Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк») за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) (далі - третя особа, Хортицький ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного МУЮ (м. Дніпро), в якому просить визнати припиненим правовідношення за кредитним договором № б/н від 16.10.2007 року, укладеним між позивачем та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.10.2007 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого встановлено кредитний ліміт на платіжну картку зв сплатою відсотків у розмірі 36% на рік від суми залишку заборгованості. Через скрутне матеріальне становище не мала змоги вчасно виконувати умови договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2015 року задоволено позов ПАТ «КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.10.2007 року № б/н та стягнуто з останньої на користь Банка 25 817,44 грн. Державним виконавцем Хортицького відділу ДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/337/1673/2015, виданого 03.02.2016 року, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 25 817,44 грн. 29.10.2018 року державний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з повним фактичним виконанням боржником рішення суду. Отже, позивач повністю виконала заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2015 року, і відповідно виконала свої зобов`язання за кредитним договором від 16.10.2007 року № б/н. Однак, відповідач продовжує нараховувати заборгованість у вигляді штрафів та відсотків за прострочення користування кредитом та в телефонному режимі вимагає погасити заборгованість перед банком. У зв`язку із наведеним, позивач просила визнати зобов`язання за кредитним договором від 16.10.2007 року № б/н припиненим, у зв`язку з його виконанням. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2021 року позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про припинення правовідношення в порядку захисту прав споживачів передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2021 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.04.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 02.06.2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2021 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Хортицького відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про припинення правовідношення в порядку захисту прав споживачів, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.11.2021 року. 29.10.2021 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Середи М.О. надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 11.11.2021 року, у режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.10.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Середи Д.М. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено. 11.11.2021 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Середи М.О. надійшла заява, не підписана електронним цифровим підписом, в якій останній просить провести судове засідання, призначене на 11.11.2021 року, у режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2021 року, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 02.02.2022 року. 24.01.2022 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Середи М.О. надійшло клопотання, не підписане електронним цифровим підписом, про проведення судового засідання, призначеного на 02.02.2022 року, у режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, в якому представник позивача також просив у разі відмови у задоволенні вказаного клопотання, відкласти розгляд справи на іншу дату. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2022 року, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 21.06.2022 року. 06.12.2021 року від представника відповідача Мельникової Я.В. надійшов відзив на позовну заяву, якій було передано головуючому судді 14.02.2022 року, в якому остання проти позову заперечувала, оскільки, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач фактично оскаржує нарахування відповідачем заборгованості у вигляді штрафів та відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, після ухвалення рішення суду про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за укладеним сторонами кредитним договором. Однак, позивач не довела підстав, за якими АТ КБ «Приватбанк» не мав би права нараховувати оскаржувану заборгованість у вигляді штрафів та відсотків за прострочення користування кредитом. При цьому, позивач не навела неправомірності такого нарахування, тому підстави для задоволення позову відсутні. 15.06.2022 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - Мельникової Я.В. надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 21.06.2022 року, у режимі відеоконференції. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача - Мельникової Я.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено. 17.06.2022 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява, не підписана електронним цифровим підписом, в якій остання просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2022 року, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 04.10.2022 року. В судове засідання 04.10.2022 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Суд встановив, що 16.10.2007 року [PERSON] підписала заяву, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 1000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць. В порушення умов кредитного договору [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по кредиту, внаслідок чого у липні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.10.2007 року № б/н у розмірі 25 817,44 грн. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 25 817,44 грн. 04.09.2017 року державним виконавцем Хортицького відділу ДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника у розмірі 20 %. 29.10.2018 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з повним фактичним виконанням боржником рішення суду. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2020 року, спадкова справа № 6/2018, зареєстровано в реєстрі за № 233, [PERSON] успадкувала суми вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться у АТ КБ «Приватбанк». Позивач звернулася у відділення АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання депозиту батька, але працівники банку повідомили її, що станом на 22.05.2020 року в неї існує заборгованість перед банком за кредитним договором від 16.10.2007 року № б/н у розмірі 28 744,63 грн., і відповідно, видати депозит батька вони можуть тільки в тому випадку, якщо із загальної суми депозиту буде утримано розмір заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як визначено у ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування штрафів та відсотків за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження№ 14-154цс18). Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги банком не заявлялися. Отже, банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів та звернувся у липні 2015 року до суду з вимогою про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, а зі спливом строку кредитування припинилося право АТ КБ «Приватбанк» нараховувати проценти та штрафи за кредитним договором. Такими діями, банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки [PERSON] належним чином виконала свої зобов`язання за кредитним договором від 16.10.2007 року шляхом погашення в повному обсязі заборгованості у розмірі 25 817,44 грн., що підтверджується постановою державного виконавця від 29.10.2018 року про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з повним фактичним виконанням боржником рішення суду, то кредитне зобов`язання припинилось на підставі статті 599 ЦК України. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 522/22959/15-ц. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 10.02.2021 року № 123/9866505/1. Відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги повністю, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 908,00 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved