Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

Позивач 12.01.2022 року звернулась до суду з позовом до відповідача в порядку цивільного судочинства та просить суд визнати припиненими трудові відносини між ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» (код ЄДРПОУ - 38704292) та [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 20.10.2021 року та повідомити всі компетентні органи про прийняте рішення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] наказом від 14.10.2013 р. № 9К була прийнята на посаду менеджера по роботі з клієнтами в ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» (ЄДРПОУ 38704292). Наказом № 2-В від 26.06.2014 року позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до [INFO] . В подальшому, після закінчення відпустки, [PERSON] на роботу не виходила, заробітна плата їй не нараховувалась та не сплачувалась, оскільки ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» з невідомих для неї причин припинило свою діяльність. Вказує, що ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» за адресом перебування не знаходиться, не веде фінансово-господарської діяльності, але як юридична особа підприємство не ліквідовано. Усі співробітники були звільнені, крім позивача. Директор та головний бухгалтер на зв`язок не виходять. Таким чином, позивач залишається єдиним працюючим співробітником на даному підприємстві, що підтверджує запис у її електронному кабінеті в порталі Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві. 20.10.2021 р. [PERSON] написала заяву про звільнення з посади за згодою сторін з 20.10.2021р., яку надіслала 21.10.2021 р. рекомендованим листом на юридичну адресу ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» (вул. Євгена Коновальця (колишня вул. Щорса), 32-Б, офіс 1014, Київ, 01133), чим повідомила про намір звільнитися. Зазначений лист не було отримано відповідачем. Позивач зазначає, що зверталась листами до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління ДПС у м. Києві та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві з метою з`ясування статусу працездатності підприємства, зокрема, про подання ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» звітності по застрахованим працівникам за період з 02.07.2012 р. по 13.03.2021 р., зокрема, щодо себе, в частині нарахування та сплати податків по заробітній платі та подання товариством звітності, що підтверджує ведення фінансово-господарської діяльності з 02.07.2012 по 13.03.2021 р. Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві листом від 12.05.2021 р. №07-07-П-513у-486 повідомило, що: «ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» до Фонду соціального страхування України виключно в 2014 році надавалися звіти по коштах загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, за формою Ф4-ФСС з ТВП, у зв`язку з поданими страхувальником заявами-розрахунками на фінансування для надання матеріального забезпечення найманим працівникам». Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 23.03.2021 №2600-0705-8/49533 повідомило, що: «звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - звіт) страхувальником ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» (ЄДРПОУ 38704292) подано за період з квітня 2013 року по березень 2015 року. В ході проведеного аналізу поданої звітності страхувальником наявна інформація про нарахування заробітної плати по [PERSON] за жовтень 2013 та з лютого по червень 2014 року.». Позивач вважає, що її законні трудові права (право на звільнення та обрання іншого місця роботи на власний розсуд) грубо порушені з боку відповідача, що стало підставою для подання позову до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12.01.2022 року справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.01.2022 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Уповноважений представник відповідача в судові засідання призначені на 19.07.2022 р. о 10 год. 00 хв. та 05.10.2022 р. о 15 год. 30 хв. не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що [PERSON] наказом від 14.10.2013 р. № 9К була прийнята на посаду менеджера по роботі з клієнтами в ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» (ЄДРПОУ 38704292). Наказом № 2-В від 26.06.2014 року позивачу ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 26.06.2014 р. по 02.04.2017 р. включно. (а.с.5-а) [PERSON] пояснювала суду, що після закінчення відпустки вона на роботу не виходила, оскільки ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» з невідомих для неї причин припинило свою діяльність. Відповідно до ст. 38 КЗпП України будь-який працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Встановлено, що з метою звільнення з посади менеджера по роботі з клієнтами, 20.10.2021 р. позивач написала заяву про звільнення з 20.10.2021р., яку надіслала 21.10.2021 р. рекомендованим листом за місцезнаходженням ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» (вул.Євгена Коновальця, буд. 32-Б, офіс 1014, Київ, 01133), що підтверджується фіскальним чеком АТ «УКРПОШТА». (а.с.8). Проте, вищезазначений лист не було отримано ТОВ «Атлантіс Альянс Україна», конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Як зазначала позивач у тексті позову ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» за адресом перебування не знаходиться, не веде фінансово-господарської діяльності, але як юридична особа підприємство не ліквідовано. Усі співробітники були звільнені, крім позивача. Директор та головний бухгалтер на зв`язок не виходять. Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 12.05.2021 р. №07-07-П-513у-486, ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» до Фонду соціального страхування України тільки в 2014 році надавалися звіти по коштах загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, за формою Ф4-ФСС з ТВП, у зв`язку з поданими страхувальником заявами-розрахунками на фінансування для надання матеріального забезпечення найманим працівникам. (а.с.15-16) Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 23.03.2021 №2600-0705-8/49533 на звернення [PERSON] повідомило, що звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - звіт) страхувальником ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» (ЄДРПОУ 38704292) подано за період з квітня 2013 року по березень 2015 року. В ході проведеного аналізу поданої звітності страхувальником наявна інформація про нарахування заробітної плати по [PERSON] за жовтень 2013 року та з лютого по червень 2014 року. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 2 статті 8 Конституції України гарантується право громадян на звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод. За змістом ст. 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або не вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно з частиною 1 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на визначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижня. Вбачається, що позивачем виконано всі вимоги законодавства щодо процедури звільнення за власним бажанням, а саме: подано заяву про звільнення за власним бажанням, у встановлений законом спосіб та строк повідомлено відповідача про намір звільнитися з посади менеджера по роботі з клієнтами за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України. Натомість, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що законні вимоги позивача щодо звільнення розглянуто , у зв`язку з чим порушені права та інтереси позивача. Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України відповідач не скористався правом подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачем розглянуто питання про звільнення позивача, як і відсутні докази про те, що відповідач видав наказ про звільнення позивача та зробив відповідний запис в трудовій книжці про її звільнення з займаної посади. Не вирішення відповідачем питання про звільнення працівника з посади менеджера по роботі з клієнтами є порушенням його права щодо вільного вибору праці, передбаченого ст. 43 Конституції України, а тому суд доходить до висновку про задоволення позову, а відтак слід визнати припиненими трудові відносини між ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» та [PERSON] на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 20.10.2021 року. Позивач також просить повідомити всі компетентні органи про прийняте судове рішення. Зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання трудових відносин припиненими після набрання законної сили є підставою для виключення запису про перебування [PERSON] у трудових відносинах з ТОВ «Атлантіс Альянс Україна» відповідним державним органом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial