Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Служба у справах неповнолітніх дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не піклується, не цікавиться вихованням, життям та здоров`ям свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач не виявляє бажання спілкуватися із дитиною, не відвідує його, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, а також не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі; позбавлено [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2021 року заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Гриців Ольги Ярославівни про перегляд заочного рішення ухваленого в цивільній справі №607/2631/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи служби у справах дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав - задоволено; скасовано вище вказане рішення; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому вказано, що відповідач позов не визнає, оскільки не ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Зазначає, що позивачем не надано доказів та відсутності виключних і надзвичайних обставин, які б свідчили про недобросовісність батька, його ухилення від виконання батьківських обов`язків. Надані до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його вину щодо дитини. Наявність заборгованості по аліментах сама по собі не є підставою для позбавлення батьківських прав. Достовірних доказів того, що відповідач не цікавиться життям сина позивачем не надано. Батько дитини має право на особисте спілкування з нею, проте матір дитини, з якою залишена дитина на проживання, жодними діями цьому не сприяє, при цьому позивач володіє інформацією про перебування відповідача за кордоном України. Також вказує, що відповідач перебуває за межами України протягом тривалого часу, має там постійне місце проживання та повернутися в Україну не може. Позивач не дає можливості спілкуватися з дитиною хоча б онлайн, негативно налаштовувала дитину проти батька. Відповідач, щоб уникнути непорозумінь з позивачем та не травмувати дитину морально, припинив активні пошуки шляхів спілкування з сином хоча б онлайн, однак відповідач прагне брати участь в житті та у вихованні дитини, а також хотів би бути ближчим до сина. Сторона відповідача вважає, що у даній справі відсутні докази, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні. Крім цього, щодо висновку органу опіки та піклування відповідач зазначає, що з наданих суду письмових документів не вбачається, що орган опіки та піклування проводив будь-яку роботу щодо встановлення матеріального стану батька, його відношення до виховання та утримання дитини, тобто рішення прийнято виключно на підставі документів, отриманих в ході перевірки заяв матері та оцінки її участі у вихання дитини, а тому відповідач вважає, що висновок органу опіки та піклування є не достатньо обґрунтованим. Таким чином, просить суд відмовити у задоволення позову [PERSON] до [PERSON] з участю третьої особи Служби у справах дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. Представником позивача до суду подано відповідь на відзив, у якому позивач вказує, що викладені у відзиві на позовну заяву обставини на заперечення вимог викладених у позовній заяві є голослівними, не відповідають дійсності та не підтверджуються доказами. Зазначає, що відповідачем не надано доказів, які би підтверджували викладені у відзиві на позовну заяву обставини. Бажання виконувати свої батьківські обов`язки визначена лише фактом заперечення проти позбавлення батьківських прав і не більше. Позивач вважає, що наявні усі законні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , оскільки [PERSON] умисно та систематично ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, з моменту розірвання шлюбу (2010 року) дитина проживає разом з матір`ю, відповідач жодним чином не піклується про матеріальний, фізичний та духовний розвиток дитини, [PERSON] відомо про те, що син хворіє на вроджену ваду сечовидільної системи та потребує постійного медичного нагляду та лікування, зі сторони відповідача відсутні будь-які спроби встановлення контакту з сином, освітою дитини займається мати. Окрім цього, [PERSON] матеріально не утримує сина. Починаючи з 2011 року рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини не виконує, будь-яких дій на виконання рішення суду не вчиняє, станом на 16.11.2021 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання сина становить 89 411,95 грн. Таким чином, сторона позивача вважає, що вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] не прагне виховувати свого сина, піклуватися про нього, а також його поведінка свідчить про небажання відповідача виконувати покладені на нього батьківські обов`язки щодо сина. Також, зазначає, що вказані обставини підтверджуються висновком Тернопільської міської ради від 04.11.2015 року, згідно якого [PERSON] рекомендовано позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON] , оскільки [PERSON] не бере участі вихованні та утриманні сина. На підставі наведеного, просить постановити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Ухвалою суду від 22 серпня 2022 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Семененко Л.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат - Гриців О. Я. в останнє судове засідання не з`явилися, не повідомивши суду про причини своєї неявки. Представник Служби у справах дітей Тернопільської міської ради Мелих О.Р. у судовому засіданні вказала, що позов підлягає до задоволення, висновок органу опіки та піклування підтримала у повному обсязі. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10.12.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 23.10.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №2542. Судом встановлено, що [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] . Відповідно до акту державної виконавчої служби, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , станом на 01.01.2015 року складає 7324.91 гривень. Малолітній [PERSON] відвідував дошкільний навчальний заклад ясла - садок «Ромашка» смт.Козова Тернопільської області з 03.03.2011 року, що стверджується довідкою вказаного закладу №2 від 14.01.2015 р. Із акту бесіди із малолітнім [PERSON] , [INFO] складеного начальником служби у справах неповнолітніх та дітей та начальником відділу з питань опіки та піклування служби у справах неповнолітніх та дітей, вбачається, що в ході бесіди із [PERSON] встановлено, що він батька не бачив, останній йому не телефонує, подарунків не дарує. Уявлення про батька в дитини залишенні тільки на фотокартці. Дитина проживає разом із матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] та для дитини створено належні умови для життя, навчання та виховання, що підтверджується актом обстеження проживання від 10.09.2015 р. Питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Тернопільської міської ради . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради від 04.11.2015 р. відповідача [PERSON] рекомендовано позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] не бере участі у вихованні та утриманні сина [PERSON] , не створює умов для його фізичного, духовного та морального розвитку, що свідчить про те, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Як вбачається з довідки ЛОДКЛ «Охмадит», хворий [PERSON] знаходився на стаціонарному обстеженні у ЛОДКЛ «Охмадит» з 22.11.2016 р. по 23.11.2016 р. з діагнозом правобічний пас.-акт. ММР ІІІ-ІV ст. в гіпоплазовану нирку, вторинний хронічний пієлонефрит, гіпоплазія правої нирки. Згідно виписного епікризу № 7087 Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні, [PERSON] , [INFO] , перебув на стаціонарному лікуванні з 15.06.2016 р. по 23.06.216 р., діагноз: вроджена вада розвитку сечовивідної системи, уретероцеле справа, обструктивний уретерогідронефроз справа, вторинний хронічний пієлонефрит, рецидивуючий перебіг, стадія загострення. Відповідно до виписок № 13941/16, №12740/17, №678/20, [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КНП «Івано-Франківська ОДКЛ ІФ ОР» з 14.12.2016 по 16.12.2016, з 29.11.2017 по 01.12.2017, з 22.10.2020 по 21.01.2020 з клінічним діагнозом вроджена вада сечовидільної системи. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб № 244/3-16 від 21.08.2022, виданої Кохзівської селищною радою Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] . Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 16.11.2021 № 78399, старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі ПЗМУ МЮ (м. Івано-Франківськ) Крушанської О. Р. при примусовому виконанні виконавчого листа №439/1502/18 від 21.12.2018, який видано Бродівським районним судом Львівської області, про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј гривень щомісячно посилаючи з 02.08.2018 і до досягнення повноліття дитиною, за [PERSON] числиться заборгованість станом на 16.11.2021 року у розмірі 89 411,95 грн. Згідно характеристики учня 6 класу Козівського ЗЗСОІ-ІІІ ступенів № 2 [PERSON] , [INFO] , від 27.04.2022 № 02-07/53, виданої Козівським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 2, мати учня, [PERSON] , приділяє велику увагу вихованню та навчанню сина, постійно цікавиться життям класу та закладу освіти, систематично відвідує класні та загальношкільні батьківські збори; [PERSON] є членом батьківського комітету класу, завжди радо спілкується з вчителями, готова прийти на допомогу класу і школі; батько [PERSON] з класним керівником не спілкувався і в заклад освіти не навідувався. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішення № 585 від 15.06.2022, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини досліджено, що [PERSON] продовжує нехтувати батьківськими обов`язками, не приймає участі у житті сина та не сплачує аліменти. На засіданні комісії з малолітнім [PERSON] проведено бесіду, під час якої з`ясовано, що він підтримує позовні вимоги матері, батько не приймає участі у його житті, не цікавиться навчанням, успіхами сина. [PERSON] вважає, що батько налагоджує контакт задля того, щоб уникнути позбавлення батьківських прав. Беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовного малолітнього [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету від 04.11.2015 року № 1033, слід залишити без змін. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України, участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Відповідно до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету від 04.11.2015 року № 1033, а також рішенням виконавчого комітету від 15.06.2022 № 585 залишений без змін, вбачається, що визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач в ході розгляду справи не надав, а матеріали справи не містять, - доказів на спростування вищезазначеного висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Тернопільської міської ради. Суд вважає, що саме по собі заперечення відповідачем факту позбавлення батьківських прав не є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Посилання відповідача на те, що фактично він був позбавлений можливості належним чином реалізувати свої батьківські права, оскільки позивач чинила йому в цьому перешкоди, на думку суду є непереконливими і такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не спростовують висновків органу опіки та піклування щодо наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач, вказуючи на наявність перешкод з боку позивача, - із заявами щодо визначення йому способів участі у вихованні та спілкуванні із дитиною до органу опіки та піклування не звертався, а відтак впродовж тривалого часу, - належним чином фактично не реалізував наданих законом прав щодо встановлення та/або відновлення стосунків із сином. Крім того, наведені в ході розгляду справи відповідачем на спростування позовних вимог обставини та причини, на думку суду, не є поважними і не є такими, що фактично унеможливлювали належну реалізацію батьком своїх батьківських обов`язків. Також, суд вважає, що позивачем доведений той факт, що відповідач не піклується про сина, окільне не сплачує аліменти та допустив заборгованість на суму 89411 грн. Відтак, суд вважає, що наявна винна поведінка відповідача по відношенню до дитини, що виразилося у нехтуванні обов`язками як батька по відношенню до свого сина: відповідач не бачиться та не спілкується з сином, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться його навчанням та позашкільними вподобаннями, тривалий час матеріально не забезпечує сина. Вказаною бездіяльністю (невиконанням батьківських обов`язків) відповідач порушує права дитини на належне батьківське виховання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги встановлені в ході розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав, які б вказували на можливість відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, оскільки, наявні у справі докази свідчать про неналежне виконання батьком своїх батьківських обов`язків без поважних причин, фактичне ухилення від їх належного виконання, а відтак суд вважає обґрунтованими та доведеними підстави позовних вимог про позбавлення батьківських прав і приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав в повній мірі відповідатиме інтересам малолітньої дитини, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. У порядку ст. 141 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved