Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

В жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів ТОВ «ВМС-Н», Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, в якому просив встановити факт відсутності трудових відносин між ТОВ «ВМС-Н» та [PERSON] , як керівником, із 18.04.2012 року, визнавши [PERSON] таким, що не перебував на посаді керівника (директора) ТОВ «ВМС-Н» із 18.04.2012 року; зобов`язати державного реєстратора Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації внести зміни до відомостей про юридичну особу ТОВ «ВМС-Н», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: виключити запис про керівника [PERSON] із 18.04.2012 року за рішення суду у даній справі. В обґрунтування позову зазначено, що позивачу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стало відомо про те, що він із 18.04.2012 року зареєстрований керівником ТОВ «ВМС-Н». Державна реєстрація створення зазначеного товариства відбулась 25.01.2011 року Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією. Крім того, з реєстру вбачається, що 18.04.2012 року було здійснено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу - зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи, та позивача було зареєстровано керівником ТОВ «ВМС-Н». Позивач вказує, що він ніколи не перебував у трудових відносинах із зазначеним товариством, йому не було відомо про його призначення на зазначену посаду, на загальних зборах учасників товариства він був, та наказу про вступ на посаду керівника ним не видавався та не підписувався. До будь-яких органів для вчинення реєстраційних дій щодо зазначеного товариства він не звертався. Звернувшись до товариства із листом про припинення протиправних дій та надання документів, на підставі яких позивача було зареєстровано керівником товариства, відповіді позивач не отримав. Звернувшись до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації із листом про виключення позивача із реєстру як керівника товариства, адміністрацією зазначений запис із реєстру вилучено не було. Посилаючись на викладене, а також з огляду на відсутність будь-яких трудових відносин із товариством, та неможливістю виключити відповідний запис із реєстру, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 25.10.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.01.2022 року, було вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В зв`язку із відрядженням судді Слободянюк А.В. до Дніпровського районного суду м. Києва, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 184 від 06.04.2022 року, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. В липні 2022 року до суду від відповідача Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача вказала на те, що адміністрацією права позивача порушені не були, а відтак в частині позовних вимог до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації слід відмовити. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.09.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач ТОВ «ВМС-Н» в судове засідання явку свого представника не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позов до суду не надходив. Відповідач Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація явку свого представника в судове засідання також не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до статті 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 87 ЦК України, юридична особа діє на підставі статуту. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про господарські товариства», у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також в особи, які не є учасниками товариства. Частиною 4 статті 145 ЦК України передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, створення і відкликання виконавчого органу товариства. Відповідно до ст. 99 ЦК України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов`язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов`язків. Судом встановлено та підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань те, що ТОВ «ВМС-Н» є діючою юридичною особою, в стані припинення не перебуває, і його засновником є [PERSON] . На підставі документів, передбачених законом, чинним на час їх розгляду (рішення загальних зборів учасників товариства, наказу про призначення), державним реєстратором Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації 18.04.2012 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис № 10681070001027276 про зміну керівника ТОВ «ВМС-Н». Із наданої суду копії реєстраційної справи вбачається, що для проведення реєстрації зазначених змін було подано реєстраційну картку за підписом [PERSON] , копію протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ВМС-Н» № 2 від 17.04.2012 року, за підписом [PERSON] , який діяв по довіреності від імені [PERSON] , а також копію наказу ТОВ «ВМС-Н» від 17.04.2012 року № 2 про звільнення [PERSON] із посади директора товариства із 17.04.2012 року, та призначення [PERSON] на посаду директора товариства із 18.04.2012 року. Зазначений наказ було підписано [PERSON] , та відомості про ознайомлення із зазначеним наказом [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Крім того, матеріали справи не містять заяви [PERSON] , а також рішення загальних зборів учасників ТОВ «ВМС-Н», на підставі яких було винесено наказ № 2 від 17.04.2012 року про призначення позивача на посаду директора. Позивач вказує, що в трудових відносинах із товариством не перебуває, жодних заяв про призначення на посаду не писав та участі в загальних зборах товариства не приймав. Наведені твердження стороною відповідача не спростовані, а також не надано суду доказів належного призначення (обрання) позивача керівником (директором) товариства. У вересні 2021 року позивач звернувся до ТОВ «ВМС-Н» із вимогою повідомити підстави призначення його керівником товариства та надати копії відповідних документів, однак, зазначений лист було залишено відповідачем без належного реагування. Крім того, до суду також не було надано доказів на спростування позовних вимог та тверджень позивача в цій частині. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 ч. 1 статті 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору також є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). За положеннями статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. В ході розгляду справи було встановлено, та не спростовано стороною відповідача те, що між позивачем та відповідачем не було укладено у встановленому законом порядку трудового договору, за яким позивач зобов`язався би виконувати роботу визначену цією угодою. Звернення позивача до товариства із вимогою повідомити про підстави внесення його до реєстру як керівника товариства, залишилась без належного реагування. В матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б свідчили про наявність трудових відносин між позивачем та відповідачем, позивач позбавлений можливості самостійно ініціювати питання про внесення змін до реєстру та бездіяльність відповідача в цій частині є такою, що порушує трудові права позивача. За правилами, встановленими ч. 3 та 6 статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Суд погоджується з доводами позивача про те, що запис про нього, як керівника товариства, в реєстрі, - порушує та обмежує право позивача на працю та вільний вибір, яке гарантоване ст.43 Конституції України. Виходячи з вимог ст. 22 КЗпП України, та, відповідно до Конституції України, будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не суперечить закону, а відповідає найбільш ефективному способу захисту трудових прав позивача. На даний час позивач фактично не може захистити свої права у позасудовому порядку, оскільки, у нього відсутня можливість надати державному реєстратору документи на підтвердження відсутності трудових відносин із товариством, права позивача порушені та вказівка в реєстрі про перебування на посаді керівника (директора), за фактичної відсутності турових відносин між позивачем та товариством, - породжує юридичні наслідки, чим перешкоджає вільному вибору позивачем роду діяльності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування позовних вимог в частині відсутності трудових відносин між позивачем та відповідачем, та фактичне не перебування позивача на посаді керівника (директора) товариства знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною відповідача ці твердження спростовані не були, а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Поруч із тим, в задоволенні позовних вимог про зобов`язання державного реєстратора внести зміни до відомостей про юридичну особу та виключити запис про керівника, слід відмовити, оскільки, зазначені вимоги є передчасними та встановлення факту відсутності трудових відносин та визнання позивача таким, що не перебував на посаді керівника за рішенням суду є підставою для виключення даних про позивача як про директора товариства із відповідного реєстру. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, із відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial