Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.03.1997 року вона отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) членів КСП ім..Шевченка П`ятихатського району Дніпропетровської області серії ДП №050850, відповідно до якого їй належить право на земельну частку (пай) площею 5,48 у.к.га., на території Виноградівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області. Дані про отримання сертифіката підтверджуються Книгою реєстрації сертифікатів на земельний (пай) членів КСП ім..Шевченка П`ятихатського району Дніпропетровської області, де під №0636 зареєстрований даний сертифікат серії ДП №050850 на її ім`я - [PERSON] (дошлюбне прізвище). 19.10.1996 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , і їй присвоєно прізвище - [PERSON] . Проте в подальшому отримати Державний акт на право власності на земельну ділянку за вказаним сертифікатом вона не змогла, оскільки його втратила, а тому в судовому порядку має відновити своє право на земельну частку (пай). Просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 5,48 у.к.га, розташованої на території П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області (Виноградівська сільська рада П`ятихатського району), що видавалась на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) членів КСП ім..Шевченка із земель колишнього КСП ім..Шевченка П`ятихатського району Дніпропетровської області серії ДП №050850, про що зроблено запис від 03.03.1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) членів КСП ім.Шевченка П`ятихатського району Дніпропетровської області під №0636. Ухвалою від 19.08.2022 року відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження, по справі призначено підготовчий розгляд. Відповідачу запропоновано надати суду відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі. 16.09.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Заяв по суті справи від сторін не надходило. Позивач в судове засідання не явилась. Про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохає їх задовольнити, судові витрати залишити по фактично понесеним. Представник відповідача - виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, про місце та час слухання справи сповіщена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи від неї не надійшло. За таких обставин, суд вважає за можливе у відповідності до ст.223 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч. 1 ст. 76 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. «ґ» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). За змістом пунктів 2, 5, 6 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) (далі - Закон). Відповідно до ст. 1 Закону право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Судом встановлено, що [PERSON] як члену КСП ім.Шевченка Виноградівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області було виготовлено та видано сертифікат Серії ДП №050850 на право на земельну частку (пай) , площею 5,48 у.к.га. Сертифікат зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП ім.Шевченка П`ятихатського району Дніпропетровської області.(а.с.10-11) Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] - 19.10.1996 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище - [PERSON] . (а.с.7) Згідно копії листа відділу у П`ятихатському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 15.06.2021 року №86/143-21 сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП №050850 позивачем отримано та видано, про що свідчить підпис про отримання. Згідно даних Державного реєстру земель станом на 01.01.2013 року відомості щодо реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] , яка розташована на території Виноградівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, не значаться. (а.с.8) Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За змістом п. 17. Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі. З огляду на зазначене, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] , отримала на руки сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП №050850 та згодом його втратила, що підтверджується розміщеним оголошенням в газеті "Вісті Придніпров`я" №25 від 01.07.2021 року. (а.с.12) В абзаці 10 п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Частиною 2 ст. 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10 липня 2018 року № 2498-VIII Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» доповнено ст. 14-1, що визначає особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) і якою повноваження щодо організації розподілу земель, що залишилися у колективній власності, залишені лише за сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані. Пунктом 21 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Зміст зазначених положень свідчить, що тепер саме міська рада є розпорядником землями та використовує землі, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). До державної реєстрації права власності на земельні ділянки, що залишилися у колективній власності міська рада навіть може надавати такі земельні ділянки в оренду на строк до державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено та вище зазначалось, що позивачу [PERSON] , раніше видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) члена Колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Шевченка» Виноградівської сільської ради. Цей сертифікат є основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Тепер цей сертифікат втрачено. За цього позивач не може підтвердити своє право, а тому звернулася до відповідача з цим позовом. Визначений нею відповідач є належним. Будь-яких правил, що встановлюють порядок видачі дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства державою не встановлено (а.с.9), а тому таке право нею не може бути у визначений спосіб реалізоване. Позивач у засобах масової інформації повідомила про втрату нею сертифіката. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зі змісту заяви про розгляд справи у її відсутність вбачається, що позивач просить залишити за нею понесені судові витрати, а тому понесені позивачем судові витрати з огляду на положення ст. 13 ЦПК України, розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved