Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

У серпні 2022 до суду надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] про оголошення особи померлою, відповідно до якої заявниця просила оголосити [PERSON] [INFO] , уродженця с. Юрківці, Могилів-Подільського району Вінницької області, який проживав за адресою [ADDRESS] , померлим від дня набрання законної сили рішення суду. Мотивувала заявлені вимоги тим, що заявниця є донькою [PERSON] , який у жовтні 2007 році виїхав до Криму на роботу і до сьогоднішнього дня відомостей про його місцезнаходження немає. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 18.10.2016 року визнано [PERSON] безвісно відсутнім з 01.01.2008 року. Наразі виникла потреба у оголошенні [PERSON] померлим для оформлення права на спадщину це і стало підставою звернення до суду з позовом. Ухвалою суду від 09.08.2022 провадження у справі відкрито та вирішено розгляд справи здійснювати у порядку окремого провадження. У судовому засіданні представник заявниці підтримала заявлені вимоги та просила суд задовольнити заяву з підстав наведених у ній. У судовому засіданні представник заінтересованої особи підтримав заяву [PERSON] та не заперечував проти її задоволення. Судом встановлено, [PERSON] є рідним батьком [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження а.с.5). [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] 20.08.1994 році та змінила прізвище на [PERSON] (витяг а.с. 6). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 лютого 2011 року по справі № 2-о-63/11 заявою [PERSON] , [PERSON] про визнання [PERSON] а безвісно відсутнім задоволено, визнано [PERSON] [INFO] , уродженця с. Юрківці, Могилів-Подільського району Вінницької області безвісно відсутнім з 01.01.2008 року. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 18 жовтня 2016 року по справі № 2-о-63/11 рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 лютого 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким [PERSON] визнано безвісно відсутнім з 01 січня 2008 року (рішення та постанова а.с. 12-14). Відповіддю наданою Вінницьким районним управлінням поліції НП України ГУНП у Вінницькій області по факту розшуку безвісти зниклого [PERSON] заведено оперативно-розшукову справу «Розшук» №94 від 08.12.2007 року (а.с.9). Згідно довідки [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с 10, 49). Згідно свідоцтва про право власності на житло видане Виконавчим комітетом Вінницької міської ради 07.05.1999 року, зареєстроване в ДКП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі за № 446, реєстр № 653/40482 власниками в квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , частки співвласників є рівними по 1/3 частки у кожного. [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] (свідоцтва про смерть а.с. 48-50). Згідно довідки виданої державним нотаріусом спадкоємцем за законом [PERSON] є його донька [PERSON] (довідка а.с. 24). Суд не бере до уваги рішення суду від 28.01.2020 та 07.05.2019, 20.08.2019 оскільки вони не стосуються предмету доказування. Правовідносини з приводу оголошення особи померлою регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» надано роз`яснення, що судам необхідно відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідомо. Рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Виняток встановлений у частини другій статті 46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісті у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій; неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті, згідно статті 47 ЦК України. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Статтею 306 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Відповідно до положень статті 49 Цивільного кодексу України, смерть фізичної особи є актом цивільного стану та підлягає державній реєстрації відповідно до закону. За частиною 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Згідно частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні № 8-рп/2002 від 07.05.2002 визначив, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право, а за змістом частини 2 статті 4 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 та 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76-77 та 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд та присяжні ознайомившись із заявою, наданими доказами та вислухавши представників дійшов до висновку про необхідність задовольнити заявлені вимоги з тих підстав, що . постановою Апеляційного суду Вінницької області від 18.10.2016 року визнано [PERSON] безвісно відсутнім з 01.01.2008 року, відомостей про його фактичне місцезнаходження не відомо, дії по розшуку ніякого результату не дали, а з 2007 року він так і не з`являвся. Відповідно до частини сьомої\~статті 294 ЦПК України\~при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved