Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

24 серпня 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , подана в її інтересах адвокатом Єрмаком Олегом Віталійовичем через систему «Електронний суд», у якій позивач, посилаючись на статті 56, 105, 110, 112, 113 СК України, просить розірвати шлюб між громадянкою Республіки Молдови [PERSON] та громадянином України [PERSON] , зареєстрований 13 вересня 2019 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2483. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянка Республіки Молдови [PERSON] , позивачка, та громадянин України [PERSON] , відповідач, перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 вересня 2019 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2483. Від шлюбу сторони дітей не мають. Останнім часом життя між позивачкою та відповідачем поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивачка та відповідач мають протилежні погляди на шлюб та сімейне життя, поступово втратили почуття любові та зрозуміли, що не зійшлися характерами, на даний час вони фактично сторонні одне одному люди. Спільне господарство подружжям не ведеться з 28 лютого 2022 року. Фактично шлюбні відносини припинені, а шлюб існує формально. Між позивачкою та відповідачем втрачені усі фізичні та духовні зв`язки. Збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивачки. Будь-які спори стосовно майна між сторонами відсутні. Ухвалою судді від 09 вересня 2022 року, після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 03 жовтня 2022 року. Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року розгляд справи було відкладено на підставі частини 4 статті 223\~ЦПК України у зв`язку з першою неявкою відповідача, повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, та призначено нове судове засідання на 13 жовтня 2022 року. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, часу і місце судового засідання повідомлені належним чином. Через систему «Електронний суд» від представника позивачки адвоката Єрмака О.В. надійшла заява, в якій він просив призначене судове засідання проводити без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надійшов. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 13 жовтня 2022 року, суд ухвалив заочне рішення у справі. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 13 вересня 2019 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] , громадянин України, та [PERSON] , громадянка Республіки Молдови, 13 вересня 2019 року зареєстрували шлюб у Дніпровському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що 13 вересня 2019 року складено відповідний актовий запис за № 2483. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Як вбачається зі змісту позовної заяви, причиною звернення позивачки до суду стало те, що вона та відповідач мають протилежні погляди на шлюб та сімейне життя, поступово втратили почуття любові та зрозуміли, що не зійшлися характерами. Між ними втрачені усі фізичні та духовні зв`язки та припинені фактичні шлюбні відносини. Спільне господарство подружжя не ведуть з 28 лютого 2022 року. Подальше збереження сім`ї суперечить інтересам позивачки. Згідно з посвідкою на постійне проживання в Україні позивачки, копія якої долучена до матеріалів справи, вона є громадянкою Республіки Молдови. Відповідач є громадянин України, про що вказано у свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] . Як зазначено у частинах 1, 2 статті 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікованої із застереженнями\~Законом України N 240/94-ВР від 10.11.94, по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. За змістом положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Закон України\~«Про\~судоустрій\~і статус\~суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно зі статтею 17\~Закону\~України\~«Про виконання\~рішень\~та\~застосування практики\~Європейського\~суду\~з прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання сторін, оскільки вони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, втратили один до одного почуття любові та поваги. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. Подальше збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивачки. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Як вбачається зі змісту позовної заяви, від шлюбу спільних дітей сторони не мають, спір щодо майна відсутній. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до статті 113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З матеріалів справи встановлено, що позивачці після державної реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] . Проте як вбачається з посвідки на проживання в Україні, позивачка продовжує значитися за дошлюбним прізвищем [PERSON] . У позовній заяві, поданій в її інтересах адвокатом Єрмаком О.В., не просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою було сплачено судовий збір в сумі 992,40 гривень. Позивачка у позовній заяві, поданій в її інтересах адвокатом Єрмаком О.В., просила судові витрати залишити за позивачкою. За змістом частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначено у частині 3 цієї статті, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. З урахуванням наведеного, судовий збір, сплачений позивачкою при поданні позову, з відповідача на користь позивачки не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved