Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 30.03.2015 у розмірі 579754,00 грн та в рахунок стягнення штрафу за невиконання боргових зобов`язань 579754,00 грн, а всього 1\~159 508,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.03.2015 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача гроші у розмірі 20000,00 доларів США зі строком повного погашення боргу не пізніше 31.12.2021. Свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконав, грошові кошти у розмірі 20000,00 доларів США не повернув. Відповідач, посилаючись на свої фінансові труднощі, відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу за договором позики від 30.03.2015, чим поставив позивача у вкрай скрутне становище. Пунктом 4.1 Договору позики від 30.03.2015 встановлена відповідальність позичальника за невиконання обов`язку сплати боргу на користь позикодавця в порядку та строки, передбачені Договором, а саме, штраф у розмірі 100% від несплаченої суми позики, що дорівнює сумі у розмірі 20000,00 доларів США. (20000,00*100%). Відповідно до курсу гривні до долара США, який встановлено Національним банком України, офіційний курс долара США до гривні станом на 23.02.2022 становить 28,9877 гривень до одного долару США. Розмір заборгованості відповідача у національній валюті складає 20000,00 * 28,9877 =579754,00 грн. Розмір штрафу за порушення виконання грошового зобов`язання у національній валюті складає: 20000,00 * 28,9877 = 579754,00 грн. 23.08.2022 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. 16.09.2022 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач подав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити у повному обсязі, розглянути справу без його участі, та надав оригінал договору позики від 30.03.2015, який долучено до матеріалів справи. Відповідач подав до суду заяву, в якій заперечував проти задоволення позовних вимог та просив розглянути справу за його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 30.03.2015 між [PERSON] (Позикодавцем) та [PERSON] (Позичальником) укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв у власність суму готівкою в розмірі 20000,00 доларів США зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 31.12.2021 за адресою реєстрації позикодавця: [ADDRESS] (п.1.1. договору). Позичальник свідчить, що отримав гроші готівкою від позикодавця повністю, ще до підписання Договору (п.1.2). Підтвердженням виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором є розписка складена позикодавцем. Договір вважається виконаним позичальником лише після отримання ним від позикодавця відповідної розписки (п.3.1. Договору). Якщо позичальник прострочить виконання грошового зобов`язання за Договором, він зобов`язаний сплатити на користь позикодавця штраф у розмірі 100% від простроченої суми (п.4.1 Договору), що підтверджується оригіналом Договору від 30.03.2015. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12, частин. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України зазначено, що\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 15 ЦК України, частина перша\~статті 16 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). У частині першій\~статті 1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 1050 ЦК України,\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до ч.\~1\~ст.\~550\~ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно зі ст. 551 ЦК України предметом неустойки\~може бути\~грошова сума,\~рухоме і\~нерухоме майно. Якщо\~предметом неустойки\~є грошова\~сума,\~її розмір\~встановлюється договором\~або актом\~цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Відповідач у своїй заяві заперечує проти задоволення позову без наведення обґрунтувань та подання відповідних доказів. Судом встановлено, що строк виконання зобов`язання за договором позики від 30.03.2015 визначений сторонами не пізніше 31.12.2021. У встановлений судом строк відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, позичені грошові кошти позивачу не повернув, отже позивач має право вимагати від відповідача повернення суми боргу та сплату штрафу, розмір та строк нарахування якого сторони визначили у договорі позики. \~ \~ \~ \~Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.02.2022 у справі № 766/10628/17. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~Разом з тим, за договором позики боргове зобов`язання виражене в іноземній валюті доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України не визначена, не встановлений інший порядок повернення боргу та не передбачено його визначення у грошовому еквіваленті до національної валюти України гривні. \~ \~ \~ \~Так, відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. \~ \~ \~ \~Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. \~ \~ \~ \~Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Враховуючи викладене, суд задовольняє позов та стягує з відповідача на користь позивача суму позики у розмірі 20000,00 доларів США та штраф за невиконання боргових зобов`язань у розмірі 100% від простроченої суми - 20000,00 доларів США, що відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц. При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як особа, яка має другу групу інвалідності. Відповідно до ст. 4 Закону України про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (12405,00 грн). Станом на 01.01.2022 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2481, 00 грн. Ціна даного позову станом на час пред`явлення позову - 11.08.2022 становить 1462744 грн (1 долар США = 36,5686 грн, згідно курсу НБУ - 36,5686*40000). Таким чином, сума судового збору за цим позовом становить 12405,00 грн, яка відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved