Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] з позовом про поділ спільного майна подружжя. Прохала розірвати здійснити поділ спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу з [PERSON] , шляхом стягнення з відповідача на її користь Ѕ частини вартості у спільному майні подружжя (автомобіля DASIA LOGAN, 2008 року випуску, державним номерним знаком [NUMBER] ), що становить грошову суму у розмірі 55530 грн. Витрати пов`язані з розірванням шлюбу та поділом майна, що склали грошову суму у розмірі 12503,20 грн. 20 коп. покласти на відповідача (а.с.5-8). Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області відкрито провадження по справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного провадження (а.с.49). 09.12.2021 року відповідачем подано відзив по справі, в якому позов про поділ спільного майна подружжя не визнав. Посилався на те, що відповідно до ч. 5 ст. 71 Сімейного кодексу України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Наголошував, що чинне законодавство містить імперативну заборону присудження грошової компенсації без внесення грошової суми на депозитний рахунок суду (а.с.59-62). 02.02.2022 року позивач надала до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що вона згодна здійснити обмін належної їй на праві спільної сумісної власності Ѕ частини транспортного засобу автомобіля DASIA LOGAN, 2008 року випуску з державним номерним знаком [NUMBER] , та коштів витрачених нею на капітальний ремонт та обладнання житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , на належну відповідачу, [PERSON] частину квартири [ADDRESS] , в якій проживає вона з синами, окрім того, звертала увагу суду на той факт, що для встановлення повного й остаточного складу спільного майна, яке підлягає поділу, так як є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, необхідне належне виконання органами ДПС України у Полтавській області про витребування доказів. У зв`язку з халатним виконанням ГУ ДПС у Полтавській області ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 03.11.2021 року вона не має можливості встановити весь об`єм майна подружжя з врахуванням грошів і відповідно повністю сформулювати позовні вимоги (а.с.79-80). 06.07.2022\~року представником\~позивача подано\~до суду\~заяву про\~уточнення позовних\~вимог,\~в яких\~остання прохає\~здійснити \~поділ спільного\~майна подружжя,\~набутого за\~час шлюбу\~з [PERSON] ,\~шляхом визнання\~за [PERSON] \~ права\~власності на\~ј частину\~квартири [ADDRESS] ,\~що раніше\~належала [PERSON] \~в рахунок\~стягнення з\~ [PERSON] \~на користь\~позивача Ѕ\~частини вартості\~автомобіля DASIA LOGAN, 2008 року випуску з державним номерним знаком [NUMBER] у спільному майні подружжя. Витрати пов`язані з поділом майна, що склали грошову суму у розмірі 8151,6 грн. 60 коп. покласти на [PERSON] (а.с.167-169). Ухвалою суду від 27.07.2022 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву (а.с.192). Ухвалою суду від 27.07.2022 року, залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача\~ [PERSON] та [PERSON] (а.с.193-194). 10 вересня 2022 року відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на уточнену позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову позивачу (а.с.199-202). У судове засідання учасники справи не з`явились. Від позивача та її представника надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, уточнені позовні вимоги підтримують просять задовольнити (а.с.219) . Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказував, що позовні вимоги не визнає та прохає врахувати при розгляді справи його заперечення на уточнену позовну заяву (а.с.220). Треті особи надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність просять позов задовольнити (а.с.195-196) Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Новоселівською сільською радою народних депутатів Полтавського району 28.09.1990 року, сторони уклали шлюб 28.09.1990 року (а.с.40). В уточненій позовній заяві позивач вказує, що за час шлюбу та ведення спільного господарства нею та відповідачем було придбано: транспортний засіб - автомобіль DASIA LOGAN, 2008 року випуску з державним номерним знаком [NUMBER] , який зареєстровано за відповідачем, придбали у власність квартиру [ADDRESS] , було здійснено капітальний ремонт житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] в якому спільно проживали сім`єю та спільно придбали: покриття для стін (плитка) та підлоги (паркет) меблі для спальної кімнати, сантехніку для ванної кімнати та туалету, меблі для кухні, було замінено всі вікна та двері в будинку, також було придбано побутову техніку на досить значну суму грошових коштів а саме: холодильник, пральну машину, поверхню для приготування їжі, електродугову шафу, кухонний комбайн, мультиварку, електричну м`ясорубку, кавоварку. Жодних доказів на підтвердження того, що майно було придбано у шлюбі не надано. Усе майно тільки перераховано в уточненій позовній заяві. Щодо придбаної сторонами квартири , суд виходить з наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а.с.81). Таким чином квартира, про яку зазначає позивач, вже перебуває у спільній сумісній власності без визначення часток у перелічених вище осіб і не є спільною сумісною власністю подружжя. Так як набута квартира є приватизованою на чотирьох осіб, а імперативною нормою законодавства визначено, що житло, яке було набуто за час шлюбу внаслідок його приватизації є особистою приватною власністю дружини та чоловіка. Зазначена норма була доповнена до ст. 57 СК України згідно із Законом № 4766-VI від 17.05.2012 року через різну правозастосовну практику, у зв`язку з чим законодавець й вирішив конкретизувати для усунення іншого можливого тлумачення з цього питання, визначивши приватизоване житло як об`єкт особистої приватної власності. Окрім цього суд звертає увагу, що позивач фактично у своїх уточнених вимогах бажає здійснити обмін частини особистого приватизованого майна відповідача без його волі на частину авто, що є порушенням прав відповідача. Щодо автомобіля, про який зазначає позивач, сторонами не вказано джерело походження коштів, відсутній технічний паспорт на транспортний засіб, однак в матеріалах справи наявна відповідь на адвокатський запит від заступника начальника регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області про те, що відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 22.09.2021 року, за [PERSON] 13.09.2008 року у ВРЕР ДАІ м. Полтави (на той час) був зареєстрований легковий автомобіль DASIA LOGAN, 2008 року випуску, з державним номерним знаком [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2008 року випуску, сірого кольору об`єм двигуна 1598 см. куб, вид палива бензин, повна маса ТЗ -1535 кг, маса без навантаження 1050 кг, кількість сидячих місць - 6, категорія ТЗ М, будь-які інші реєстраційні дії стосовно вказаного автомобіля станом на 22.09.2021 року не проводились, запис в облікових відмітках відсутній (а.с.28). Так як одним із принципів цивільного процесу є диспозитивність, тобто можливість вільно розпоряджатися своїми правами, а позивач у своїх уточнених вимогах не ставить питання щодо визнання даного автомобіля спільним сумісним майном подружжя, і не здійснила передбачених законом усіх необхідних дій, суд розглядає справу в межах уточнених позовних вимог і не має виходити за їх межі. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30\~Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами. законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути\~будь-які\~види майна,\~за винятком\~тих,\~які згідно\~із законом\~не можуть\~їм належати\~(виключені\~з цивільного\~обороту),\~незалежно від\~того,\~на ім`я\~когоз подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.\~63, ч. 1 ст.\~65 СК. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Згідно\~ст. 71 СК України\~майно, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Ураховуючи викладене, а також те, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільної справи, беручи до уваги, те, що суд має бути неупередженим і не може вийти за межі позовних вимог, а також ту обставину, що позивачем не коректно визначені позовні вимоги, які фактично порушують права відповідача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи положення\~статті 141 ЦПК України\~тависновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed