Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: - визнати дійсним договір купівлі продажу земельних ділянок, розташованих за адресою, с. Суємці, Баранівського району Житомирської області: земельної ділянки, кадастровий номер 1820685800:03:002:0052, площею 0,1364 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; земельної ділянки, кадастровий номер 1820685800:03:002:0051, площею 0,6844 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, укладений 15.08.2019 року між ним [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за ним [PERSON] право власності на земельні ділянки розташовані за адресою, с. Суємці, Баранівського району Житомирської області: земельну ділянку, кадастровий номер 1820685800:03:002:0052, площею 0,1364 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку, кадастровий номер 1820685800:03:002:0051, площею 0,6844 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства на підставі договору купівлі продажу земельних ділянок, укладеного 15.08.2019 року ним [PERSON] та [PERSON] . Обґрунтовуючи вимоги позивач [PERSON] зазначив, що 15 серпня 2019 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельних ділянок, що знаходяться за адресою: с. Суємці, Баранівського району Житомирської області. При укладанні договору купівлі-продажу була досягнута згода щодо всіх істотних умов: відповідачу передані гроші, а позивачу об`єкт нерухомості, яким він на теперішній час користується, проте через нотаріальне не посвідчення договору, він не може ним розпорядитися. В даний час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки відповідач його прохання з цього приводу ігнорує, щоразу посилаючись на різні причини, а місяць тому перестала відповідати на його дзвінки. Сторонами зазначеного договору були виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу земельних ділянок, а саме: продавцем були отримані кошти за будинок, відбулася його передача разом з документами для нього, але від нотаріального посвідчення договору відповідачка ухиляється, незважаючи на досягнуту між ними домовленість про це. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, направив заяву про розгляд цивільної справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, заяв про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подавала. Справа розглядається в порядку заочного провадження, позивач щодо такого порядку вирішення справи згідно письмової заяви не заперечує. (а.с. 4) У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони уклали письмовий договір від 15 серпня 2019 року позивач [PERSON] купив у [PERSON] земельні ділянки: кадастровий номер 1820685800:03:002:0051, площею 0,6844 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; кадастровий номер 1820685800:03:002:0051, площею 0,6844 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою: с. Суємці, Баранівського району Житомирської області, які належав їй на праві власності на підставі державних актів (а.с. 8-10). За вказані земельні ділянки позивач [PERSON] заплатив [PERSON] грошові кошти в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень. Про отримання грошей, передачу правовстановлюючих документів [PERSON] написала розписку від 15.08.2019 року (а.с. 11). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За змістом\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до\~ст. 657 ЦК України\~договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку, або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Аналізуючи зміст вказаних правових норм, суд робить висновок про те, що особа набуває права власності на земельну ділянку за договором виключно після нотаріального посвідчення письмового правочину та його державної реєстрації. Оскільки, судом встановлено, що вказаний вище договір нотаріально не посвідчувався, тому доводи позивача про застосування норм ч. 2\~ст. 220 ЦК України, яка передбачає, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, не заслуговують на увагу оскільки дана норма стосується договорів, які підлягають лише нотаріальному посвідченню. Так пунктом 13\~постанови Пленуму ВСУ N 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"\~визначено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої\~статті 220 ЦК\~не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей\~210\~та\~640 ЦК\~пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін (подібна позиція висловлена Верховним Судом - справа №207/4472/15-ц від 11.08.2020 року). При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями\~218\~та\~220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що спірні земельні ділянки мають цільове призначення для ведення особистого селянського господарства і відносяться до земель сільськогосподарського призначення, а тому на день укладення договору, що є предметом розгляду даної справи, на вказані земельні ділянки поширювався мораторій щодо заборони відчуження згідно розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України. Враховуючи встановлені вище обставини та те, що на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки - 15.08.2019 року діяв мораторій щодо відчуження земель сільськогосподарського призначення, крім того згідно\~ст. 657 ЦК України\~договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами підлягає і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, тому також враховуючи, що сторони не виконали цих вимог закону, суд вважає позов про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Інші письмові докази надані позивачем на обґрунтування позову правового значення для вирішення справи не мають. З цих підстав не підлягають і задоволенню вимоги про визнання права власності на земельну ділянку. На підставі ст. ст.\~220,\~328, 657 ЦК України,\~постанови Пленуму ВСУ N 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Outcome: dismissed