Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Представник АТ «Альфа-Банк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 30 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/111, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у сумі 396\~000,00 дол. США. АТ «Альфа-Банк» є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», згідно рішення № 5/2019 єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, внаслідок чого до АТ «Альфа-Банк» перейшло право вимоги за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/111 від 30 березня 2008 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 11 червня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 452\~419,34 грн. з яких: сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 105\~655,68 грн.; сума заборгованості за інфляційними витратами 346\~763,66 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2021 року провадження по справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 17 листопада 2021 року. У судове засідання 17 листопада 2021 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Від представника відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 10 грудня 2021 року. 25 листопада 2021 року від представника позивача до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про визнання іпотеки нежитлових приміщень припиненою та скасування державної реєстрації заборони відчуження предмета іпотеки. У судове засідання 10 грудня 2021 року з`явилися представник позивача АТ «Альфа-Банк». Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що зустрічну позовну заяву [PERSON] слід повернути. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року, зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено без руху, та надано десятиденний строк для виправлення недоліків позовної заяви, а саме: зазначити ціну позову та відповідно до неї сплатити судовий збір. У судове засідання 27 січня 2022 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, подав клопотання, щодо відкладення розгляду справи. Представник позивача проти задоволення клопотання представника відповідача не заперечував. Розгляд справи відкладено на 21 лютого 2022 року. Представником відповідача [PERSON] на виконання ухвали суду від 10 грудня 2021 року було направлено зустрічну позовну заяву з виправленням недоліків зазначених ухвалою суду від 10 грудня 2021 року. У судове засідання 21 лютого 2022 року з`явився представник відповідача Гаценко В.В. Від представника позивача до суду надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності. Представник відповідача просив прийняти до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про визнання іпотеки нежитлових приміщень припиненою та скасування державної реєстрації заборони відчуження предмета іпотеки. По справі оголошена перерва на 21 березня 2022 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2022 року у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до АТ «Альфа-Банк» про визнання іпотеки нежитлових приміщень припиненою та скасування державної реєстрації заборони відчуження предмета іпотеки відмовлено. У зв`язку зі знаходженням судді Свяченої Ю.Б. у відпустці розгляд справи відкладено на 14 квітня 2022 року. У судове засідання 14 квітня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності. Від представника відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 25 травня 2022 року. У судове засідання 25 травня 2022 року з`явився представник позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщений належним чином. Від представника відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. Представник позивача проти задоволення заяви представника відповідача не заперечував. Розгляд справи відкладено на 13 липня 2022 року. У судове засідання 13 липня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Від представника відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 24 серпня 2022 року. У судове засідання 24 серпня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. Від представника відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 05 жовтня 2022 року. У судове засідання 05 жовтня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права відповідача на доступ до правосуддя, суд оцінює таку поведінку відповідача як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Більш того, в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя та на розумність строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа щодо якої розглядається справа виявить бажання з`явитись до суду за умови не повідомлення суду причин своєї неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази, дійшов наступного висновку. 30 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2008/13-1-08/111, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у сумі 396\~000,00 дол. США. За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так ПАТ «Укрсоцбанк» скористався своїм правом, та звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 3867589,00 грн. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09 вересня 2011 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] задоволено частково, стягнено з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту № 2008/13-1-08/111 від 13 березня 2008 року у сумі 3559500 грн. 57 коп. та третейський збір в сумі 25\~500 грн. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Кравець О.В. за заявою представника ПАТ «Укрсоцбанк» та на підставі виконавчого листа № 2604/3004/2012 від 02 березня 2012 року, 26 жовтня 2012 року відкрито виконавче провадження № 34912335 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 3559500 грн. 57 коп. та суму витрат пов`язаних з розглядом справи в третейському суді в розмірі 25\~500,00 грн. За змістом частини другої ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Представником заявлено вимоги, щодо стягнення з [PERSON] суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 105\~655,68 грн. та суми заборгованості за інфляційними витратами 346\~763,66 грн. У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Журавльовим С.О. від 14 червня 2019 року, виконавче провадження № 34912335 закінчено у зв`язку виконанням [PERSON] у повному обсязі вимог виконавчого листа № 2604/3004/2012 від 02 березня 2012 року. Так, згідно розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № 2008/13/1/08/111 від 13 березня 2008 року за період з 11 червня 2018 року по 11 червня 2021 року вбачається, що нарахування 3% річних та інфляційних витрат здійснювалося починаючи з 11 червня 2018 року, тобто за три роки до подання даного позову, та до 01 червня 2019 року, тобто до повного погашення [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2008/13/1/08/111 від 13 березня 2008 року. Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином законодавство України передбачає обов`язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду. В свою чергу, положеннями ч.2 ст.18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача АТ «Альфа-Банк». Щодо стягнення сплаченого позивачем судового збору, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у сумі 6786, 29 грн., що підтверджується квитанцією № 353615130 від 25 червня 2021 року. Таким чином з [PERSON] слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 6786, 29 грн.

Outcome: approved