Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

05 жовтня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України дітей [PERSON] та [PERSON] , які народилися [INFO] в м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, батьками яких є: [PERSON] та [PERSON] , вказуючи, що встановлення даного факту є необхідним для отримання свідоцтв про народження дітей. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2022 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, натомість заявник [PERSON] надіслала на офіційну електронну пошту суду заяву (вх. №Еп-16662) згідно якої просила розгляд справи провести у її відсутність, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Оксана Масна також подала заяву (вх. №Еп-16661) відповідно до якої просила розгляд справи провести без представника заінтересованої особи у зв`язку з прийомом громадян, не заперечувала проти вирішення питання на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника; у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Судом установлено, що заявник [PERSON] з 17 серпня 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красноперекопського міськрайонного управління юстиції в Автономній Республіці Крим, за актовим записом №121. Згідно медичного свідоцтва про народження серії 35 №2022013890 виданого 10.06.2022 ДАУОЗ "Республіканська клінічна лікарня ім. Н.А. Семашка", [INFO] о 10 год. 15 хв. у м. Сімферополь [PERSON] при багатоплідних пологах першою народила дитину жіночої статті, масою тіла 2110 г та довжиною 46 см. Водночас, згідно медичного свідоцтва про народження серії 35 №2022013891 виданого 10.06.2022 ДАУОЗ «Республіканська клінічна лікарня ім. Н.А. Семашка», [INFO] о 10 год. 22 хв. у м. Сімферополь [PERSON] при багатоплідних пологах другою народила дитину жіночої статті, масою тіла 2460 г та довжиною тіла 47 см. При цьому, Красноперекопським районним відділом запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим 21.06.2022 видано свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьками яких зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Отже, медичні свідоцтва про народження та свідоцтва про народження не створюють правових наслідків. Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд враховує те, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozerv. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі\~«Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про народження особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. На підставі викладеного, суд вважає факт народження дитини жіночої статі [PERSON] , яка народилася [INFO] у місті Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка с. Ішунь Красноперекопського району Автономної Республіки Крим, а батьком якої є [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець с. Ішунь Красноперекопського району Кримської області, а також факт народження дитини жіночої статі [PERSON] , яка народилася [INFO] у місті Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка с. Ішунь Красноперекопського району Автономної Республіки Крим, а батьком якої є [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець с. Ішунь Красноперекопського району Кримської області - встановленими.

Outcome: approved