Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

У лютому 2020 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, у якій позивач просить суд визнати дійсною угоду купівлы-продажу від 04.08.1998 будинку [ADDRESS] укладену між [PERSON] та [PERSON] , а також вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилалась на те, що між нею та відповідачем 04.08.1998 було укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , у зв`язку з чим [PERSON] було передано [PERSON] кошти в сумі 4\~250,00 доларів США, а останньою, у присутності свідків, було написано відповідну розписку. З огляду на те, що правочин, в момент його укладення, не був посвідчений нотаріально, позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогами оформити нотаріально угоду, які залишились без уваги. У зв`язку з вищевикладеним, з метою оформлення права власності у спосіб визначений Законом, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Литвиненка І.Ю. від 10.03.2020 відкрито провадження у справі. У зв`язку з відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя, справу було передано судді Яковлеву Д.О. яким за ухвалою від 25.09.2020 її прийнято до провадження. У зв`язку із відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя справу було передано судді Куцеволу В.В. яким за ухвалою від 26.02.2021 її прийнято до провадження та вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 27.05.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Інші сторони, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Так, судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.1998 виданим державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Котенок Т.В., [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] та отримала у власність 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці розміром 384,м2. На одну другу спадщина залишається відкритою для інших спадкоємців. Відповідно до копії розписки [PERSON] отримала від [PERSON] суму у розмірі 4250,00 доларів США за продаж будинку [ADDRESS] з подальшим оформленням документів на право власності, померлої матері [INFO] [PERSON] . Розписка написана при свідках: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.19). Згідно з копією спадкової справи №159/98, з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась лише [PERSON] . Відповідно до копії листа начальника виробничого відділу КП «ДМБТІ» ДМР Усманова С.В. від 02.01.2020 за №01, станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 1/2 частину будинку за [PERSON] та 1/2 частину за [PERSON] . Згідно з копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, право власності на будинок [ADDRESS] ні за ким не зареєстровано. Відповідно до копії домової книги за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] з 29.10.1998. [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та одруження. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Як роз`яснено у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положенням ст. 224 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час укладення договору) визначено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 227 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час укладення договору) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 47 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час укладення договору) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно висновку до якого дійшла колегія суддів ВС/КЦС у постанові від 04.03.2019 прийнятій за результатами розгляду справи №665/2266/16-ц, однією з умов застосування частини другої\~статті 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої\~статті 220 ЦК України. З огляду на те, що матеріалами справи та поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] підтверджується факт передання позивачем відповідачу коштів за придбання будинку [ADDRESS] , а також враховуючи ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, про що свідчить поведінка останньої щодо невиконання взятого на себе зобов`язання, заявлені вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Також про дійсність угоди свідчить факт реєстрації у вказаному будинку доньки позивача у 1998 році та відсутність зі сторони відповідача, протягом 20 років, жодних кроків спрямованих на вчинення будь-яких дій із вказаним майном. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 840,80 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved