Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на частку житлового будинку та частку земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом та виділ в натурі частки житлового будинку та земельної ділянки як об`єктів права спільної часткової власності. Свої вимоги мотивує тим, що він є сином [PERSON] . Вказав, що [INFO] померла його мати і після смерті відкрилась спадщина. Він є спадкоємцем першої черги і прийняв спадщину шляхом сумісного проживання. Проте, постановою державного нотаріуса від 03 червня 2022 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на частку житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , оскільки 18 грудня 2017 року рішенням Сумського районного суду Сумської області був проведений поділ вищезазначеного житлового будинку, припинено право спільної часткової власності, у зв`язку з чим у позивача відсутній відповідний документ, який посвідчує право власності на 195/400 часток житлового будинку, а тому він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав власності на вищевказані житловий будинок та земельну ділянку а також просить виділити в натурі частки житлового будинку та земельної ділянки як об`єктів права спільної часткової власності. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без її участі, просила справу слухати у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник Сумської міської ради в судове засідання не з`явилася про час і місце розгляду повідомлений належним чином, надав суду відзив, в якому справу просив розглядати у відсутність міської ради. Завідувач Сумської районної державної нотаріальної контори Блошенко В.І. направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу у відсутність їх представника. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] . Згідно копії рішення Стецьківської сільської ради Сумського району від 01 червня 2005 року, було затверджено площу земельної ділянки, переданої у власність [PERSON] загальною площею 0,1150 га, з них - 0,0191 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та 0,0959 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 32-33). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] по 65/400 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11). Згідно свідоцтва про право власності від 28.12.1995 року [PERSON] та [PERSON] належало по 65/200 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13) [INFO] померла [PERSON] , про що зроблений актовий запис № 78 виконкомом Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області 02 грудня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Після її смерті відкрилась спадщина. Разом з тим, [PERSON] постановою державного нотаріуса від 03 червня 2022 року було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на частку житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , оскільки 18 грудня 2017 року рішенням Сумського районного суду Сумської області № 587/2373/16-ц був проведений поділ вищезазначеного житлового будинку, припинено право спільної часткової власності, у зв`язку з чим у позивача відсутній відповідний документ, який посвідчує право власності на 195/400 часток житлового будинку (а.с. 30-31, 34). Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. 6, 7 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" від 04.10.1991 року при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Також в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Отже, судом встановлено, що [PERSON] володіла спадковим майном на законних підставах, а тому вимоги позивача в частині визнання права власності на спадкове майна підлягають задоволенню. Крім цього, згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У відповідності до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній частковий власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Друга частина цієї статті передбачає припинення право спільної часткової власності на спільне майно у разі його поділу співвласниками. Ст. 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. Відповідно ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності припиняється. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1648 від 26 вересня 2022 року запропоновано варіант виділу по сформованому порядку користування житловим будинком з надвірними спорудами - [PERSON] виділяються наступні приміщення і надвірні будівлі домоволодіння: приміщення житлового будинку літ. «А-1»: кухня «2-1» площею 9,7 кв.м., житлова кімната «2-2» площею 10,9 кв.м., житлова кімната «2-3» площею 9,3 кв.м.; житлова кімната «2-4» площею 18,6 кв.м. житлова кімната «2-5» площею 7,6 кв.м. та наступні надвірні та господарські споруди: погріб літ. «п/г1», кухня-сарай літ. «Л», навіс літ. «П», убиральня літ. «У», огорожа № 5,6. Поадльша експлуата3ція даних об`єктів, розташованих за адресою: [ADDRESS] , як окремих об`єктів нерухомого майна, можлива. (а.с. 48-73). Таким чином, оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved