Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: П`ята київська державна нотаріальна контора, у якому просила суд визнати за [PERSON] право на спадкове майно після смерті померлої [PERSON] , а саме: квартиру [ADDRESS] в розмірі 5/6 часток, а за [PERSON] у розмірі 1/6 частки спадкового майна. В обґрунтування поданого позову вказує, що з 31.12.1985 по 21.12.2004 позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача [INFO] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Зазначає, що після розірвання шлюбу спільна донька залишилась проживати разом з позивачем, переїхавши до м. Київ з м. Харків. Посилається, що донька перебувала на повному утриманні позивача, батько доньки ухилився від свого обов`язку щодо утримання доньки, протягом всього часу життя матеріально не утримував, життям та здоров`ям не цікавився, не забезпечував здобуття нею освіти, не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляв жодного інтересу до їх з донькою життя. Стверджує, що 04.11.2014 між TOB «І.В. Трейд» та [PERSON] було укладено Договір № 7-С2 купівлі-продажу майнових прав. Предметом вказаного договору є об`єкт нерухомості, на який передаються майнові права, квартира за будівельною адресою: [ADDRESS] . 23.07.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги та заміну сторони в договорі № 7-С2 купівлі-продажу майнових прав від 04.11.2014. Згідно умов цього договору [PERSON] набула прав та обов`язків покупця по договору купівлі-продажу, а саме набула майнових прав на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Вказує, що вартість майнових прав становить 229 400 грн. 33 коп. Зазначає, що 12.03.2019 між TOB «І.В. Трейд» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору № 7-С2 купівлі-продажу майнових прав від 04.11.2014, відповідно до якої було уточнено технічні характеристики квартири. Після завершення капітального будівництва будинку йому було присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з переліку № 256 від 18.02.2019 та у квітні 2018 року на кв. [ADDRESS] було виготовлено технічний паспорт. Посилається, цього ж дня, 12.03.2019 між TOB «І.В. Трейд» та [PERSON] було укладено договір №274 про компенсацію витрат на утримання будинку і прибудинкової території та наданих комунальних послуг. 19.03.2019 вказану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Стверджує, що після укладення договору між [PERSON] та [PERSON] про відступлення права вимоги та заміну сторони в договору № 7-С2 купівлі-продажу майнових прав від 04.11.2014, позивачем 26.07.2018, 27.07.2018, 03.08.2018, 14.08.2018 та 14.08.2018 було перераховано на картковий рахунок доньки [PERSON] грошові кошти в сумі 93 900,00 грн., 94 000,00 грн., 41 900,00 грн., 108 000,00 грн. та 41 900,00 грн. відповідно. Після отримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] , вона відразу ж вносила грошові кошти на рахунок [PERSON] , про що свідчить довідка АТ УкрСиббанк» від 17.07.2019. Вказує, що [PERSON] у повному обсязі сплатила за майнові права на кв. [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ТОВ І.В. Трейд» про відсутність заборгованості. Зазначає, що після укладення донькою у липня 2018 року Договору про відступлення права вимоги та заміну сторони в договору № 7-С2 купівлі-продажу майнових прав від 04.11.2014 позивач почала купувати всі необхідні речі в квартиру - світильники, двері та фурнітуру до них, що підтверджується відповідними чеками. Після закінчення грошових коштів донька [PERSON] домовилась з [PERSON] на отримання останньою кредиту в фінансових установах. Так, [PERSON] отримала в АТ «Альфа-Банк» та АТ «ОТП Банк» споживчі кредити для придбання донькою сторін побутової техніки в квартиру, що підтверджується виписками з Банків та квитанціями про придбання товарів. Стверджує, що саме вона сплачувала всі кредитні зобов`язання доньки, відповідач жодної допомоги на придбання будь-якої речі не надав. Більше того, саме вона несла додаткові витрати щодо оплати житлово-комунальних послуг в кв. [ADDRESS] . Зазначає, що 06.05.2019 донька [PERSON] трагічно загинула в ДТП в м. Мале, Мальдівська Республіка, що підтверджується рапортом про смерть та 07.05.2019 лікарнею ХУЛХУМАЛЄ було видано свідоцтво про смерть доньки. Вказує, що зі свідоцтва про поховання, відповідних договорів про надання ритуальних послуг та квитанцій вбачається, що похоронною процесією займалася позивач. Більше того, відразу після повідомлення про смерть доньки позивач, разом з перекладачем, вилетіли до Мальдівської Республіки для прощання з донькою, здійснення процедури кремації та оформлення всіх необхідних документів та відповідач участі у цьому не приймав. Стверджує, що бажання прилетіти для прощання з донькою до іноземної держави, відповідач не виявив. Матеріальної допомоги не пропонував. Разом з тим вказує, що що після смерті доньки відповідач першим звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Вказує, що спадкова маса складається з кв. [ADDRESS] та спадкоємцями після її смерті є мати - [PERSON] та батько - [PERSON] . У позові позивач посилається, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення. Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачено, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України. З урахуванням викладеного просить визнати за [PERSON] право на спадкове майно після смерті померлої [PERSON] у розмірі 5/6 його часток, а за [PERSON] у розмірі 1/6 його частки. 19.09.2019 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.09.2019 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.09.2019 було відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.11.2019 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження. 20.01.2020 відповідачем [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] ро визнання права власності в порядку спадкування. 03.02.2020 відповідачем [PERSON] було подано до суду письмові пояснення у яких останній проти позовних вимог заперечив. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивач взагалі не повідомила відповідача про смерть доньки. Вказує, що позивач у МЗС України та за місцем загибелі зазначила себе єдиною близькою родичкою, перешкоджала відповідачу у отримані від МЗС України будь-якої інформації Зазначає, що поховання праху доньки було здійснено у маєтку відповідача за адресою: [ADDRESS] , та усі витрати по церемонії прощання ніс відповідач. Стверджує, що позивач разом із донькою займаючись однією справою (туризм) та позивач лише виконувала розпорядження доньки, не витрачаючи власних коштів, у тому числі здійснювала оплату з коштів, які переказувала перед цим [PERSON] , але від свого імені. Зазначає, що позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження викладених у позові обставин. З урахуванням викладеного просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.02.2020 було витребувано у П`ятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.02.2020 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: П`ята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом було залишено без руху. 01.04.2020 [PERSON] було подано до суду заяву про усунення недоліків та позовну заяву у новій редакції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.07.2020 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: П`ята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом було повернуто позивачу. У підготовчому засіданні 03.08.2020 відповідачем було подано зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: П`ята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.08.2020 було прийнято до сумісного розгляду з первинним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - П`ята Київська державна нотаріальна контора про збільшення частки у спадковому майні зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті доньки [PERSON] на: -1/2 частини квартири [ADDRESS] ; -1/2 частини мотоцикла марки Suzuki, модель VL800, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ; -1/2 частини грошових вкладів, які знаходилися на банківських рахунках та належали на момент смерті [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.08.2020 було частково задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. 15.09.2020 [PERSON] було подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень проти зустрічного позову [PERSON] зазначила, що визнання у судовому порядку права власності на спадкове майно можливе лише за наявності відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину або за наявності інших обставин, які перешкоджають у позасудовому порядку оформити право власності. Разом із тим вказує, що у відповідача такі обставини відсутні, а тому вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими. Окрім цього вказує, що квартира [ADDRESS] була придбана за її особисті кошти та [PERSON] жодним чином участі у фінансуванні купівлі даної квартири не брав. З урахуванням викладеного просила відмовити у задоволенні вимог за зустрічною позовною заявою. 02.09.2020 [PERSON] було подано відповідь на відзив [PERSON] у якому останній зазначив, що він не може отримати у позасудовому порядку свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки наразі зупинено будь-які нотаріальні дії та [PERSON] наразі оскаржує його право на спадкування Ѕ частини спірної квартири. Крім цього вказує, що спірна квартира придбана особисті кошти спадкодавця та він всіляко допомагав своїй доньці за життя. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.02.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.09.2022 зустрічний позов у частині заявлених вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину грошових коштів, які належали на момент смерті [PERSON] у банках АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «УНІВРСАЛ БАНК» (monobank), АТ «Ощадбанк», АТ «Альфа-Банк», АТ «БУМБ», АТ «Укрсиббанк» було залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали та наполягали на їх задоволенні. У задоволенні вимоги за зустрічним позовом просили відмовити. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти вимог за первісним позовом заперечували. Вимоги за зустрічним позовом підтримали та просили їх задовольнити. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи наявний лист від представника третьої особи про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника третьої особи, оскільки його неявка не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 31.12.1985 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Московським відділом РАЦС м. Харкова. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 12 т. 1). [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.03.1988. Батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13 т. 1). 21.12.2004 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 28.12.2004 (а.с. 14 т. 1). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією Рапорту про смерть лікарні Хулхумалє Міністерства охорони здоров`я Мальдів та свідоцтвом про смерть (а.с. 67-70 т. 1). Після смерті [PERSON] П`ятою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 272/2019. Спадкоємцями після смерті [PERSON] , які звернулися із заявами про прийняття спадщини, є її батько [PERSON] та матір [PERSON] (а.с. 200, 206 т. 1). Спадковим майном після смерті [PERSON] є квартира [ADDRESS] та мотоцикл марки Suzuki, модель VL800, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] (а.с. 213-215, 250-251 т. 1). Позивач за первісним позовом обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що спірну квартиру [PERSON] були придбані за особисті кошти [PERSON] 04.11.2014 між TOB «І.В. Трейд» та [PERSON] було укладено Договір № 7-С2 купівлі-продажу майнових прав. Предметом вказаного договору є об`єкт нерухомості, на який передаються майнові права, квартира [ADDRESS] , (а.с. 15-20 т. 1). 23.07.2018 між [PERSON] , [PERSON] та TOB «І.В. Трейд» було укладено Договір про відступлення права вимоги та заміну сторони в договорі № 7-С2 купівлі-продажу майнових прав від 04.11.2014 (а.с. 21-22 т. 1). Згідно умов цього договору [PERSON] набула прав та обов`язків покупця по договору купівлі-продажу, а саме набула майнових прав на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Вартість майнових прав становить 229 400 грн. 33 коп. 12.03.2019 між TOB «І.В. Трейд» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору №7-С2 купівлі-продажу майнових прав від 04.11.2014, відповідно до якої було уточнено технічні характеристики квартири (а.с. 23 т. 1). 12.03.2019 TOB «І.В. Трейд» та [PERSON] було складено Акт приймання-передачі Об`єкту нерухомості (квартири), відповідно до якого [PERSON] прийняла квартира [ADDRESS] (а.с. 24 т. 1). 19.03.2019 вказану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 33 т. 1). Відповідно до довідки від 12.03.2019 виданої TOB «І.В. Трейд» [PERSON] не має заборгованості за майнові права на квартиру [ADDRESS] (а.с. 38 т. 1). Таким чином встановлено, що квартиру [ADDRESS] було придбано та набуто у власність саме [PERSON] . Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). У відповідності до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Статтею 1268 ЦК України передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або відмовитись від її прийняття. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином встановлено, що позивач та відповідач відносяться до першої черги спадкування після смерті [PERSON] , у визначений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому у відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] . За правилами ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка); до обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, перелік осіб, при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Суд може зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. Аналогічні положення містяться в п. 7 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», з якої слідує, що обставинами, з урахуванням яких може бути зменшено розмір обов`язкової частки, може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо. Підставами для зменшення обов`язкової частки у спадщині можуть бути: 1) непідтримання спадкоємцем зв`язків зі спадкодавцем, незважаючи на потребу останнього в цьому; 2) погане поводження із ним; 3) нездійснення належного догляду; 4) надання заздалегідь неправдивих свідчень у суді проти спадкодавця; 5) звинувачення спадкодавця у вчиненні тяжкого злочину; 6) неповідомлення про те, що готується замах на життя спадкодавця; 7) не надання спадкодавцеві допомоги, коли той перебував у небезпеці; 8) аморальна поведінка обов`язкового спадкоємця не лише щодо спадкодавця, а й щодо інших спадкоємців, зокрема й тих, хто має право на обов`язкову частку; 9) виокремлення спадкоємцю певної частки майна ще за життя спадкодавця. Зменшення розміру обов`язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця. Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тлумачення абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України свідчить, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як було встановлено судом вище, позивачем за первісним позовом було заявлено позовні вимоги про визнання за [PERSON] право на спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме: квартиру [ADDRESS] в розмірі 5/6 часток, а за [PERSON] у розмірі 1/6 частки спадкового майна. Разом із тим, Цивільний кодекс України не містить норм, відповідно до яких можливе застосування такого захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права на спадкове майно, а можливе лише зменшення розміру обов`язкової частки з викладених вище підстав, про що наголошується в п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року та в п.7 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Особа, в тому числі спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині, може бути усунена від права на спадкування відповідно до норм ст.1224 ЦК України. Вказаною статтею визначено вичерпний перелік підстав, коли спадкоємець може бути усунутий від спадкування. Позовні вимоги про зменшення чистки [PERSON] у спадщині після смерті [PERSON] у порядку ст. 1241 ЦК України, а також усунення [PERSON] від спадкування, в порядку ст. 1224 ЦК України, [PERSON] не заявлялись. Позивачем також і не було заявлено позову щодо визнання права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] чи визнання майна особистою приватною власністю. Суд звертає увагу на ту обставину, що не зважаючи на те, що позивачу був наданий строк для усунення недоліків поданого позову з метою визначення способу поновлення порушених прав та змісту заявлених вимог, у тому числі під час підготовчого судового засідання, позивач за первинним позовом, маючи в тому числі належну правову допомогу до суду із заявами про зміну предмету або підстав позову, уточнення позовних вимог не зверталася.. Визначальною ознакою приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта, тобто приватноправовий спір обумовлений порушенням приватного (індивідуального) права, як правило, майнового, певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Натомість, статтею 13 Європейської конвенції з прав людини та основних свобод закріплено право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. Завданням суду є не лише суто захист прав і свобод людини, але такий захист, який би призвів до ефективного поновлення порушеного права не на шкоду правам і свободам інших суб`єктів права. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач зобов`язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відповідачі - ті обставини, на які вони посилалися як на заперечення проти позову. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Слід також зазначити, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первинного позову,як необгрунтованого. Щодо вимог за зустрічною позовною заявою суд приходить до наступного висновку. Як вбачається із матеріалів справи, постановою державного нотаріуса П`ятої київської державної нотаріальної контори було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлій [INFO] [PERSON] (а.с. 237-238). Підставою для відмови у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом стало те, що в провадженні Солом`янського районного суду перебуває на розгляді дана справа. тобто наявний спір про право. Як було встановлено судом вище, позивач та відповідач відносяться до першої черги спадкування після смерті [PERSON] , у визначений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому у відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Статтею 1268 ЦК України передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або відмовитись від її прийняття. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 3 ст. 1267 ЦК України, спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. При цьому інформації про те, що за письмовою угодою письмовою угодою спадкоємців посвідченою нотаріусом було змінено частку у спадщині когось із спадкоємців матеріали справи не містять та суду не надано. Таким чином, частки [PERSON] та [PERSON] на спадщину після смерті [PERSON] складають по Ѕ чистини спадкового майна. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу зазначеної правової норми випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам частини другої статті 16 ЦК. З урахуванням викладеного вище та відмови нотаріуса у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається із зустрічної позовної заяви ціна позову складає 160 700,17 грн. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1 607,00 грн. Суд,

Outcome: approved