Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області із позовом, у якому просить встановити нікчемність заповіту [PERSON] посвідченого секретарем виконавчого комітету Гірської сільської ради Миколаївського району Львівської області Дудич Катериною Миколаївною , зареєстрований в реєстрі за № 96. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що [PERSON] , яка була матір`ю її та відповідача, була власником жилого будинку , що розташований в [ADDRESS] . Зазначила , що у жовтні 2020 року відповідач - [PERSON] повідомив її , що оформив право власності на вищезгаданий житловий будинок , оскільки прийняв спадщину після [PERSON] за заповітом , який вона склала у 2017 році. Позивач зазначає, що з 2015 року і до дня смерті [PERSON] хворіла на атеросклероз, мала проблеми із зором і погано бачила ,неодноразово у неї спостерігались проблеми із пам`яттю, забудькуватість та неадекватна поведінка, на момент складання і посвідчення заповіту [PERSON] була неграмотною, важкохворою фактично, неписемною та потребувала стороннього догляду. Позивач звертає увагу на те, що взаповіті не зазначено конкретну хворобу, [PERSON] у зв`язку з якою заповіт посвідчувався за її адресою проживання, на заповіті міститься рукописний запис секретаря виконавчого комітету Гірської сільської ради Львівської області Дудич К.М. «заповіт не змінений і не відмінений 12.05.2020р.Секретар Підпис К.Дудич», почерк якого відрізняється від рукописного запису «Заповіт записаний з моїх слів прочитаний мною вголос і підписано особисто», в заповіті зазначено дві різні дати його складення 23.07.2017 та 23.08.2017. Позивач вважає, що при посвідченні заповіту були присутні й інші особи про яких не зазначено у заповіті, а також не зазначено хто написав текст «заповіт записаний з моїх слів прочитаний мною вголос і підписано особисто», чий підпис проставлений під цим рукописним записом. Позивач вважає, що заповіт від імені [PERSON] складено з порушенням вимог, щодо його форми та посвідчення, а тому просить суд прийняти рішення яким її позов задоволити, з врахуванням заяви про зміну предмета позовних вимог - скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 13.10.2020 приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Сорокаліт Ольгою Григорівною та зареєстрованого в реєстрі за №1318 , у зв`язку із нікчемністю заповіту [PERSON] посвідченого секретарем виконавчого комітету Гірської сільської ради Миколаївського району Львівської області Дудич К.М., зареєстрований в реєстрі за № 96. Ухвалою суду від 23.02.2022 у справі відкрито провадження , призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні. 04 квітня 2022 року від відповідач [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в позові відмовити, з огляду на наступне. У відзиві на позов відповідач вказує, що позивачка є його рідною сестрою, яка з 2008 року проживає за кордоном. Вважає покликання позивачки про те що [PERSON] мала проблеми із пам`яттю та є надуманими, так як вона ніколи не цікавилась життям та здоров`ям матері. Оскільки він багато років проживав разом з матір`ю у належному їй будинку, допомагав їй в господарстві і в утриманні житла, нікого з інших його чотирьох братів та сестер не здивувала воля матері заповісти все йому. Крім того бажання матері залишити йому належний їй будинок підтверджується заповітом від 10.01.2003, який був посвідчений приватним нотаріусом Полінкевич І.З. Вважає, що заповіт його матері відповідає вимогам закону, щодо його форми та порядку укладання прочитаний заповідачем та ним підписаний, посвідчений повноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача у справі і з`ясувала її дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок її смерті. Крім того зазначає, що ним понесено витрати на послуги адвоката в сумі 6000 грн.. які просить стягнути з позивача на його користь. 06 квітня 2022 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області надійшли письмові пояснення щодо заявленого позову, в яких просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити, оскільки позивачем не надано доказів які б підтверджували недієздатність [PERSON] , вважає, що заповіт є законний та посвідчений на виконання вимог законодавства. Третя особа приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Сорокаліт О.Г. яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання не з`явилась, у клопотанні просила розгляд справи проводити без її участі . 10.05.2022 на виконання вимог ухвали від 23.02.2022 приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Сорокаліт О.Г. надано копію спадкової справи № 26 /2020 після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою підготовчого засідання від 16.05.2022 задоволено клопотання позивача про призначення у справі почеркознавчої експертизи, провадження у справі зупинено. Ухвалою Львівського апеляційного суду області від 01.08.2022 ухвалу Миколаївського районного суду львівської області від 16.05.2022 скасовано, відмовлено представнику позивача [PERSON] - [PERSON] у задоволенні клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 13.09.2022 провадження у справі поновлено та призначено справу в підготовче засідання. Ухвалою підготовчого засідання від 04.10.2022 справу призначено до судового розгляду . У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги відповідно до заяви від 21.09.2022 підтримали та просили такі задоволити Відповідач та його представник в судовому засіданні просили у позові відмовити. Представник третьої особи Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області Войтович О.М. у судовому засіданні зазначила, що позов задоволенню не підлягає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , староста Гірського старостинського округу Миколаївської міської ради, пояснила, що в липні 2017 року їй подзвонив син [PERSON] - [PERSON] і попросив прийти так, як його матір хоче скласти заповіт, коли вона прийшла за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] повідомила їй, що хоче скласти заповіт на [PERSON] , якому має намір заповісти все майно яке належить і буде належати їй на день смерті. Після цього вона пішла на роботу, де надрукувала заповіт за розпорядженням [PERSON] , надалі повернулася для того, щоб засвідчити дане розпорядження. При цьому у літній кухні були присутні [PERSON] та [PERSON] , який на даний час помер, проти чого [PERSON] не заперечила. [PERSON] прочитала заповіт в окулярах і по складах, оскільки в неї тремтіли руки вона попросила [PERSON] , щоб він замість неї написав фразу « заповіт записаний з моїх слів прочитаний мною вголос і підписано особисто», після чого вона особисто підписала заповіт. Свідок зазначила, що [PERSON] їй розповідача, що проживає з сином [PERSON] і він їй допомагає, пояснила, що при складанні заповіту допустила механічну помилку в датах. Свідок повідомила, що один примірник заповіту залишила в [PERSON] , яка підписалася в книзі вчинення нотаріальних дій. Свідок вказала, що [PERSON] пересувалася на милицях, їй було важко ходити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] , пояснив що у 2017 році,точної дати не пам`ятає, коли прийшла [PERSON] , він був у гостях в свого товариша [PERSON] . Зазначив, що [PERSON] , яка була секретарем Гірської сільської ради, просила його вийти з приміщення, коли [PERSON] посвідчувала заповіт, проте остання попросила, щоб він залишився. Свідок пояснив, що [PERSON] помаленьку прочитала заповіт, потім [PERSON] прочитала його вголос і сказала про необхідність написання напису «заповіт записаний з моїх слів прочитаний мною вголос і підписано особисто», проте бабі - [PERSON] було важко це зробити напис, оскільки у неї трусилися руки, і вона попросила його зробити це замість неї, що він і зробив. Надалі свідок повідомив, що [PERSON] підписала заповіт власноручно, вільно без примусу. В кімнаті разом з ним був ще [PERSON] , який на даний час помер. Заслухавши пояснення сторін та їх представників , представника третьої особи, свідків , дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні,суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с. Гірське померла [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.04.2020. Відповідно до свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 10.05.2002 [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS] . 23.08.2017 на випадок своєї смерті [PERSON] зробила розпорядження, відповідно до якого все своє майно де б воно не було і з чого воно б не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право за законом заповіла [PERSON] [INFO] . Зазначений заповіт від 23.08.2017 у зв`язку із хворобою [PERSON] , віком заповідача, посвідчено 23.07.2017 об 16 год.00 хв. [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Гірської сільської ради Львівської області, за місцем проживання заповідача, а саме : [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі № 96. Як вбачається з вищезгаданого заповіту, секретарем Гірської сільської ради Дудич К.В. роз`яснено заповідачу [PERSON] зміст ст.ст. 1241,1254,1307 ЦК України. Крім того, як вбачається з вищезгаданого заповіту такий до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] , власноручно підписано нею у присутності секретаря Гірської сільської ради , особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено. Приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Сорокаліт О.Г. 13.10.2020 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом , відповідно до якого спадкоємцем [PERSON] є її син [PERSON] , спадщина на яку видане свідоцтво складається з житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 633 від 02.05.2019 останнім та постійним місцем проживання померлої [INFO] [PERSON] було [ADDRESS] . До дня смерті разом із померлою [PERSON] були зареєстровані та проживали: син- [PERSON] 1970 р.н., дочка : [PERSON] 1961 р.н., дочка - [PERSON] 1963 р.н., [PERSON] 1981 р.н., онука- [PERSON] 1985 р.н. Згідно з актом обстеження факту проживання станом на від 18.10.2021 [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із братом - [PERSON] , чоловіком [PERSON] 1957 р.н., сином - [PERSON] 1981 р.н. Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі а також правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, зважаючи на наведені вище норми законодавства та правову позицію Верховного Суду, суд зазначає, що при вирішення питання про дійсність чи недійсність заповіту необхідно встановити та дослідити три обов`язкових обставини: 1) форма заповіту; 2) його посвідчення; 3) волевиявлення заповідача. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях1251,1252 цьогоКодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 2 статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу). Статтею 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним. При цьому визначено, що Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1247 Цивільного кодексу України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно доч.3ст.45Закону України «Про нотаріат» якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ,то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини,з яких фізична особа,яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії,не могла підписати документ,зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу,яка не може підписати його,не може підписувати особа,на користь або за участю якої його посвідчено. Згідно з п.п.1.3,1.4,1.6 1.9,1.11розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування,затвердженого наказом Міністерства юстиції України від11листопада 2011року №3306/5(далі Порядок № 3306/5),у заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. Відповідно доч.3ст.45Закону України «Про нотаріат» якщо фізична особа внаслідок фізичної вадиабо хворобине можевласноручно підписатидокумент,то заїї дорученняму їїприсутності тав присутностінотаріуса цейдокумент можепідписати іншаособа.Про причини,з якихфізична особа,яка звернуласяза вчиненнямнотаріальної дії,не моглапідписати документ,зазначається упосвідчувальному написі.Правочин заособу,яка неможе підписатийого,не можепідписувати особа,на користьабо заучастю якоїйого посвідчено. Згідно з п.п.1.3,1.4,1.6 1.9,1.11 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування,затвердженого наказом Міністерства юстиції України від11листопада 2011року №3306/5(далі Порядок № 3306/5),у заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Відповідно до ч. 3 ст. 1247 Цивільного кодексу України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1251 Цивільного кодексу України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Вказане також закріплено положеннями ст. 37 Закону України «Про нотаріат» та пп. 5 п. «б» ч. 1 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Пунктом 1.2 розділу I Порядку № 3306/5 передбачено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Пунктом 2.1 розділу II Порядку № 3306/5 встановлено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Враховуючи вимоги наведених вище актів законодавства, які регулюють порядок складання та форму заповіту, суд вважає, що при складенні оспорюваного заповіту було повністю дотримано цих вимог, а саме: заповіт складено у письмовій формі; в ньому зазначено місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача; на прохання заповідача заповіт було записано з її слів особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії (секретарем виконавчого комітету Гірської сільської ради Миколаївського району Львівської області) на бланку, створеному за допомогою загальноприйнятих технічних засобів; заповіт перед підписанням був прочитаний заповідачем та підписаний заповідачем - [PERSON] , обставину щодо підпису заповіту [PERSON] жодна із сторін не оспорює. Наведені обставини, крім змісту самого заповіту, також підтверджуються описаними вище показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , наданими суду. Суд враховує, що дані свідки надали чіткі та послідовні показання, які повністю узгоджуються між собою та із встановленими судом обставинами справи і дослідженими письмовими доказами. Щодо доводів позивачки та її представника про те, що спірний заповіт складений з порушенням вимог законодавства, оскільки в тексті заповіту не вказано, через яку хворобу заповідач [PERSON] не змогла особисто його підписати і в додатках до заповіту відсутні будь-які медичні документи, які б підтверджували хворобливий її стан та неможливість особисто підписати заповіт, суд зазначає, що законодавством не передбачено зазначати в заповіті конкретної хвороби спадкодавця чи діагнозу, чи долучати докази документи до нього, лише вказується про хворобливий стан, фізичні вади чи інші обставини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Отже, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій цією нормою, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не можуть ґрунтуватись на припущеннях позивача, без надання належних доказів. У постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 761/49151/19 вказано, що, пред`являючи позов про визнання заповіту недійсним, позивач має довести, а суд установити, що волевиявлення заповідача на складання заповіту: не було вільним, тобто, здійснене під впливом зовнішніх обставин, не відповідало його волі, тобто, волевиявлення заповідача на складання заповіту було, але як форма вираження внутрішньої волі повністю чи частково не відповідало дійсній волі заповідача. Також ст. 1257 Цивільного кодексу України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Тлумачення цієї норми свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених Цивільним кодексом України. Однак позивачка не навела суду жодних обґрунтованих доводів та не надала доказів, які б підтверджували, що [PERSON] на момент складення оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, або, що зміст заповіту не відповідав її дійсній волі та волевиявленню, або хтось в цей момент чи в інший час впливав на її волевиявлення. Похилий вік [PERSON] та пов`язаний з цим стан її здоров`я, на переконання суду, у спірному випадку жодним чином не вплинув на її здатність усвідомлювати свої дії та її волевиявлення. Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи наявна копія заповіту від 10.01.2003, відповідно до якого [PERSON] заповідала житловий будинок з господарськими будівлями та побутовими спорудами, земельною ділянкою наданою для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку [PERSON] . Стосовно інших доводів позивача щодо різниці в датах проставлених в заповіті, суд зазначає, що відповідно до оспорюваного заповіту та матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] , заповіт від імені [PERSON] посвідчений 23.08.2017, зареєстровано в реєстрі № 96. Як зазначив свідок [PERSON] допущена в тексті заповіту помилка щодо дати (23.07.2017) є технічною помилкою при виготовленні заповіту та з врахуванням наведеного, на думку суду, не є підставою для його нікчемності. Судом встановлено, що напис у заповіті «заповіт записаний з моїх слів прочитаний мною вголос і підписано особисто» вчинено [PERSON] на прохання заповідача, що не впливає на дійсність заповіту, так як судом встановлено, що оспорюваний заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, особу заповідача встановлено, підписаний заповідачем [PERSON] (що сторонами не оспорюється), зазначено місце складення заповіту, та його посвідчення, посвідчений уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала її дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок смерті. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з врахуванням заяви про зміну позовних вимог. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Щодо розподілу судових витрат у справі суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладається у разі відмови в позові на позивача Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Як встановлено судом, між [PERSON] та адвокатом Партикою О.В. 10.08.2021 укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до акту №4 29.03.2022 прийняття - передачі наданих послуг загальна вартість наданих [PERSON] адвокатом Партикою О.В. правових послуг становить 4000 грн., які просить стягнути з позивача. Враховуючи вищенаведене та відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача в розмірі 4 000 грн.

Outcome: approved