Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

15.03.2022 року до суду звернувся позивач, [PERSON] , з позовом про спонукання вчинити певні дії до відповідача до Верхньодніпровської міської ради . 16.03.2022 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 08.06.2022 року. 08.06.2022 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 26.07.2022 року 26.07.2022 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 26.07.2022 року . 26.07.2022 року в судовому засіданні оголошена перерва до 06.10.2022 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 06.10.2022 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог за поданою позовною заявою позивач просить зобов`язати Верхньодніпровську міську рада розглянути на своїй черговій сесії його заяву від 23.09.2021 року № Ф-1368 про виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) площею 5.96 умовних кадастрових гектар та прийняти рішення про виділення в натурі на місцевості земельної частки (паю) площею 5.96 умовних кадастрових гектар із земель не витребуваних паїв КСП «Нива», або із земель резерву (запасу), на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2021 року у справі № 173/2070/19. Та стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 01.07.1990 року він був прийнятий на роботу в члени КСП «Шлях до комунізму» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області слюсарем (наказ № 2 від 10.07.1990 року). 01 січня 1993 року, КСП «Шлях до комунізму» було перейменовано в КСП «Нива». 30 грудня 1994 року позивач був звільнений з КСП «Нива» в зв`язку з призовом у лави Збройних Сил України, наказ № 4 від 30.12.1994 року. З 26.10.1994 року по 28.06.1996 року позивач проходив строкову військову службу в Збройних Силах України, що підтверджується записами в його трудовій книжці. Відповідно до Державного акту на право колективної власності КСП «Нива», серія І-ДП №000016 від 01.12.1995 року та додатку № 1 до зазначеного акту, списку громадян членів КСП «Нива», під № 42 він значиться як такий, що має право на земельну частку (пай), але не значиться у книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються членам КСП «Нива», і сертифікат на його ім`я на земельну частку (пай) не виготовлявся. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2021 року у справі № 173/2070/19, яка набрала законної сили 23.06.2021 року, визнано за ним право на земельну частку (пай) площею 5, 96 умовних кадастрових гектарах, із земель не витребуваних паїв КСП Нива, які розташовані на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, згідно з державним актом на право колективної власності КСП Нива серія І-ДП № 000016 від 01.12.1995 року та додатком № 1 до зазначеного державного акту - списком громадян членів КСП Нива. Оскільки в цей час Верхньодніпровський район ліквідовано, а повноваження щодо виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) із земель не витребуваних паїв КСП «Нива» їх власниками, надані Верхньодніпровській міській раді, він 23.09.2021 року звернувся до відповідача, Верхньодніпровської міської ради, в якій просив на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2021 року у справі № 173/2070/19, яка набрала законної сили 23.06.2021 року, прийняти рішення про виділення йому в натурі (на місцевості) земельної ділянки площею 5.96 умовних кадастрових гектар, із земель не витребуваних паїв КСП «Нива», які розташована ні на території колишньої Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Листом відповідача від 26.01.2022 року № 315/0/2-22 за підписом начальника відділу земельних відносин та агропромислового комплексу Верхньодніпровської міської ради Григорія Мороз, йому було відмовлено у виділенні в натурі земельної ділянки відповідно до судового рішення, з посиланням на те, що сертифікат на земельну ділянку йому не виготовлявся, в рішенні суду не зазначена конкретна земельна ділянка (пай), на яку він має право, а також він не надав графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки. Вважає бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення стосовно відведення йому в натурі земельної ділянки (паю) протиправною, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також представник позивача пояснив, що питання щодо виділення його довірителю земельної ділянки (паю) повинно було бути винесене на розгляд засідання сесії міської ради і сесією повинно бути прийняте відповідне рішення. Але в дійсності цього дотримано не було. Оскільки лист за підписом начальника відділу земельних відносин щодо відмови у виділенні йому земельної ділянки не можна розцінювати як відповідне рішення ради. Тому не була дотримана сама процедура розгляду його питання. З повідомлення управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області вбачається, що на відповідній території є не витребувані паї, тому існує можливість виділення його довірителю земельної ділянки (паю) в натурі. Перебування земельних ділянок в оренді не впливає на можливість виділення його довірителю земельної ділянки на місцевості. На підставі чого просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача, Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Свої заперечення обґрунтовував тим, що позивач дійсно звертався до Верхньодніпровської міської ради із заявою про виділення йому земельної ділянки на місцевості. Його заява була розглянута на засіданні комісії з земельних питань та було повідомлено про неможливість виділення земельної ділянки в зв`язку з відсутністю вільних земельних ділянок. Також позивача було повідомлено про те, що після того як на відповідній території з`явиться не витребувана земельна ділянка, відповідно з`явиться і можливість виділити позивачеві таку земельну ділянку в порядку черговості. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що за постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2021 року у справі № 173/2070/19, яка набрала законної сили 23.06.2021 року, визнано за позивачем право на земельну частку (пай) площею 5, 96 умовних кадастрових гектарах, із земель не витребуваних паїв КСП Нива, які розташовані на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, згідно з державним актом на право колективної власності КСП Нива серія І-ДП № 000016 від 01.12.1995 року та додатком № 1 до зазначеного державного акту - списком громадян членів КСП Нива, що підтверджується копією постанови суду. Таким чином рішення суду набрало законної сили та підлягає виконанню. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України - Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 23.09.2021 року позивач звернувся до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області із заявою про виділення йому в натурі (на місцевості) земельної ділянки відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2021 року. Проте листом відповідача від 26.01.2022 року № 315/0/2-22 за підписом начальника відділу земельних відносин та агропромислового комплексу Верхньодніпровської міської ради Григорія Мороз, позивачеві було відмовлено у виділенні в натурі земельної ділянки відповідно до судового рішення, з посиланням на те, що сертифікат на земельну ділянку йому не виготовлявся, в рішенні суду не зазначена конкретна земельна ділянка (пай), на яку він має право, а також він не надав графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки, що підтверджується копією листа Позивач та представник позивача в судовому засіданні пояснили, що до часу розгляду справи відповідачем будь-яких повідомлень про розгляд заяви позивача на сесії Верхньодніпровської міської ради та вирішення питання щодо виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) не надходило. Представником відповідача в судовому засіданні підтверджено, що звернення позивача було розглянуто на засіданні депутатської комісії із земельних питань на розгляд сесії Верхньодніпровської міської ради не виносилось. Відповідно до ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Частиною 1 статті 81 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі. Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади щодо передачі у власність або користування земельних ділянок за межами та в межах населеного пункту, а саме: сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Отже, зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земельних часток (паїв). Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних часток у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); Таким чином повноваженнями, щодо виділення на місцевості земельних часток (паїв) наділені сільські, селищні, міські ради . Отже щодо виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості), необхідно вчинити такі основні дії: 1) Особи, за якими визнано право на земельну частку (пай) подають заяви щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок. Такі дії позивачем вчинені. 2) Сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень розглядають заяви щодо виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі ( на місцевості); 3)Сільські, селищні, міські ради укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету або сприяють в укладенні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із земле устрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі ( на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай); 4) Сільські, селищні, міські ради розглядають та погоджують виготовлені проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Як встановлено в судовому засіданні, вищевказані дії відповідач, Верхньодніпровська міська рада, не виконав. Оскільки подана позивачем заява не була винесена на розгляд сесії Верхньодніпровської міської ради та будь-яке рішення за даною заявою не приймалось. Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю,набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта,і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України,у тому числі й у випадку,коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи,яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95«Пропорядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є, зокрема, виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до ст.. 12 ЗК України - до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; Аналогічні повноваження встановлені у п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Законом України від 10.07.2018 року № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель с/г призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» доповнено статтею 21 Розділ Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України. Встановлюється, що землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Отже, сільські, селищні, міські ради на своїй території можуть розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), в тому числі із земель запасу, резервного фонду. Відповідно до ст. 144 Конституції України - Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» - Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно з вимогами ст. 59 «Про місцеве самоврядування в Україні» - Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. З аналізу даних правових норм вбачається, що рішення щодо розгляду заяви про виділення позивачеві земельної ділянки (паю) в натурі ( на місцевості) повинно було розглянуте на засідання сесії Верхньодніпровської міської ради. Враховуючи, що заява позивача щодо виділення йому в натурі (на місцевості) земельної ділянки (паю) відповідно до рішення суду не була винесена на пленарне засідання сесії Верхньодніпровської міської ради, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Верхньодніпровської міської ради розглянути на своїй черговій сесії заяву [PERSON] від 23 вересня 2021 року № Ф-1368 про виділення йому в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) площею 5.96 умовних кадастрових гектарів та прийняти рішення по даному питанню підлягають задоволенню. В свою чергу позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про виділення позивачеві в натурі на місцевості земельної частки (паю) площею 5.96 умовних кадастрових гектар із земель не витребуваних паїв КСП «Нива», або із земель резерву (запасу), на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2021 року у справі № 173/2070/19 на думку суду є передчасними. Оскільки відповідне звернення позивача відповідачем в установленому законом порядку не розглядалось взагалі та будь-якого рішення Верхньодніпровською міською радою щодо вирішення питання про виділення позивачеві земельної ділянки (паю) в натурі ( на місцевості) відповідно до чинного законодавства не приймалось. На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 496 грн. 20 коп., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, оскільки судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial