Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом про визначення місця проживання дітей. Позов обґрунтовано тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням суду від 22.12.2014 р. У шлюбі народилось двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу за домовленістю між сторонами залишилися проживати з нею. Вона ніколи не перешкоджала і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню батька з дітьми, однак, останнім часом між сторонами виникають суперечки з приводу того з ким повинні проживати діти. Вказуючи, що за місцем її проживання створені необхідні умови для проживання, виховання і нормального розвитку дітей, вона займається вихованням, слідкує за розвитком і здоров`ям дітей, піклується їх інтересами та потребами, просить визначити місцем проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , місце її проживання за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 20.09.2022 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06.10.2022 р. підготовче провадження закрито і справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник не з`явилася, представник позивача подала заяву про розгляд даної справи за відсутності позивача та її представника на підставі наявних у суду матеріалів. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явився - начальник служби у справах дітей Виконавчого комітету Ковельської міської ради подала клопотання про розгляд справи у відсутності представника служби у справах дітей у зв`язку із неможливістю безпосередньо прибути в судове засідання через службову зайнятість. В справі є висновок про визначення місця проживання дітей затверджений рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 11.08.2022 р. № 230. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому вказує, що позов визнає, а справу просить розглядати без його участі. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з таких підстав. За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.07.2006 р., який розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області суду від 22.12.2014 р. у справі №159/7181/14-ц (а.с. 11). В шлюбі у сторін народилися діти - син [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-8). Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із матір`ю [PERSON] за місцем її проживання - квартирі її матері [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 9-10, 12-15). Діти [PERSON] та [PERSON] навчаються у 2-В та 9-А класах Ліцею №13 м.Ковеля Волинської області (а.с. 24, 25). Також судом встановлено, що [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини (а.с. 22). Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] отримувала дохід у період із І кварталу по ІІ квартал 2022 року (а.с. 21). За відомостями Пенсійного фонду України форми ОК-5 позивач отримувала дохід (а.с. 18-20), на обліку в центрі зайнятості не перебуває (а.с. 23). Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області №230 від 11.08.2022 р. затверджено висновок служби у справах дітей «Про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю (а.с. 16). У висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради служба у справах дітей вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Позивач вказує, що останнім часом між сторонами виникають суперечки з приводу того з ким повинні проживати діти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, то відповідно до ч.1 ст.161 СК України спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 цієї статті, суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується судом, і при цьому, до уваги береться ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, думка самої дитини, яка досягла десяти років та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини та ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що на даний час діти проживають з матір`ю, яка створила належні умови для їх виховання та розвитку. Позивач не чинить відповідачу будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні із дітьми, а також участі у їх вихованні. Так, за час проживання малолітньої доньки сторін разом зі своєю матір`ю, без її батька, для дитини вже склалася звична обстановка, психологічно і фізично дитина (з огляду на її вік) прив`язана до матері, а тому у них існує тісний зв`язок. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що з врахуванням інтересів малолітньої дитини, турботу та увагу кожного з батьків для забезпечення повноцінного виховання і розвитку дитини, умови проживання дитини, а також взявши до уваги висновок служби у справах дітей, а також враховуючи позицію відповідача, який не заперечує проти задоволення позовних вимог, і відповідно до положень СК України, ЦК України, Конвенції про права дитини від 21.02.1990 р., позов слід задовольнити частково й визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з її матір`ю [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] . В частині позовних вимог про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , який на даний момент досягнув 14 річного віку, слід відмовити з таких підстав. При вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися ч.3 ст.160 СК України та положеннями ст. 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25.01.2018 р. у справі № 537/5119/15-ц. Відповідно до ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями ст. 29 ЦК України, зокрема, її ч.2, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Після досягнення дитиною чотирнадцяти років, відповідно до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини визначається нею самою, а тому суд при вирішення даного спору враховує дану норму, й вважає, що при досягненні дитиною - [PERSON] 14 років, останній вправі визначати самостійно місце свого проживання. Відтак, на даний час відсутні правові підстави для визначення місця проживання [PERSON] [INFO] , в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial