Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» (далі\~ Відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу - Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Клименюк Андрій Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому вказує, що 25 листопада 2021 року, його було повідомлено його батьками, про те, що стосовно нього надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.11.2021 року серії ВП № 67518948 про стягнення 9412,50 гривень, як з боржника. Підставою для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження послугував виконавчий напис № 101760 вчинений 20.11.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем. Вважає виконавчий напис № 101760 вчинений 20.11.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем незаконним і таким, що порушує його права. Позивач зазначає, що на сьогоднішній день, законодавство передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак, не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріуси продовжують вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені та не забезпечені іпотекою. Разом з цим, це не єдине порушення, яке вчинив нотаріус при вчиненні виконавчого напису. Ще одним грубим порушенням з боку нотаріуса є вчинення виконавчого напису на борговому документі без дотримання вимог Закону щодо наявності безспірної заборгованості, а також з пропуском строків звернення. Нерідко банком чи фінансовою компанією надаються нотаріусу документи, з яких неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, оскільки, такі документи не відображають інформацію щодо здійснення боржником останньої оплати по кредиту, не вбачається яким саме чином нараховувались відсотки за користування кредитними коштами та не можливо встановити дійсний розмір заборгованості. Тобто, фактично нотаріус з таких документів не може встановити чи дійсно боржником допущено прострочення платежів та чи дотримано кредитором (стягувачем) строки звернення за вчиненням виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, при наявності безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. Нотаріус не повідомляв Боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис оскільки ним не була перевірена безспірність вимог кредитора (Відповідача). Вважає, що нотаріус при вчиненні вказаної нотаріальної дії не дотримався вимог\~Закону України\~«Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальної дії, а саме наявна заборгованість не є безспірною. На підставі вищевикладеного, Позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 101760 вчинений 20.11.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем. Позивач в судове зсідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Відповідач на підставі положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, будучи належним чином та завчасно проінформованим про існування даного спору, свого ставлення до заявлених вимог не висловив та жодних доказів на дослідження суду не надав. Частина 4 статті 223 ЦПК України передбачає, що \~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом враховано, що в силу вимог частини 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до\~статті 280 ЦПК України\~суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надійшло, відповідно до положень частини п`ятої статті 279 ЦПК України, тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до частини другої статті 247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомити цих осіб про час і місце розгляду справи. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення Відповідача по справі про час і місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. За змістом Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого у\~статті 223 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що в свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст.7,8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності Відповідача та третіх осіб у зв`язку з їх неявкою. Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами статей 274-279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання та сплатив судовий збір при зверненні до суду із даною позовною заявою. Позивач отримав листа від приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області і дізналася про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса. 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом\~Станіславовичем видано виконавчий напис, що зареєстрований у реєстрі за № 101760 щодо стягнення з Позивача на користь Відповідача заборгованості в розмірі 9412,50 гривень. 15 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Клименюком Андрієм Миколайовичем відкрито виконавче провадження ВП № 67518948 щодо стягнення з [PERSON] (заборгованості за вище вказаним виконавчим написом. Відповідно до вимог ст.ст.15,16\~Цивільного Кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який може захистити це право в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено Законом України «Про нотаріат»\~та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, відповідно до статті 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172\~для вчинення виконавчого напису подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Положеннями\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»\~та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до положень п.3.5 глави 16 цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити , чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Відповідно до п.1 даного Переліку для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно Інструкції для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата і місце народження боржника\~фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Згідно вимоги поданої приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису розмір заборгованості становив 9412,50 гривень. Саме на таку суму і вчинено виконавчий напис. Відповідно до положень\~статті 1050 ЦК України\~банк скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов`язання. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису\~це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав та обов`язків учасників правовідносин , не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати своє право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Судом було витребувано у Третьої особи документи, які були надані Відповідачем для вчинення виконавчого напису, проте 06 січня 2022 року від нього надійшло повідомлення про те, що його свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю анульовано, а витребувані ухвалою суду документи не можуть бути надані, так як 28 липня 2021 року в нотаріальній конторі було проведено обшук та вилучені документи нотаріального діловодства та архіву. З огляду на викладене та з врахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує до того часу, поки суд не встановить зворотного. Тобто оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми боргу, який розраховано (річного по пені) та підлягають стягненню за виконавчим написом, безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушив норми статті 88 Закону України «Про нотаріат», п. 284 Інструкції та підпункту б) ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.99 року №1172, а тому позовні вимоги [PERSON] задовольняє.

Outcome: approved