Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого зазначив, з 16.01.2020 по 16.03.2020 він працював консультантом у Представництві «Діа Фарма Лімітед», отримував заробітну плату, але 16.03.2020 його керівник регіональний менеджер, скориставшись початком карантину, змусив його написати заяву про звільнення за власним бажанням з 13.03.2020 року, пообіцявши перерахувати зарплату на картку після 25 березня 2022 року. Трудову книжку йому надіслали поштою 17 березня 2022 року. Пізніше він дізнався, що в період карантину компанія - роботодавець повинна була виплачувати йому середній заробіток у розмірі, не нижчому 2/3 встановленого працівникові окладу відповідно до ст.113 КЗпПУ. Вважає, що відповідач його звільнив, щоб не оплачувати середній заробіток на час простою, чим порушив його права. Борг по заробітній платі і компенсацію невикористаної відпустки йому не виплачено, на його телефонні звернення і листування керівництво «Діа Фарма Лімітед» не реагує. Тому він просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за відпрацьований період у розмірі 6540,20 грн., яку розрахував, виходячи із щомісячної заробітної плати в сумі 10000 грн., яка вказана в його резюме, і кількості відпрацьованих ним днів у кожному місяці, починаючи з 16.01.2022 по день звільнення. Також просить стягнути на його користь заробіток за період вимушеного відсторонення від роботи, і зобов`язати поновити його на посаді консультанта. 20.06.2022 року позивач надіслав до суду заяву, в якій від позовних вимог в частині поновлення на роботі відмовився. Тому судом розглядається вимога про стягнення з відповідача заробітної плати та заробітку за період вимушеного відсторонення від роботи. Процесуальні дії у справі. 08.04.2020 позовна заява отримана судом. 17.04.2020 позовна заява передана для розгляду за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.06.2020 року ухвала суду від 17.04.2020 скасована, позовна заява повернута до суду першої інстанції для вирішення питання згідно вимог ЦПК України. 18.06.2020 позовна заява передана для розгляду за підсудністю до Широківського районного суду міста Дніпропетровської області. 15.09.2020 позовна заява надійшла для розгляду за підсудністю на підставі ухвали Широківського районного суду міста Дніпропетровської області від 17.08.2020 року. 16.09.2020 позовна заява залишена без руху. 28.09.2020 надійшла уточнена позовна заява. 05.11.2020 уточнена позовна заява залишена без руху. 09.11.2020 надійшла уточнена позовна заява. 12.01.2021 позовна заява повернута позивачу. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.04.2021 року ухвала суду від 12.01.2021 скасована, матеріали направлені до суду для вирішення питання згідно вимог ЦПК України. 11.05.2021 позовна заява прийнята до розгляду; провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, залучено до участі у справі третьою особою на стороні відповідача Голову представництва «Діа Фарма Лімітед» (Великобританія). Суд звернувся до Центрального органу держави Великобританія за місцем знаходження відповідача із судовим дорученням про надання правової допомоги, а саме: вручення судових документів відповідачу DIA PHARMA LIMITED. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 04.07.2022 справа надійшла в провадження судді Попова В.В. 05.10.2022 задоволено клопотання позивача про відмову від позовних вимог в частині поновлення на роботі. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Переклад позовного матеріалу надсилався судом за юридичною адресою відповідача і згідно з трекінгом «Укрпошти» був вручений відповідачу 10.09.2021 року /а.с.158/. Третьою особою отримувалась повістка про дату час та місце розгляду справи 10.02.2022 /а.с.230-а/. Від представника відповідача 12.02.2022 надходила заява про відкладення судового засідання для надання можливості підготувати відзив на позовну заяву /а.с.217-220/. Представником третьої особи 11.11.2021 надавалася заява про ознайомлення з матеріалами справи /а.с.160-161/. Позивач 20.06.2022 надіслав заяву про відмову від позовних вимог в частині поновлення на роботі та розгляд справи без його участі /а.с.232/. Отже, належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, інших заяв та клопотань від них не надходило. В зв`язку з неподанням відзиву відповідачем та ненадходженням пояснень від третьої особи, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Оскільки від позивача заперечень проти ухвалення заочного рішення не надходило, суд вважає за можливе ухвалити по справі відповідно до положень ст.ст.280-282 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно з записами у трудовій книжці позивач [PERSON] з 16.01.2020 по 13.03.2020 працював консультантом в представництві «Діа Фарма\~Лімітед» (Великобританія), звільнений за власним бажанням по ст.38 КЗпП України /а.с.77/. Згідно з випискою про рух коштів на картковому рахунку, відкритому на ім`я позивача, на рахунок останнього протягом січня березня 2020 році надходили кошти з позначкою «заробітна плата», зокрема, у січні 2299,99 грн., у лютому 2020 року 4025,00 грн., у березні 2020 року 1725,01 грн. /а.с.78/. Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють трудові відносини. Норми права, які застосовує суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до\~ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до вимог ст.47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно зі ст.116\~КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніш наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України, згідно з якою установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно з ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд приходить до наступного. Згідно з чинним законодавством при звільненні позивача роботодавцем повинні бути виплачені йому всі суми, які належали до виплати. Оскільки в день звільнення відповідач не провів розрахунок з позивачем, не виплатив йому нараховану заробітну плату, суд вважає, що позивач правомірно звернувся до відповідача з такою вимогою. Водночас, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та за період вимушеного відсторонення від роботи задоволенню не підлягають з огляду на таке. Згідно з наданою позивачем копією трудової книжки, підставою для звільнення позивача в Наказі №011-к від 13.03.2020 зазначена ст.38 КЗпП України (за власним бажанням), наказ позивачем не оспорювався, доказів того, що позивач примусили написати заву про звільнення за власним бажанням з 13.03.2020 року позивач не зазначив і суд не наддав, а тому суд не знаходить доказів для підтвердження обставини вимушеного відсторонення позивача від роботи. При цьому, оскільки вимоги про поновлення на роботі судом не розглядаються, то підстави для стягнення заборгованості по заробітній платі та за період вимушеного відсторонення від роботи відсутні і задоволенню не підлягають. Вирішуючи вимогу про стягнення невиплаченої заробітної плати, суд приходить до наступного висновку. Розрахунок невиплаченої заробітної плати наведено позивачем в тексті позовної заяви. При цьому, ним вірно зазначено кількість робочих днів в період його роботи у відповідача (січень 2020 року 12 днів; лютий 2020 року 20 днів; березень 2020 року 9 днів), але з проведеним розрахунком суд не може погодитись з тієї підстави, що позивач не надав доказів розміру його заробітної плати (ані довідки підприємства, ані наказу про прийняття на роботу із зазначенням посадового окладу, ані розрахункового листка (табулеграми)). Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що розмір його заробітної плати підтверджується резюме, оскільки вказана в резюме сума є бажанням позивача та його метою отримувати заробітну плату у розмірі 10000 грн. Тому суд не може прийняти сканкопію резюме позивача в якості належного доказу розміру заробітної плати, яка йому нараховувалася відповідачем, і з якої слід розраховувати суму невиплаченої заробітної плати. З інформації про рух коштів на рахунку позивача в «Приватбанку» та «Райффайзен Банк Аваль» видно, що протягом січня-березня 2020 року зараховано 11750,00 грн., але лише з виписки про рух коштів по картці в «Райффайзен Банк Аваль» вбачається, що на рахунок [PERSON] надходила заробітна плата у загальній сумі 8750,00 грн. При цьому, від якої установи, організації надходила заробітна плата, з виписки становити неможливо /а.с.78/. Суд вважає, що поповнення картки Універсальна готівкою в терміналі «Приватбанку» фізичною особою [PERSON] на суму 3700,00 грн. не є підтвердженням зарахування позивачу заробітної плати, у зв`язку з чим не може погодитися з наведеним позивачем розрахунком заборгованості по заробітній платі, і за відсутності доказів розміру заробітної плати не може розрахувати компенсацію за дні невикористаної відпустки, яку позивач зазначив у сумі 1633,47 грн. Відповідно до приписів ст.ст.\~12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними доказами відповідно до положень ст.ст. 77, 78 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.ч.1,2\~ст.80 цього Кодексу,\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд також не приймає в якості доказів викладених позивачем обставин надані ним скриншоти переписки в додатку «Vіber», оскільки, незважаючи на те, що позивач повідомляє невідомій особі номер рахунку та просить повернути йому заробітну плату за лютий та березень, цією перепискою не підтверджується особа, до якої звертається позивач, чи є « [PERSON] » посадовою особою в підприємстві відповідача, чи має вона відношення до проведення розрахунку зі звільненим позивачем, невідомо, тобто надані скриншоти не містять інформацію щодо предмета спору. Таким чином, за відсутності доказів розміру заробітної плати позивача, належних доказів часткової виплати йому заробітної плати, наказу про звільнення (в частині виплати компенсації за невикористану відпустку), оцінивши надані позивачем докази з точки зору їх належності, допустимості, та достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141\~ЦПК України у\~разі залишення\~без задоволення\~позову позивача,\~звільненого від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed