Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

27.06.2022 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що йому на праві власності належать земельна ділянка з кадастровим номером 4825480800:01:000:0016 площею 6,82 га, яка розташована в межах Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Зазначена земельна ділянка перебуває в користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору оренди землі від 23.12.2013 року, укладеного між ним та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строком на 49 років з 01.01.2014 по 31.12.2062 року. В порушення умов договору відповідач нарахував, але не сплатив йому орендну плату за 2020, 2021 роки, розмір якої після утримання податку складає 4 376 грн. 34 коп. за кожен рік, що становить 8 753 грн. 29 коп. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про виплату орендної плати, однак відповідач повідомив, що виплатить її лише після підписання зобов`язання про продаж землі. На час звернення з позовом до суду орендна плата позивачу не сплачена. Позивач вважає, що систематична несплата відповідачем орендної плати є підставою для розірвання договору оренди землі. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань він просить розірвати договір, повернути йому земельну ділянку в належному агротехнічному стані згідно акту приймання-передачі, стягнути орендну плату за 2020, 2021 роки в сумі 8 753 грн. 29 коп. Також позивач просить стягнути з відповідача пеню за 2020 рік в сумі 7 150 грн. 40 коп. та за 2021 рік - 2 363 грн. 04 коп., оскільки відповідно до пункту 14 договору у разі несвоєчасної сплати орендної плати справляється пеня в розмірі 0,3% за кожен день прострочення. Всього просить стягнути з відповідача на його користь 18 266 грн. 73 коп. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 28.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позов є безпідставним, а його обґрунтування не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначив, що товариство регулярно нараховує орендну плату та сплачує податки, але позивач відповідно до умов спірного договору не з`являється за отриманням орендної плати до каси Орендаря і не повідомляє платіжні реквізити для перерахування орендної плати. В даному випадку несплата орендної плати виникла з вини позивача, який ухиляється від отримання орендної плати з метою штучного створення підстав для розірвання договору оренди. Позивачем не доведено, що товариство протягом 2020-2021 років умисно не виплачувало орендної плати, а відтак неотримання коштів викликане саме поведінкою позивача. Зазначає, що викладені позивачем в позовній заяві обставини свідчать про його недобросовісну поведінку, оскільки дії щодо розірвання договору суперечать попередній поведінці позивача щодо прийняття виконання за договором оренди, зокрема, отримання орендної плати за попередні роки. Крім того, представник відповідача надав заяву, в якій зазначив, що розрахунок пені за 2020 рік є безпідставним, тому що строк давності за зазначеною вимогою сплив 27.12.2021 року, а тому просить застосувати позовну давність до вимоги про стягнення пені за 2020 рік. Представник позивача надала відповідь на відзив, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Вважає, що доводи відповідача про те, що підставою неможливості виплати орендної плати стало неповідомлення орендодавцем платіжних реквізитів для перерахування орендної плати та неявка його у касу орендаря за отриманням орендної плати є безпідставними та такими, що не звільняють відповідача від обов`язку сплатити орендну плату. Заперечення відповідача проти позову побудовані на припущеннях та не підтверджені будь-якими доказами. Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він намагався виконати умови договору: пропонував позивачу отримати орендну плату, а він відмовився від її отримання; шляхом перерахування коштів поштовим переказом чи внесенням коштів на депозит нотаріуса. Відсутність дій відповідача, спрямованих на виплату орендної плати, підтверджує неналежне виконання ним умов договору. Ухвалою суду від 27.07.2022 року закрите підготовче провадження в наданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представниця в судове засідання не явилися; представниця позивача адвокат Сотська С.О. надала заяву про розгляд справи в їх відсутність; позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Іванченко О.О. надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Сторонами не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог. Усі необхідні підготовчі дії проведені судом на стадії підготовчого розгляду, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне відповідно до статей 211, 223 ЦПК України здійснювати судовий розгляд справи на підставі наданих сторонами письмових доказів у відсутність сторін. Ознайомившись з позиціями сторін, викладеними у письмових заявах по суті справи, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4825480800:01:000:0016 площею 6,82 га, яка розташована в межах Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельні ділянки НВ-4800412082022 від 22.06.2022 року. 23.12.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладений договір оренди землі строком на 49 років з 01.01.2014 року до 31.12.2062 року, що підтверджується копією вказаного договору. Наведені обставини сторонами не оспорюються. Згідно договору [PERSON] передав відповідачу в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 4825480800:01:000:0016 площею 6,82 га, яка розташована в межах Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області за межами населеного пункту. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 73 228 грн. 16 коп. З часу укладення договору земельна ділянка [PERSON] знаходиться у фактичному користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких», що також сторонами не оспорювалось. Пунктом 9 Договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю готівкою відповідної грошової суми із каси орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Розмір орендної плати визначається, як грошова сума, еквівалентна 3% від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки. Щорічний розмір орендної плати погоджений сторонами і складає фіксовану грошову суму у розмірі 3 857 грн. 66 коп. Сторони узгодили, що орендна плата вноситься щорічно до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі (п. 11 Договору). Таким чином ТОВ «Агрофірма Корнацьких» зобов`язане щорічно до 26 грудня провести розрахунок по орендній платі, однак із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 08.02.2022 року вбачається, що орендна плата [PERSON] була нарахована, але не була виплачена: за 2020 рік в сумі 5 337 грн. 75 коп. без утриманого податку (податок 960 грн. 80 коп.); за 2021 рік - 5 337 грн. (податок 960 грн. 66 коп.) Товариство не оспорює, що орендна плата не виплачена, проте вважає, що це пов`язане з ухиленням позивача від її отримання, яке полягає в ненаданні ним реквізитів банківського рахунку та у неявці до каси орендаря за отриманням орендної плати. Суд не погоджується з такими доводами відповідача, тому що сплата орендної плати є обов`язком відповідача відповідно до умов договору. Із договору оренди землі вбачається, що відповідачу достовірно було відомо про місцезнаходження позивача, оскільки така інформація міститься у договорі. Однак відповідач не надав жодного доказу на підтвердження факту спроби сплатити орендну плату та факту ухилення позивача від отримання такої плати, зокрема, що орендодавцю було запропоновано, але він відмовилася від отримання орендних платежів або орендар вживав інші заходи щодо виплати орендної плати, але не мав можливості її сплатити, у тому числі шляхом внесення коштів за місцем проживання позивача або шляхом внесення грошових коштів на депозит нотаріуса, нотаріальної контори, якщо не знав куди відправляти кошти на виконання договірного зобов`язання. Під час розгляду справи заборгованість по орендній платі також не була сплачена. Матеріали справи не містять даних про умисне ухилення позивача від отримання орендної плати та вчинення будь-яких дій з боку відповідача для належного виконання ним обов`язку щодо сплати орендної плати. Згідно п. 14 Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п. 39 Договору розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно пункту 1 частини першої ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору є також орендна плата. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно правил ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій, натуральній та відробітковій ( надання послуг орендодавцю) формах. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно зі статтями 3, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24і25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Частиною першою ст. 43 Закону України «Про оренду землі» передбачено обов`язок орендаря повернути орендодавцю земельну ділянку у разі припинення договору оренди землі. У правовій позиції, висловленій у справі № 6-1449цс17 від 11.10.2017 року Верховний Суд України зазначив, що системний аналіз зазначених положень законодавства з врахуванням врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати орендну плату за користування орендарем земельною ділянкою. Відтак, систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Разове порушення умов договору оренди не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Розглядаючи можливість дострокового розірвання договору оренди, слід виходити із приписів та умов самого договору. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Відповідно до змісту ст.ст. 629, 526, 530 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом, установленим ч.1 ст. 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. Таким чином, для вирішення спору у наданій справі необхідно встановити наявність або відсутність систематичного (неодноразового) порушення зобов`язань орендаря щодо виплати орендної плати та істотність цього порушення в аспекті такого обмеження права орендодавця на одержання благ, визначених договором, яке призводить до втрати інтересу з його сторони на підтримання договірних правовідносин. Судом на підставі наявних доказів встановлено систематичне порушення ТОВ «Агрофірма Корнацьких» несплати орендної плати, що є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє сторону договору можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, суд вважає, що наявні передбачені законом підстави для розірвання договору землі. Слід розірвати договір оренди землі, укладений 23.12.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», а також стягнути з орендаря заборгованість по орендній платі за 2020-2021 роки в сумі 8 753 грн. 29 коп. Щодо вимоги позивача повернути йому земельну ділянку в належному агротехнічному стані згідно акту приймання-передачі, то у задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити, оскільки статтею 34 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Отже, повернення земельної ділянки є похідним від задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі. Щодо стягнення пені у розрахованому позивачем розмірі за несвоєчасну виплату орендної плати у 2020, 2021 роках, то в цій частині позов слід задовольнити частково, оскільки відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік. Враховуючи те, що зобов`язання відповідача щодо сплати орендної плати має чітко визначений строк до 26 грудня поточного року, то перебіг строку позовної давності стягнення заборгованості за пенею за 2020 рік почався з наступного дня після відповідної календарної дати, з якою пов`язано його початок, тобто з 27.12.2020 року, та закінчився 27.12.2021 року. Таким чином позивач звернувся з вимогою стягнення пені за 2020 рік поза межами строку позовної давності для зазначеної вимоги. Оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності в цій частині, суд на виконання вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України застосовує позовну давність до вимоги про стягнення пені за 2020 рік. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню лише за 2021 рік у розмірі 2 363 грн. 04 коп. Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити частково. Крім того, оскільки позов задоволено частково, то на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового, за які сплачено по 992 грн. 40 коп. за кожну. Рішенням суду задоволено одну вимогу немайного характеру, за яку судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 992 грн. 40 коп. та частково задоволено майнову вимогу, за яку підлягає стягненню судовий збір пропорційно до суми задоволеної вимоги у розмірі 603 грн. 98 коп. (сума, заявлена позивачем до стягнення 18 266 грн. 73 коп.; сума, яку має бути стягнуто за рішенням суду 11 116 грн. 33 коп., тобто позов задоволено на 60,86 %).

Outcome: partial