Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

У листопаді 2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача Першої Київської державної нотаріальної контори, третя особа: Міністерство юстиції України про захист права власності та зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . Співвласником вказаної квартири також був [PERSON] , який помер [INFO] . 08 жовтня 2021 року вони випадково дізналися, що квартиру накладено арешт. Обтяження зареєстровано Першою Київською державною нотаріальною конторою 05 листопада 2004 року за №1445090. При цьому, власником майна зазначений [PERSON] . На звернення до Першої Київської державної нотаріальної контори вони отримали копію ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2002 року, в якій зазначено: «Накласти арешт на особисте майно [PERSON] , яке знаходиться за місцем його проживання по [ADDRESS] , чи інше майно за даними БТІ». Позивачі вважають, що на їхнє майно безпідставно накладено арешт, оскільки дані ДРРП містять інформацію про арешт їхнього майна із зазначенням особи [PERSON] як власника, хоча в ухвалі вказана особа - [PERSON] ; ухвала не містить зобов`язання накласти арешт на їхню квартиру [ADDRESS] ; ухвала містить зобов`язання накласти арешт лише на особисте майно особи, яке знаходиться за адресою їхньої квартири, а не накласти арешт на саму їхню квартиру; ані [PERSON] , ані [PERSON] не є співвласниками їхньої квартири [ADDRESS] . У зв`язку з цим, позивачі вважали, що їхнє порушене право розпорядження власністю потребує захисту шляхом винесення про скасування арешту. Ураховуючи наведене, позивачі просили суд скасувати арешт на квартиру [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером: №1445090; виключити з Єдиного реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наступний запис: від 05 листопада 2004 року за №1445090 про об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копію копію ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими документами судом направлено на адресу відповідача та третьої особи. Третьою особою вказані документи отримані - 29 листопада 2021 року, додатково представник третьої особи Коваленко А.С. з матеріалами справи ознайомлена 03.12.2021 року (а.с.24-25). Відомості щодо отримання копії ухвали суду відповідачем в матеріалах справи відсутні. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. 20.12.2021 року (вх.№81924) до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи Міністерства юстиції України - Коваленко А.С. з викладенням своїх аргументів і міркувань по суті спору, зокрема, з обґрунтуванням недоцільності залучення Міністерства юстиції України до участі у справі. Зазначав, що, оскільки Міністерство юстиції України не відповідає за дії державного реєстратора, то ухвалення рішення по справі не впливає на права та обов`язки Мінюсту. (а.с.28-40) За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13.11.2002 року (під головуванням судді Антипової Л.О.) забезпечено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та витребування його з чужого володіння. Накладено арешт на особисте майно [PERSON] на предмет його відчуження, яке знаходиться за місцем його проживання по [ADDRESS] , чи інше майно за даними БТІ. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16 грудня 2005 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 16 січня 2006 року і записано у реєстрову книгу за №1602. Співвласник вказаної квартири [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 30.07.2019 року (актовий запис №1717). Статтею 155 ЦПК України (в редакції 2002 року) визначалося, що ухвала про забезпечення позову може бути скасована судом, який розглядає справу. Відповідно до ч. 2 ст.155 ЦПК України (в редакції 2002 року), якщо в позові буде відмовлено, вжиті заходи по забезпеченню позову зберігаються до набрання рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з постановленням рішення або після цього постановити ухвалу про скасування забезпечення позову. Згідно ст. 156 ЦПК (в редакції 2003 року), ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України прийнятого Законом України 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до роз`яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22.12.2006 року, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, вжити заходи щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі за для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Закон передбачає можливість скасування заходів забезпечення позову. Право скасувати забезпечення позову надається тому ж судді або суду, у провадженні якого знаходиться відповідна справа. Ініціатива щодо скасування заходів забезпечення позову може походити як з боку осіб, що беруть участь у справі, так і з власної ініціативи суду. Підставою для скасування заходів забезпечення позову є зміна або відпадання умов, які були причиною для забезпечення позову на момент ухвалення судом відповідної ухвали. Скасування заходів забезпечення позову може мати місце у разі вирішення спору, відмови позивача від позову. Так, за правилами ст. 149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, а ч. 1 ст. 158 цього Кодексу передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. При цьому із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Згідно з ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно ч.8 ст.158 ЦПК України, якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. За правилами ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не були учасниками справи, під час розгляду якої було накладено арешт на особисте майно [PERSON] на предмет його відчуження, яке знаходиться за місцем його проживання по [ADDRESS] , а також на момент постановлення ухвали про забезпечення позову вони не були власниками даної квартири. Доказів володіння на підставі закону чи договору або іншій законній підставі квартирою на момент постановлення ухвали про забезпечення позову позивачами також не надано. Доказів щодо результатів розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та витребування його з чужого володіння, позивачами не надано. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Згідно з ч 1 ст. 2, ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, а також інших правовідносин, з єдиним обмеженням, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Указані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. З`ясовуючи характер спірних правовідносин сторін, у тому числі предмет та підставу позову, судом не встановлено характеру порушеного права позивачів з боку відповідача, щоб давало суду підстави захистити це порушене, невизнане або оспорювань право. Зокрема, позивачі, стверджуючи, що вони є співвласниками квартири, а не громадянин [PERSON] , не додають доказів, що їхнє право порушується, не визнається або оспорюється відповідачем Першою Київською державною нотаріальною конторою; письмова відмова відповідача щодо виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження майна від 05 листопада 2004 року за №1445090, а саме: квартири [ADDRESS] , - в матеріалах справи відсутня. Виходячи з наведеного, позивачі мали звернутися до суду не з позовом про скасування арешту на майно, а із заявою про скасування заходів забезпечення позову у позовному провадженні у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та витребування його з чужого володіння. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Першої Київської державної нотаріальної контори, третя особа: Міністерство юстиції України про захист права власності та зняття арешту з майна, оскільки позивачами невірно обраний спосіб захисту їх ймовірно порушеного права, не встановлено порушення прав позивачів саме відповідачем Першою Київською державною нотаріальною конторою.

Outcome: dismissed