Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Адвокат Науменко Іван Федорович звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до Вільшанської селищної ради Кіровоградської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] у с. Добрянка Вільшанського (Голованівського) району Кіровоградської області померла [PERSON] . На день смерті [PERSON] разом із нею проживала та була зареєстрована її донька [PERSON] . Інших спадкоємців, крім позивача, які могли би прийняти спадщину після смерті [PERSON] , немає. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається із земельної частки (паю) розміром 5,7 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Ватутіна на території Маловільшанської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області. Позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення нею спадкових прав. При зверненні [PERSON] роз`яснено, що спадкові права не можуть бути оформлені, так як відсутні докази прийняття спадщини у визначені законом строки, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Враховуючи зазначені обставини, нотаріус запропонував [PERSON] звернутись до суду для захисту своїх прав на спадкове майно. У позовній заяві представник позивача зазначає, що позивач вступила в управління та володіння спадковим майном в шестимісячний строк з дня смерті її матері, оскільки у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини позивач продовжила проживати в домоволодінні своєї матері по [ADDRESS] і розпоряджатися всім належним її матері майном, у тому числі меблями, побутовою технікою та іншими речами домашнього вжитку і побуту. Також, позивач в шестимісячний строк з дня смерті її матері, продовжила здійснювати щомісячну оплату житлово-комунальних послуг з постачання електроенергії в домоволодіння її матері, а також обробила земельну ділянку, яка розташована біля домоволодіння її матері та перебувала в користуванні спадкодавця і зібрала врожай з неї. За життя [PERSON] на її ім`я було виготовлено та нею отримано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №0080175, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по Вільшанській райдержадміністрації за № 150-р від 19.06.1997, розмір земельної частки (паю) становить 5,7 га. Факт отримання сертифіката засвідчується листом Відділу №2 Управління у Голованівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 08.09.2021 за №48/54-21 та наявним записом про його видачу і отримання у відповідній Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Вільшанською районною державною адміністрацією (запис під №56). Однак, в 2021 році даний сертифікат був втрачений і наразі у позивача його немає, що унеможливлює видачу у нотаріальному порядку свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну частку (пай), а відтак обмежуються права та законні інтереси позивача. У зв`язку з наведеним, просить встановити факт прийняття спадщини позивачем шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, яке залишилося після смерті її матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та визнати за позивачем у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай), площею 5,7 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності КСП ім. Ватутіна на території Маловільшанської сільської ради бувшого Вільшанського району Кіровоградської області, яке належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №0080175. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, адвокат Науменко І.Ф. подав до суду заяву, в якій просив справу слухати у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення, зокрема, у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»: спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Крім цього, Пленум Верховного суду України у п.11 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Пунктом 113 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 №18/5, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2022 у справі №305/235/17. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2022 року у справі №384/401/21, пр. №2-о/384/4/2022, заяву [PERSON] задоволено та встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Мала-Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області, є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Добрянка Вільшанського району Кіровоградської області (а.с.12-13). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 26 квітня 2022 року Вільшанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 87 років в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області (а.с.30). Відповідно до копії інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №69845271 від 25.08.2022, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилася (а.с.15). Згідно з копією листа відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №П-553/0-0.555, 1-577/301-22 від 02 серпня 2022 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КР №0080175, виписаний на ім`я [PERSON] був виданий [PERSON] . Земельна частка (пай) перебувала в колективній власності КСП ім. Ватутіна, розташованого на території Маловільшанської сільської ради бувшого Вільшанського району. Відомості щодо дати отримання сертифіката, номера земельної ділянки, її розміру та місця розташування у відділі відсутні (а.с.19). У копії книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Вільшанською районною державною адміністрацією, за порядковим номером 56 значиться сертифікат серії КР №0080175, виданий на ім`я [PERSON] . Розмір земельної частки (паю) 5,7 умовних кадастрових гектар. У вказаній книзі наявна відмітка про отримання даного сертифікату [PERSON] (а.с.17-18). Згідно з повідомленням начальника відділу у Вільшанському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Лукової І.М. за №42/137-21 від 22.04.2021, надати копію сертифікату про право на земельну частку (пай) серії КР №0080175, виданого на ім`я [PERSON] , неможливо, оскільки у відділі відсутній примірник сертифікату (а.с.22). 22.07.2022 у газеті "Зорі над Синюхою" за №19 позивачем розміщено оголошення про втрату сертифікату про право на земельну частку (пай) серії КР №0080175, виданого на ім`я [PERSON] (а.с.23). Відповідно до копії листа приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Науменка Ф.С. від 11 липня 2022 року №129/01-16, [PERSON] повідомлено, що нею пропущено строк на прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] та відсутні документи, що підтверджують фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №0080175. Разом з цим запропоновано звернутися до суду для захисту і оформлення прав на спадкове майно (а.с.14). Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Вільшанської селищної ради Кіровоградської області за №343 від 11 липня 2022 року, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , по день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] разом з нею із її спадкоємців проживала та була зареєстрована донька [PERSON] , [INFO] . Від імені [PERSON] Добрянською сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області заповіти не посвідчувалися (а.с.16). Як вбачається з довідки за №335, виданої виконкомом Вільшанської селищної ради Кіровоградської області, [PERSON] на день смерті проживала разом з донькою - [PERSON] в селі Добрянка Вільшанського району Кіровоградської області (а.с.21). Згідно з копією погосподарської книги №1 Добрянської сільської ради на 1996, 1997, 1998, 1999 роки, [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , серед членів господарства значаться [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.33-37). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, належним та єдиним способом захисту прав спадкоємця у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину є звернення спадкоємця з вимогами про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Матеріалами справи встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Добрянка Вільшанського району Кіровоградської області, її донька [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, а отже прийняла спадщину на належне їй право на земельну частку (пай), розміром 5,7 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Маловільшанської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, про що свідчать довідки виконкому Вільшанської селищної ради Кіровоградської області за №335 та №343 від 11 липня 2022 року та записи в погосподарській книзі №1 Добрянської сільської ради за 1996 - 1999 роки, та вчинила дії, що свідчать про прийняття нею спадщини, передбачені ст. 549 ЦК УРСР. Отже, судом встановлено, що відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року), який діяв на момент відкриття спадщини, [PERSON] є спадкоємцем за законом, і має право на спадщину, що залишилась після смерті її матері [PERSON] , оскільки у встановленому законом порядку прийняла спадщину, і відсутні будь-які докази на спростування законності заявлених позивачем позовних вимог, а тому порушене право позивача на успадкування майна підлягає судовому захистові. З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог, а тому дійшов висновку про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] , шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, яке залишилося після смерті її матері [PERSON] , та визнання за [PERSON] , права в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на земельну частку (пай) площею 5,7 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності КСП ім. Ватутіна, розташовану на території Маловільшанської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, яке належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №0080175. Судові витрати залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного та

Outcome: approved