Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив суд визнати протиправним та скасувати рішення (індексний номер 43741400) державного реєстратора Шкода Тетяна Миколаївна (Одеської філії КП "Реєстрація нерухомості») про державну реєстрацію права та їх обтяжень; скасувати запис про право власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав класності на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення № 43741400 від 29.10.2018 року; поновити запис про право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог посилалась на те, що 19 травня 2005 року між [PERSON] та банком АКБ СР «Укрсоцбанк» був укладений договір про Надання споживчого кредиту № 2006/13-2.06/476, за яким банк надав грошові кошти у розмірі 39 000 доларів США, на споживчі цілі зі сплатою 12.2 відсотків річних за користування кредитом, строком до 18 травня 2026 року. Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 року було прийняте рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 р. та були внесені відповідні зміни у Статут, відповідно до яких повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». У забезпечення зазначеного договору був укладений Іпотечний договір від 23 травня 2006 року, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 37,6 м.2, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Банк у грудні 2017 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості (цивільна справа № 523/16177/17). [PERSON] не погоджувався з сумами нарахувань та звернувся до судового експерта Нічкарьової Е.І., що має необхідні встановлені Законом повноваження та відповідні ліцензії та дозволи для здійснення судово-економічних експертиз. 17.08.2018 року [PERSON] отримано висновок експертного дослідження № 192 з якого вбачається, що при розрахунку заборгованості банком не враховано платежів на суму 11 519,55 доларів США, відповідно і розрахунок відсотків, штрафів, пені та іншого розраховано з відповідною значною похибкою. Стали зрозумілі та наявні також інші суттєві порушення з боку ПАТ «Укрсоцбанк» щодо супроводу та виконання зазначеного кредитного договору та оскільки [PERSON] взагалі не згодний з наявністю заборгованості ним було подано зустрічну позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним, справа наразі розглядається в Іллічівському міському суді. [PERSON] звернувся за отриманням інформаційної-довідки з якої вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до державного реєстратора Шкода Тетяна Миколаївна в Одеській філії КП ««Реєстрація нерухомості» з заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. 25.10.2018 року державним реєстратором Шкода Тетяна Миколаївна було прийнято рішення № 43741400 від 29.10.2018р. На підставі зазначеного рішення було внесено відповідний запис до реєстру та ПАТ «Укрсоцбанк» став власником мого майна за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 37,6 м2. Позивач вважає, що вказана реєстраційна дія та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а запис про державну реєстрацію права на спірне майно за ПАТ «Укрсоцбанк» є протиправним та підлягає скасуванню. Як зазначив позивач у своєму позові жодної вимоги ним не було отримано, будь яким іншим чином про це його не повідомляли. Окрім цього позивачу не зрозуміло, яким чином державний реєстратор Шкода Тетяна Миколаївна при вчинені зазначеної реєстраційної дії проігнорувала наявність двох арештів та обтяження. Враховуючи зазначене в позовній заяві, позивач просив захистити його порушене право та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Згідно інформації, внесеної в систему автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 травня 2019 року, вказану справу розподілено судді Бабакову В.П. Окрім того ухвалою суду від 18 лютого 2020 року замінено первісного відповідача АТ «Укрсоцбанк» на належного відповідача АТ «Альфа-Банк» по цивільній справі за позовом [PERSON] до державного реєстратора Одеської філії КП «Реєстрація нерухомості» Шкоди Тетяни Миколаївни, АТ «Альфа-Банк» за участю третьої особи: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, про визнання противним, скасування рішення державного реєстратора, скасування та поновлення записів в реєстрі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 24.02.2021 року визначено головуючого-суддю Сувертак І. В. Вилучений суддя Бабаков В. П., підстава вилучення - звільнення з посади. Справу суддею Сувертак І. В. отримано 24.02.2021 року. 26 лютого 2021 р. провадження по справі продовжено суддею Сувертак І. В. та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представником позивача - адвокатом Станіславською А. В. надано клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачаЮ позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. (т.2, а.с. 53). Стороною відповідача АТ «Альфа Банк» 18 вересня 2019 року (на той час ПАТ «Укрсоцбанк») надано відзив на позовну заяву (т.1, а.с. 88-99). В судове засідання від 12.10.2022 року представник відповідача не прибув, про розгляд справи обізнаний та клопотань про відкладення розгляду справи не надавав. Державний реєстратор одеської філії КП «Реєстрація нерухомості» Шкоди Тетяна Миколаївна в судове засідання не прибула про розгляд справи обізнана та клопотань про відкладення розгляду справи не надавала. Третьою особою Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради надано 30 липня 2019 року пояснення на позовну заяву (а.с. 75-77). В судове засідання від 12.10.2022 року представник третьої особи не прибув, про розгляд справи обізнаний та клопотань про відкладення розгляду справи не надавав. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 травня 2005 року між [PERSON] та банком АКБ СР «Укрсоцбанк» був укладений договір про Надання споживчого кредиту № 2006/13-2.06/476, за яким банк надав грошові кошти у розмірі 39 000 доларів США, на споживчі цілі зі сплатою 12.2 відсотків річних за користування кредитом, строком до 18 травня 2026 року. (т.1, а.с. 14-19). В забезпечення зазначеного договору був укладений Іпотечний договір від 23 травня 2006 року, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 37,6 м.2, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . (т.1, а.с. 20-24). Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 року було прийняте рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 р. та були внесені відповідні зміни у Статут, відповідно до яких повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». 17 вересня 2019 року Національний Банк України надав згоду на реорганізацію шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа - Банк» по спрощеній процедурі. Згідно статуту АТ «Альфа Банк» затверджено рішенням Спільних загальних зборів акціонерів АТ « Альфа Банк» та АТ « Укрсоцбанк» від 21 листопада 2019 року протокол № 1/2019 та погоджено з Національним банком України 26.11.2019 року. Банк у грудні 2017 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості (цивільна справа № 523/16177/17). (т.1, а.с. 13). За змістом ч.1, 4.2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Разом з тим, згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачає визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Вказаний висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 березня 2018 року по справі № 760/14438/15-ц. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Згідно з частиною першою ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги. Включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до частини першої ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Частинами першою, третьою ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127 наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Також згідно п.7 ч.4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Згідно п.61. порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1. Копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2. Документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3. Заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). ПАТ «УКРСОЦБАНК» було подано усі необхідні документи для проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та протилежного матеріали справи не містять та позивачем доказів протилежного за час розгляду справи не надано. Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400 цс 19): Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, враховуючи встановленні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не доведені, а тому не підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: dismissed