Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Адвокат Щадей Н.В., яка діє в інтересах позивачки [PERSON] ,\~ звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням,\~розташованим по [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідач, який являється колишнім чоловіком позивачки, за місцем реєстрації з 2010 року не проживає, не вкладає жодних коштів у квартиру, не оплачує комунальні послуги, квартирою не цікавиться, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали, у квартирі немає. У даному випадку із припиненням сімейних правовідносин фактично відпадає і підстава, передбачена законом для встановлення такого сервітутного права, тому припинення сімейних відносин повинно мати наслідком і припинення права користування житлом колишніми членами сім`ї власника. Також просила покласти на відповідача судові витрати. Крім цього представник позивачки подала заяву про виклик свідків для їх допиту в судовому засіданні, а саме: [PERSON] та [PERSON] , які можуть засвідчити викладені в позові обставини. Відповідно до частин 2-6 статті 19\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).\~\~З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьоїстатті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Тлумацького\~районного суду\~Івано-Франківської\~області від\~01.08.2022\~року вирішено\~розглянути справу\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження з викликом сторін та свідків. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання ним заперечення, а позивачці встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Також вказаною ухвалою вирішено заяву про виклик свідків для допиту в судовому засіданні, а саме: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. \~ \~ \~ \~ У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивачка [PERSON] \~та її\~представник \~адвокат Щадей\~Н.В.\~в судове\~засідання 28.09.2022\~року не\~з`явились,\~однак представник\~позивачки направила\~на електронну\~адресу суду\~письмову заяву,\~в якій\~просила розгляд\~справи провести\~без її\~участі та\~без участі\~позивачки.\~В судовому\~засіданні 27.09.2022\~року представник\~позивачки [PERSON] \~ адвокат\~Щадей Н.В.\~позов підтримала,\~просила його\~задовольнити в\~повному обсязі,\~щодо заочного\~розгляду справи\~не заперечила.\~Представник позивачки\~вказала,\~що відповідач, який являється колишнім чоловіком позивачки, за місцем реєстрації з 2010 року не проживає, не виконує обов`язків по\~утриманню житла, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали, у квартирі немає. Також ствердила, що у зв`язку із припиненням сімейних правовідносин фактично відпадає і підстава, передбачена законом для встановлення такого сервітутного права, зокрема припинення права користування житлом колишнім членом сім`ї власника. Реєстрація відповідача в належній позивачці квартирі обмежує її права як власника, оскільки вона має намір продати зазначену квартиру, а також позивачка несе витрати по утриманню житла, в т.ч. і ті, які б мав нести відповідач, будь-яких домовленостей між позивачкою та відповідачем щодо збереження права проживання у квартирі немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, причин неявки суду не повідомив, хоча був неодноразово належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачки та була власником квартири до 2002 року, повідомила, що у 2022 році вона подарувала доньці квартиру по [ADDRESS] . В жовтні 2010 року її донька, зять ( [PERSON] ) та їх неповнолітній син виїхали в Канаду та з того часу в Україну не приїжджали. На утримання квартири в м. Тлумачі донька передає їй грошові кошти, а вона здійснює платежі та доглядає за квартирою. З моменту виїзду у Канаду [PERSON] жодних коштів на утримання квартири не надавав, будь-яких його речей у квартирі не залишилось, утриманням квартири в належному стані він ніколи не цікавився та не цікавиться на даний час. Також повідомила, що донька з зятем розлучилась та проживають в Канаді окремо один від одного. Допитана в\~судовому засіданні\~свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивачки, ствердила, що проживає в будинку [ADDRESS] з 1980 року. Спочатку власником квартири [ADDRESS] в цьому будинку була матір позивачки [PERSON] , яка пізніше подарувала квартиру позивачці. Ствердила, що [PERSON] , [PERSON] та їх неповнолітній син в 2010 році виїхали до Канади та з того часу в спірній квартирі не з`являлись. Також з 2010 року в квартирі ніхто не проживає. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідачі про причини неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву суду не надали, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання 28.09.2022 року всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши думку представника позивачки, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно копії договору дарування квартири від 04.10.2002 року (а.с. 6) та копії витягу витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.11.2019 року та від 27.09.2022 року (а.с. 7, 109 зворот-110) [PERSON] (позивачка) на праві приватної власності належить трьохкімнатна квартира, що розташована по [ADDRESS] . Відповідно до копії будинкової книги (а.с. 8-14) та відповіді Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 1027 від 29.07.2022 року (а.с. 31) [PERSON] (відповідач) зареєстрований по [ADDRESS] . 27.06.2002 року [PERSON] (позивачка) зареєструвала шлюб з [PERSON] (відповідач) у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тлумацького РУЮ в Івано-Франківській області, актовий запис 25, та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] ». 24.05.2022 року рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, яке набрало законної сили 24.06.2022 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 61-62). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже,\~відповідач [PERSON] \~(відповідач),\~зареєстрований у\~вищевказаному домоволодінні\~як колишній\~член сім`ї\~(чоловік),\~однак в\~належній позивачці\~квартирі з\~2010\~року не\~проживає,\~не вкладає\~жодних коштів\~у квартиру,\~не оплачує\~комунальні послуги,\~квартирою не\~цікавиться,\~особистих речей\~та речей\~повсякденного використання,\~які б\~йому належали,\~у квартирі\~немає.\~Дані обставини\~підтверджуються копіями\~актів обстеження\~житла на\~встановлення фактичного\~проживання зареєстрованих\~осіб,\~складених комісією\~Тлумацької міської\~ради Івано-Франківського\~району Івано-Франківської\~області 01.10.2020\~року та\~28.06.2022\~року,\~в яких\~зазначено,\~що [PERSON] (відповідач) зареєстрований по [ADDRESS] , однак фактично не проживає за вказаною адресою з 01.10.2010 року (а.с. 19, 20). Також зазначені обставини в судовому засіданні ствердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Крім того, рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 24.05.2022 року, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, встановлено, що [PERSON] (відповідач) проживає у федерації Канада та в базі даних прикордонної служби відсутні відомості про перетин ним державного кордону України. У відповідності до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.\~ Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У \~справі «Прокопович проти Росії» (рішення від 18 листопада 2004 року, заява № 58255/00) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих звязків з конкретним місцем проживання. Згідно ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а тому позбавлення цього права, у тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону. Позбавлення особи житла повинно мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання. У відповідності до ст.\~317\~ЦК України власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. ЦК України). Згідно ст.\~386\~ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1\~ст. 402 ЦК України\~визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно ч. 3\~ст. 404 ЦК України, право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у\~ст. 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У\~ ст. 406 ЦК України\~унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Аналіз положень\~глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до\~ч.\~2\~ст. 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як встановлено\~судом,\~відповідач вселився\~у спірну\~квартиру\~в якості\~члена сім`ї\~власника нерухомого\~майна і\~набув право\~користуванням чужим\~майном,\~яке по\~своїй суті\~є сервітутом.\~Під час\~перебування у\~шлюбі відповідач,\~як член\~сім`ї\~власника майна,\~без поважних\~причин понад\~один рік,\~а саме\~з 2010\~року не\~користувався житлом\~та був\~відсутній за\~місцем реєстрації,\~в т.ч.\~після розірвання\~шлюбу,\~спільним побутом\~із позивачкою\~не пов`язаний,\~витрат на\~утримання житла\~не несе,\~особистих речей\~та речей\~повсякденного використання,\~які б\~йому належали,\~у квартирі\~немає,\~а тому\~його право\~на користування\~чужим майном\~підлягає припиненню\~на вимогу\~власника цього\~майна (позивача)\~на підставі\~ч.\~2\~ст. 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Оскільки підставою для встановлення особистого сервітуту був факт реєстрації шлюбу відповідачем з позивачкою, то факт припинення між ними сімейних відносин внаслідок розірвання шлюбу, тягне за собою припинення особистого сервітуту, оскільки особа, що зареєстрована у квартирі, яка належить позивачці втратила статус члена сім`ї власника, тому відповідач [PERSON] втратив право користування спірним нерухомим майном. До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 у справі № 447/455/17 від 13.10.2020, в якій зазначено, що втрата сімейних зв`язків є підставою для припинення сервітуту на житлове приміщення, а також у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та від 14 серпня 2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Згідно з ч. 1 ст. 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності\~до ч.\~3\~ст.\~12,\~ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те,\~що [PERSON] \~(відповідач)\~не надав\~суду відзиву\~на позовну\~заяву та\~жодних доказів\~на спростування\~позовних вимог\~позивачки,\~ а також те, що відповідач з 01.10.2010 року у квартирі, належній позивачці, не проживає, тобто відсутній більше року за місцем реєстрації без поважних причин, та внаслідок розірвання шлюбу з позивачкою припинився особистий сервітут відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач втратив право на користування житлом, розташованим за адресою: [ADDRESS] , а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При такому вирішенні позову, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. (квитанція № 9516-2579-3814-2800 від 22.07.2022 року, а.с. 24), слід стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі ст. 317, 319, 321, 386, 391, 402, 404-406 ЦК України,

Outcome: approved