Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

В листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг в розмірі 210 000 доларів США, 3% річних у розмірі 16 207,40 доларів США, посилаючись на те, що 7.10.2018р. між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого відповідач взяв у нього в борг гроші в розмірі 210 000 доларів США, які зобов`язався повертати згідно графіку - по 35 000 доларів США з листопада 2018р. до 6.04.2019р. Однак, у визначений договором строк відповідач гроші не повернув, чим порушив взяте на себе зобов`язання. Ухвалою від 9.11.2021року відкрито провадження у вказаній вище справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 24.01.2022р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що він вказаного договору позики не підписував та кошти не отримував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 7.10.2018р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, згідно якого позивач передав у борг відповідачу гроші в сумі 210 000доларів США, які відповідач зобов`язався повернути частинами, по 35 000 доларів США щомісячно, кінцевий строк повернення - до 6.04.2019р. (а.с. 7). Відповідно до розписки, що міститься на зворотній стороні договору, [PERSON] кошти в розмірі 210 000 доларів США отримав до підписання договору (а.с. 7зв.). Однак, у зазначений договором строк відповідач своїх зобов`язань не виконав та кошти не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач у встановлений строк своїх зобов`язань по поверненню взятих в борг коштів не виконав, з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 210 000доларів США, 3% річних за період прострочення виконання зобов`язання - за період з 9.04.2019р. по 3.11.2021р. в розмірі 16 207,40 доларів США ((210 000х 3% х 267 : 365: 100)+ (210 000х 3% х 366 : 366: 100)+ (210 000х 3% х 307 : 365: 100)). Посилання відповідача на те, що він не підписував договору позики від 7.10.2018р. та не отримував зазначені в ньому кошти не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки будь-яких доказів цього відповідач не надав, з відповідним позовом про визнання вказаного договору недійсним до суду не звертався, а відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Також суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що вказаний договір позики не посвідчений нотаріально, а тому не відповідає вимогам закону, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Тобто, обов`язковість нотаріального посвідчення таких правочинів чинним законодавством не вимагається. Крім того, висновок щодо можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема, позики, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 373/2054/16-ц, а згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, відповідач на спростування укладення договору позики від 7.10.2018р. доказів не надав, статтею 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за даним договором в розмірі 210 000 доларів США, 3% річних за порушення виконання зобов`язання в розмірі 16 207,40 доларів США, а всього підлягає стягненню 226 207,40 доларів США. Відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 11350грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved