на день смерті брата він з ним проживав за однією адресою по [ADDRESS] , що підтверджується актом №172 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою фактичного місця проживання осіб від 05 серпня 2022 року. Позивач зазначає, що нещодавно, звернувшись до нотаріальної контори з наміром реалізувати свої спадкові права, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено у прийнятті заяви. Відмова мотивована тим , що він не подав в шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та спільно за однією адресою зі спадкодавцем не був зареєстрований, тільки фактично проживав з ним без реєстрації місця проживання. Також оригінали державних актів на земельні ділянки в нього відсутні, через що в нотаріуса відсутня можливість видати свідоцтва про право на спадщину за законом. В зв`язку з вищевикладеним, він звернувся до суду із позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 15.09.2022 відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 04.10.2022р. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача - Баришівської селищної ради Броварського району Київської області у підготовче судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, з позовним вимогами погодились у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.10.2021р., [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 12). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.08.1962 р., батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Зі змісту витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00033422492, вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Згідно сертифікату на право на земельну ділянку серії КВ № 0087802 від 12.09.1997р., [PERSON] , на підставі рішення Баришівської районної державної адміністрації №278 від 14.07.1997р., належить право власності на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП « Ядлівка» площею 3,67 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості ( а.с. 14). Згідно довідки, виданої Перемозьким старостинським округом Баришівської селищної ради Броварського району Київської області №339 від 01.08.2022р., земельна частка (пай), що знаходиться на території Перемозької сільської ради Броварського району Київської області, який належав [PERSON] , має такий розмір та номер: -рілля ділянка № 0668 2,6122га; -сінокіс ділянка № 1848 0, 8255 (а.с. 15). На день смерті [PERSON] [INFO] , він проживав з родиною свого брата [PERSON] , за однією адресою: [ADDRESS] , у період з жовтня 2004р. по вересень 2005р., що підтверджується актом №172 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою фактичного місця проживання осіб від 05 серпня 2022 року (а.с.\~16). Постановою державного нотаріуса Баришівської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Малиновської\~Н.В. №762/01-16 від 09.09.2022р., було відмовлено [PERSON] у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходяться на території Перемозької сільської ради Баришівського району Київської області, та належали [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначену земельну ділянку (а.с.21). Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Позивач [PERSON] є братом померлого, брат проживав разом з його родиною за адресою: [ADDRESS] та вели із ними спільне господарство. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивача [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, так як це підтверджується зібраними по справі доказами. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, оскільки встановлення цього факту породжує для позивача юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт позивач не має. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору сплачених позивачем при зверненні до суду с вищевказаним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved