Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

20 жовтня 2021 року позивач подала до суду позовну заяву у якій просила суд визнати недійсним кредитний договір № 7427535 від 01.08.2018 року. Свій позов обґрунтувала тим, що 01.08.2018р. між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 7427535. Сторони, уклали цей договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до п. 2.1. за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти у вигляді позики, а позичальник приймає на себе обов`язок повернути позику та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Відповідно до п.2.2. договору позичальник повертає позикодавцю позику в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором на умовах повернення, строковості, платності та у сумі, визначеній в п.2.3. договору. Поряд з цим відповідно до п.2.3. договору сума позики: 5000.00 грн., валюта позики: українські гривні. Також відповідно до п.2.4. договору строк позики: на 21 днів до 22.08.2018 року (включно), але не більше 30 днів. 2.5. Процентна ставка (проценти) за користування Позикою: 2.5.1 1.52% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою в межах строку позики зазначеного в п. 2.4.цього договору (річна процентна ставка за договором складає 554.80%), які нараховуються від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; 2.5.2 2.70% від суми позики за кожний день прострочення сплати заборгованості за позикою (річна процентна ставка за договором складає 985.50%), починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору (невиконання або неналежного виконання його умов). Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного кредитного договору порушені її права як споживача, згідно з нормами ЗУ ?Про захист прав споживачів?, ЗУ ?Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг?, ЗУ ?Про захист персональних даних? у зв 'язку з чим, нею у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення, а тому вона змушена була звернутись до суду. Посилається на те, що працівники Товариства з обмеженою відповідальністю ?1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів? при видачі кредитних коштів, не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та ризиками, що передбачено ст. 11 Закону України ?Про захист прав споживачів?, як і ніде про це вона не ставила свій підпис. Відповідно до п. 10.1.7. Кредитного договору невід`ємною його частиною є ?Правила надання грошових коштів у позику товариства з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?ГЕЛЕКСІ?. Уклавши договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з правилами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись та виконувати свої обов`язки, визначені цими правилами. Але працівники фінансової установи також не надали їй і вищевказані правила і з їх текстом вона ознайомлена не була. Вважає, що відповідач, скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема відповідач не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Звертає увагу суду на те, що відповідно до п. 10.1.4. кредитного договору вона начебто підтверджує, що в чіткій та зрозумілій формі отримала інформацію від Товариства, що вказана в ч.2 ст. 12 Закону ?Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг?. Проте, їй як споживачу, не була надана ця інформації, яка стосується суті наданих кредитодавцем фінансових послуг, а отже відсутнє і будь-яке письмове підтвердження про ознайомлення позивача з вищенаведеною інформацією та взагалі з усіма умовами кредитного договору. На її думку, відповідач проігнорував вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2 ст. 19 З У ?Про захист прав споживачів? підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняється як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Позивач посилається на те, що не мала можливості детально ознайомитися з Умовами кредитування перед укладанням кредитного договору. Їй повинна була бути надана можливість і час детально ознайомитися з умовами даного договору та законодавством, що його регулює. Як виявилося пізніше у кредитному договорі міститься безліч умов, що регулюються законодавством, з яким вона ніколи в житті не зустрічалась та який укладений не на вигідних для неї умовах. Здійснюючи оформлення кредиту через інтернет, за 15 хвилинний проміжок часу, не мала можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які отримає в результаті укладання даної угоди. З врахуванням наведеного, вона при укладенні кредитного договору через неналежну інформованість з боку Товариства та необізнаність не могла у повному обсязі оцінити умови договору кредиту на предмет їх вигідності так як не було належним чином детально роз`яснено працівниками Фінансової установи їх умови. З врахуванням наведеного, позивач при укладенні кредитного договору через не належну інформованість з боку відповідача та необізнаність не могла у цовному обсязі оцінити умови договору кредиту на предмет їх вигідності так як не було належним чином детально роз`яснено працівниками відповідача їх умови. Отже, недотримання та невиконання відповідачем імперативних вимог Закону, встановлених ч. 2 ст. 12 Закону України ?Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг? та ст.11 ЗУ ?Про захист прав споживачів? є підставою згідно ст. 215 ЦК України, для визнання даного кредитного договору не дійсним, в зв`язку з недотриманням відповідачем норм законодавства, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення. Так відповідно до п.2.5.договору процентна ставка (проценти) за користування позикою: 2.5.1 1.52% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою в межах строку позики зазначеного в п. 2.4.цього договору (річна процентна ставка за договором складає 554.80%) які нараховуються від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Таким чином за користування позикою відповідно п. 2.5.1 договору та графіку погашення заборгованості, за 21 день позичальник сплачує відсотки в розмірі 1596,5грн. (з розрахунку (5000X1,52%)Х21=1596,5грн.). Відповідно до п.2.5.2 договору встановлена санкція 2,70% від суми позики за кожний день прострочення сплати заборгованості за позикою (річна процентна ставка за договором складає 985,50%), починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору (невиконання або неналежного виконання його умов). Отже у випадку прострочення сплати суми 5000грн. на 21 день, позичальник сплачує штрафні санкції з розрахунку 5000Х(2,7X365)% /365X21 = 2835,00грн., а отже, сума компенсації становить більше 50% , що відповідно до ч. 5 п. З ст. 18 Закону ?Про захист прав споживачів? є несправедливою умовою і не відповідає нормам, встановленим ч.5 п.З ст. 18 ЗУ ?Про захист прав споживачів?. Таким чином, враховуючи вищенаведене, є всі підстави для визнання п. 2.5 кредитного договору недійсним. Так відповідно до підпунктів п. 10.1.10.Договору позивач начебто підтверджує, що надала згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань як Позичальника перед Позикодавцем на підставі цього Договору позики. Позикодавець має право передати персональні дані Позичальника третім особам (включаючи, але не обмежуючись, кредитним установам, бюро кредитних історій, агентствам по стягненню бони в тощо) для захисту своїх інтересів та законних прав, стягнення заборгованості за Договором, неустойки, збитків та інших засобів правового захисту, а також звертатися до інших осіб, зареєстрованих відповідно до законодавства України, що надають послуги з повернення простроченої (проблемної) заборгованості та/або з якими Позикодавцем укладено відповідний договір (в тому числі, але не обмежуючись, договір про відступлення прав вимоги за цим договором та/або інших, пов`язаних з цим послуг). Згода Позичальника включає в себе, в тому числі, згоду на передачу Позикодавцем, зазначеним вище особам за вказаними вище умовами персональних даних Позичальника без особистого повідомлення Позичальника про таку передачу. Проте позивач наголошує, що відповідач їй абсолютно не повідомляв про умови та строки обробки її персональних даних. З аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана нею згода на обробку її персональних даних є безстроковою та безвідкличною. Також згідно п.6 ст.6 ЗУ ?Про захист персональних даних? не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Поряд з цим відповідно абзацу 5,11 п. 2 ст. 8 ЗУ ?Про захист персональних даних?, згідно яких особа має право пред`являти вмотивовану вимогу із запереченням проти обробки своїх персональних та відкликати згоду на обробку персональних даних. Також необхідно зазначити, що надання згоди на обробку персональних даних за своєю правовою природою є правочином у сенсі статті 202 Цивільного кодексу України. В той же час статтею 214 Цивільного кодексу України встановлено, що відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Отже у володільця персональних даних після отримання відкликання згоди суб`єкта персональних даних більше не існує правових підстав для зберігання персональних даних, якщо строки зберігання таких даних не визначені законодавством (стаття 15 Закону). Тому на думку позивача, відсутність у кредитному договорі права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, є порушенням закону та підставою для визнання підпунктів п. 10.1.10. кредитного договору, щодо обробки персональних даних, не дійсними. Отже, підсумовуючи все вищевикладене, можна прийти до висновку, що при укладанні договору було порушено ряд норм встановлених ЗУ ?Про захист прав споживачів?, ЗУ ?Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг?, ЗУ ?Про захист персональних даних?, а тому є всі підстави для визнання його судом недійсним в цілому. 22 жовтня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судовий розгляд на 24 січня 2022 року. В судове засідання позивач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в прохальній частині позовної заяви просила проводити розгляду справи у її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановивши виниклі правовідносини, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.08.2018р. між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 7427535. Відповідно до п. 2.1. за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти у вигляді позики, а позичальник приймає на себе обов`язок повернути позику та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Відповідно до п.2.2. договору позичальник повертає позикодавцю позику в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором на умовах повернення, строковості, платності та у сумі, визначеній в п.2.3. договору. Поряд з цим відповідно до п.2.3. договору сума позики: 5000.00 грн., валюта позики: українські гривні. Також відповідно до п.2.4. договору строк позики: на 21 днів до 22.08.2018 року (включно), але не більше 30 днів. 2.5. Процентна ставка (проценти) за користування Позикою: 2.5.1 1.52% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою в межах строку позики зазначеного в п. 2.4.цього договору (річна процентна ставка за договором складає 554.80%), які нараховуються від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; 2.5.2 2.70% від суми позики за кожний день прострочення сплати заборгованості за позикою (річна процентна ставка за договором складає 985.50%), починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору (невиконання або неналежного виконання його умов). Відповідно до п. 10.1.7. Кредитного договору невід`ємною його частиною є ?Правила надання грошових коштів у позику товариства з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?ГЕЛЕКСІ?. Уклавши договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з правилами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись та виконувати свої обов`язки, визначені цими правилами. Вдповідно до п. 10.1.4. кредитного договору позичальник підтверджує, що в чіткій та зрозумілій формі отримала інформацію від Товариства, що вказана в ч.2 ст. 12 Закону ?Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг?. Так відповідно до підпунктів п. 10.1.10.Договору позивач підтверджує, що надала згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань як Позичальника перед Позикодавцем на підставі цього Договору позики. Позикодавець має право передати персональні дані Позичальника третім особам (включаючи, але не обмежуючись, кредитним установам, бюро кредитних історій, агентствам по стягненню бони в тощо) для захисту своїх інтересів та законних прав, стягнення заборгованості за Договором, неустойки, збитків та інших засобів правового захисту, а також звертатися до інших осіб, зареєстрованих відповідно до законодавства України, що надають послуги з повернення простроченої (проблемної) заборгованості та/або з якими Позикодавцем укладено відповідний договір (в тому числі, але не обмежуючись, договір про відступлення прав вимоги за цим договором та/або інших, пов`язаних з цим послуг). Згода Позичальника включає в себе, в тому числі, згоду на передачу Позикодавцем, зазначеним вище особам за вказаними вище умовами персональних даних Позичальника без особистого повідомлення Позичальника про таку передачу. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, статтею 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" передбачено для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При цьому, за змістом частини третьої статті 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис" використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Згідно ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи в момент вчинення правочину сторони дотримались вимог визначених у вищевказаних нормах. Позивач була обізнана із умовами та порядком укладення договору. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження твердження позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed