Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову посилається на те, що 01 жовтня 2021 року між ним та відповідачем [PERSON] , був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у позивача кошти в сумі 90 000 (дев`яносто тисяч ) гривень, які зобов`язувався повернути 01.01.2022 р. Зазначає, що відповідача він знав протягом восьми років. Вони працювали разом і у них склалися довірливі відносини. Беручи в борг кошти він пояснював позивачу, що вони йому потрібні терміново для купівлі автомобіля. Однак в обумовлений термін відповідач борг позивачу не повернув, про що свідчить наявний у [PERSON] оригінал зазначеного договору позики ( розписка від 15.11.2021р.). У січні 2022 р. відповідач спромігся повернути позивачу тільки 1 500 гривень. Позивач зазначає, що погоджувався навіть на сплату боргу частинами, однак жодних дій по поверненню йому коштів навіть частинами відповідач по даний час не здійснив. Крім того, посилаючись на ст.625 ЦПК України просив суд стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції інфляційних за весь час прострочення, з наведеного ним розрахунку. Кількість днів прострочення за період з 01.01.2022 р. по 07.07.2022 р. складає 188 днів. Згідно розрахунку, сума збитків, понесених в результаті інфляції складає: 12 284.05грн., три проценти річних від суми боргу складає 1 367.51 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача з врахуванням інфляційних і 3% річних на день подання позову складає 102 151.56 грн. Враховуючи наведене просить суд, постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] в його користь заборгованість в сумі 102 151,56 грн. та понесені ним судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правову допомогу. 02.09.2022 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, з якої вбачається, що з моменту подання позову по даний час відповідач не сплатив позивачу заборгованість. Період прострочення грошового збільшився до 243 днів, і, відповідно, збитки позивача за цей період збільшилися. Тому вважає за необхідне збільшити розмір позовних вимог на суму понесених збитків внаслідок інфляції та 3% річних, які відповідно до розрахунку, складають: 15 962.91 грн. - інфляційне збільшення, 1770.05 грн. (штрафні санкції, 3%річних). З врахуванням нового розрахунку збитків заборгованість відповідача станом на 31.08.2022р. складає\~ 106 232.96грн.\~ Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановлений судом в ухвалі строк відзив на позов не подав. Повідомлення відповідача також було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Тому суд вважає відповідача належно сповіщеним про розгляд справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно розписки від 01.10.2021 року [PERSON] , 1990 року народження, позичив у [PERSON] , 1969 року народження, 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень. Гроші зобов`язувався повернути 01 січня 2022 року. До даної розписки, як заставу, додав паспорт громадянина України. При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеним та підлягає до виконання. Відповідно до розписки від 01.10.2021 року позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника у строк виконані не були. Відповідач до суду не з`явився, факт написання розписки не оспорював, а тому виникнення боргового зобов`язання за договором позики є встановленим належним доказом, а саме оригіналом даної розписки. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що булипередані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Як вбачається із виписки по картковому рахунку [PERSON] , 21.01.2022 року на його картковий рахунок зараховано переказ у сумі 1 500 грн. від [PERSON] . За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідачем не спростовано невиконання грошового зобов`язання у визначені сторонами строки та у повному розмірі. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 01.10.2021 року у розмірі 88500 гривень. Відповідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. У зв`язку з простроченням повернення грошових коштів заявлені позивачем до стягнення 3 % річних у розмірі 1 770,04 грн. за період з 01.01.2022 року по 31.08.2022 року та інфляційні втрати у розмірі 15 962,91 грн за період з 01.02.2022 року по 31.08.2022 року є обґрунтованими та правомірними. Суд, перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням наданого позивачем розрахунку встановив, що останній здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства та є вірним. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат є доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.\~ У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.\~ Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 05.07.2022 року між адвокатом Яремчук М.Є. та клієнтом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги №4-ф/22, предметом якого згідно п.1 даного Договору передбачено, що «Клієнт» доручає, в адвокат приймає на себе зобов`язання надавати йому правову допомогу по підготовці позовної заяви в суд про стягнення боргу за розпискою та представництво його права та охоронюваних законом інтересів у Івано-Франківському міському суді по даній справі, з усіма правами сторони в процесі, передбачені ст.ст.43, 49 ЦПК України. П.3.1 Договору про надання правової допомоги №4-ф/22 сторонами узгоджено, що розмір гонорару адвоката за прийняття доручення та надання правової допомоги складає фіксовану суму: 4000,00 грн. Згідно п.3.2 Договору про надання правової допомоги №4-ф/22 при представництві інтересів та захисті у суді першої інстанції, за участь у другому і кожному наступному судовому засіданні, клієнт достроково оплачує гонорар в розмірі 1 000,00 грн.\~ за кожне судове засідання. Згідно квитанції №477907 від 05.07.2022 року, виданої адвокатом Яремчук М.Є. вбачається, що за надання правової допомоги [PERSON] , згідно договору №4-ф/22 від 05.07.22року оплачено 4 000,00 грн. Враховуючи, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволено, відповідно до ст.141 ЦПК України\~ з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати\~ на\~ правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір в розмірі 1062,60 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved