Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (далі - Відповідач 1, ГУ ДФС в Одеській обл.), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд ухвалити рішення, яким: стягнути з відповідача Головного управління ДФС у Одеській області на користь [PERSON] моральну (немайнову) шкоду, що була вчинена внаслідок: винесення протиправного п.1 наказу Головного управління ДФС в Одеськiй областi вiд 19.07.2019 №13-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині оголошення позивачу суворої догани, винесення протиправного п.1 наказу Головного управління ДФС в Одеськiй областi вiд 20.03.2020 № 4-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині оголошення позивачу догани, винесення протиправного п.1 наказу Головного управління ДФС в Одеськiй областi вiд 22.06.2020 №69-в «Про скасування наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 27 березня 2020 року №43-в «Про відпустки співробітників податкової мiлiцii», безпідставного та незаконного розкриття, використання та розповсюдження персональних даних стосовно моєї дружини [PERSON] , підготування, підписання та направлення листа №205/B/15-97-04-01-11 вiд 12.06.2020, який містить лживi вiдомостi щодо позивача та погрози, в розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень. Стягнути з Головного управління ДФС у Одеській області на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 4500 грн. 00 коп. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що не дивлячись на неодноразово скасовані судом незаконні рішення, діючи всупереч законодавству та демонструючи свою упередженість по відношенню до [PERSON] , ГУ ДФС в Одеській області вчиняє незаконні дії щодо [PERSON] та стосовно його дружини. Так грубе порушення прав та гарантій [PERSON] , як працівника призвели до значних моральних страждань, повного розчарування в державній службі, втрати нормальних життєвих зав`язків та необхідності прикладання додаткових зусиль по організації свого життя. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено здійснювати за правилами позовного (загального) провадження. 19.03.2021 року на адресу суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що ГУ ДФС в Одеській області не погоджується із викладеними у позовній заяві обставинами, а позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими. Вважає, що моральна шкода у даному випадку стягнута не може бути, оскільки позивачем не доведено причинний зв`язок та відсутні докази завдання моральної шкоди [PERSON] та членам його сім`ї. 06.04.2021 року на адресу суд від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вважає відзив ГУ ДФС в Одеській області безпідставним та не доведеним. 04.10.2021 року на адресу суду від позивача надійшли доповнення до відповіді на відзив. 29.10.2021 року на адресу суду від представника відповідача 1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі. 10.11.2021 року ухвалою Печерського районного суду м.Києва клопотання представника відповідача 1 про закриття провадження у справі, залишено без розгляду. 10.11.2021 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним сином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач 1 ГУ ДФС в Одеській області в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся судом належним чином в порядку встановленому ст.128 ЦПК України, про причину неявки суду не повідомив, до суду надіслав заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача 1. Відповідач 2 ДКСУ в судове засідання не з`явиася, про час розгляду справи повідомлявся судом належним чином в порядку встановленому ст.128 ЦПК України, про причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подавав. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, відповідно до матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.06.2020 року встановлено, що Позивач, підполковник податкової поліції, з 01.02.2002 року перебуває в слідчих органах податкової поліції. 19.07.2019 року Головним управлінням ДФС в Одеській області було винесено наказ № 13-дc «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та відповідно до п.1 вказаного наказу Позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме оголошено сувору догану. 22.01.2020 року п`ятим апеляційним адмiнiстративним судом у складі колегії суддів було винесено постанову по справі № 420/4562/19, відповідно до якої суд постановив: ухвалити у справі нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати п.1 наказу Головного управління ДФС в Одеській області вiд 19.07.2019 року №13-дс в частині оголошення [PERSON] суворої догани. 20.03.2020 року Головним управлінням ДФС в Одеській області було винесено наказ №4-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та відповідно до п.1 вказаного наказу [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме оголошено догану. 25.06 2020 року Одеським окружним адміністративним судом було винесено рішення по справі № 420/3372/20 відповідно до якого суд постановив: адміністративний позов [PERSON] про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити повністю. Визнати протиправним та скасувати пункт «1» наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 20.03.2020 року №4-де «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» про оголошення догани [PERSON] . Так, 27.03.2020 року в.о. начальника ГУ ДФС в Одеській області було винесено наказ №43-в про надання [PERSON] відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною тривалістю з 01 квітня 2020 року по 31 січня 2021 року. Підставою для винесення вказаного наказу став рапорт Позивача, п.п.49 та ст.61 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (Постанова Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114). ст.25 Закону України «Про відпустки», довідка про потребу дитини у домашньому догляді N 18 від 15.01.2020, свідоцтво про народження [NUMBER] . 22.06.2020 року в.о. начальника ГУ ДФС в Одеській області було видано наказ № 69-в «Про скасування наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 27 березня 2020 року №43-в «Про відпустки співробітників податково міліції». Судом встановлено, що підставою для скасування вище зазначеного наказу став лист Головного управління ДПС в Одеськiй областi вiд 10.06.2020 №11833/9/15-32-52-04-06, що згідно інформації системи «Податковий блок та наданого Податкового рахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ) за 1 квартал 2020 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Гранат» у період з 12.03.2020 року по 20.03.2020 року. Крім того, судом встановлено, що відповідно до функціональних обов`язків служби управління персоналу, обов`язком служби є своєчасно повідомити працівника про прибуття до ГУ ДФС в Одеській області та повідомлення про скасування наказу про відпустки. Так, листами Позивача було повідомлено щодо прибуття до робочого місця. Відповідно до матеріалів справи листи були надіслані на адресу вказану [PERSON] в його Особовій справі. Враховуючи вищезазначене Відповідач 1 діяв в межах своїх повноважень та відповідно до чинного законодавства Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Положеннями частини першої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб. За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у пункті 3 Постанови від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом(ст.81 ЦПК України). У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Суд враховує, що у межах матеріалів даної цивільної справи не знайшов свого підтвердження факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, надані позивачем докази не свідчать про наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, встановивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння Відповідачем 1 Позивачеві моральних чи фізичних страждань та факту, обставин наявності таких, суд вважає підставою відмови у вимозі, щодо стягнення з Відповідача 1 моральної шкоди у зв`язку з його недоведеністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Разом з тим, доказів того, що моральна шкода Позивачу була спричинена внаслідок винесення протиправного п.1 наказу Головного управління ДФС в Одеськiй областi вiд 19.07.2019 №13-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині оголошення позивачу суворої догани, винесення протиправного п.1 наказу Головного управління ДФС в Одеськiй областi вiд 20.03.2020 № 4-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині оголошення позивачу догани, винесення протиправного п.1 наказу Головного управління ДФС в Одеськiй областi вiд 22.06.2020 №69-в «Про скасування наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 27 березня 2020 року №43-в «Про відпустки співробітників податкової мiлiцii», безпідставного та незаконного розкриття, використання та розповсюдження персональних даних стосовно моєї дружини [PERSON] , підготування, підписання та направлення листа №205/B/15-97-04-01-11 вiд 12.06.2020, який містить лживi вiдомостi щодо позивача та погрози,в розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень, останнім не надано. Отже неможливо встановити причинний зв`язок між протиправними діями органу державної влади та моральними стражданнями позивача. Сам факт що скасовані догани, можуть якимось чином вплинути на майбутнє позивача, на приниження його честі та гідності його ділової репутації не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність Відповідача 1 заподіяли позивачу моральної шкоди (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 21.10.2020 р. у справі № 312/262/18). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат суд враховує, що, оскільки позов залишено без задоволення, то позивачу відповідно не відшкодовуються витрати, пов`язані з розглядом справи.

Outcome: approved