Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи тим, що з 2006 року по 2010 рік вони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці був розірваний. За час спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. При цьому, дитина має хронічні захворювання, які потребують постійних витрат на лікування, заміни окулярів. Оскільки відповідач не виконує свої обов`язки по утриманню дитини, хоча є особою працездатного віку та може надавати допомогу, тому [PERSON] була змушена звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їх дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх доходів, але не менше як 50% прожиткового мінімуму, щомісячно, з дати подання даного позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Додатково суду пояснила, що відповідачем було надано на утримання дитини 2000,00 грн. за чотири місяці, проте цього недостатньо для дитини п'ятнадятирічного віку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, а саме погодився сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі розміром 3500,00 грн. Також додав, що він не працевлаштований, проте займається ремонтом мобільних телефонів та отримує дохід в розмірі до 10000,00 грн. щомісячно. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.11.2010 року у справі №2-7453/10 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05.12.2006 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №3453 (а.с. 7). Матеріалами справи встановлено, що відповідач, згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.09.2007 року, є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). З довідок Департаменту адміністративної послуг Вінницької міської ради №71938, № 71939, виданих 29.09.2021 року вбачається, що дитина проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з позивачем (а.с. 9, 10). Факт проживання дитини з матір`ю, відповідачем не заперечується. Суд не приймає до уваги посилання позивача щодо понесення нею витрат на лікування хронічних захворювань дитини, оскільки вони належать до додаткових витрат на дитину та не стосуються предмету спору у цій справі. Відповідач частково надає матеріальну допомогу своїй неповнолітній дитині, але не постійно та в обсязі недостатньому для можливості належного утримання дитини. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналізуючи вказану статтю, суд приходить висновку, що саме матір, з якою проживає дитина, наділена правом вибору способу стягнення аліментів. В зв`язку з цим та враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог, тобто в частці від доходу батька. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2744,00 грн. та з 1 грудня - 2833 грн. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, часткове визнання позову відповідачем, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі 1/3 частки доходу відповідача щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн., оскільки позивач при подачі позову була звільнена від його сплати. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved