Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

11.09.2018 представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути суд стягнути з відповідача на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 25.12.2011 в розмірі 25098,01 грн., станом на 15.07.2018, яка включає заборгованість: тіло кредиту 7672,27 грн., відсотки за користування кредитом 6351,71 грн., по пені 9402,70 грн., штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина і 1171,33 грн. процентна складова, а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1762 грн. Заочним рішенням від 12 лютого 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25.12.2011 станом на 15.07.2018 в загальному розмірі 23426 (двадцять три тисячі чотириста двадцять шість) гривень 68 копійок, яка включає заборгованість: - по тілу кредиту 7672 (сім тисяч шістсот сімдесят дві) гривні 27 копійок; -по відсоткам за користування кредитом 6351 (шість тисяч триста п`ятдесят одна) гривня 71 копійка; - заборгованість за пенею 9402 (дев`ять тисяч чотириста дві) гривні 70 копійок. Позовні вимоги в частині стягнення суми штрафів (відсоткової та фіксованої частини) були залишені без задоволення. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 03.08.2021 представник відповідача [PERSON] адвокат Музика А.В. звернувся до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з заявою, в якій просив суд переглянути заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2019 по справі за Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, скасувати його та передати справу за територіальною підсудністю на розгляд іншому суду, а також просив суд поновити йому строк на звернення з вказаною заявою. За результатами автоматизованого розподілу вказану справу було передано на розгляд судді криворізького районного суду Дніпропетровської області Березюк М.М. Ухвалою суду від 4 серпня 2022 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2019 по справі за Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було залишено без руху. 13 серпня 2022 року на виконання вище вказаної ухвали від представника заявника [PERSON] - адвоката Музики А.В. надійшла заява. Ухвалою суду від 16 серпня 2022 року суд визнав поважними причини пропуску відповідачем Кобахідзе строку для подання заяви про перегляд заочного рішення від 12.02.2019 року у цивільній справі № 177/1734/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, поновив процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та прийняв до розгляду вказану заяву. 28 серпня 2021 року суд постановив ухвалу, якою задовольнив заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Музика Андрія Васильовича, про перегляд заочного рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2019 у справі № 177/1734/18 провадження 2/177/153/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасував заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2019 у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а цивільну справу № 177/1734/18 провадження 2/177/153/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передав за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси (65029, м. Одеса, вул. Балківська, 33). 6 жовтня 2021 року справа № 177/1734/18 надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та за результатами автоматизованого розподілу була передана на розгляд судді Косіциної В.В. Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості було прийнято до розгляду. З матеріалів справи вбачається, що у жодне судове засідання сторони не з`явилися, хоча про місце, дату та час кожного судового засідання сповіщувалися належним чином. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, а тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання, яке відбулося 3 жовтня 2022 року, сторони також не з`явилися, а тому відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до\~ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 25.12.2011 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке змінило найменування на АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій відповідач підтвердив своїм підписом, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає Договір про надання банківських послуг, а також що він ознайомлений з умовами кредитування та погоджується на них. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та відповідачем-фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно умов вказаного договору [PERSON] отримав кредитний ліміт в розмірі 3130,80 грн., на картковий рахунок з видачею пластикової картки. З розрахунку заборгованості вбачається,що позивачем нараховано 7672,27 грн. заборгованості по тілу кредиту, 6351,71 грн. заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, 9402,70 грн. сума пеня, та штрафи у розмірі 500 грн. фіксована частина і 1171,33 грн. процентна складова. Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 2ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Заст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На обґрунтування позовних вимог Банк вказує, що при укладанні договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства, при цьому, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно з якими обслуговується відповідач. Суд уважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. Такий висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. За змістом ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У той же час, у матеріалах справи відсутні належні докази встановлення та погодження сторонами умов укладеного між сторонами кредитного договору, у тому числі умов щодо зміни кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), у тому числі у зазначеному банком розмірі. Окрім того, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ ПриватБанк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження №14-131 цс 19 та правовій позиції, викладеній у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 703/3063/18, провадження №61-11260св19. Разом з тим, із долучених позивачем до позовної заяви розрахунків вбачається, що станом на 30.11.2020 позивач визначив заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту у розмірі 7672,27 грн. При цьому, як слідує з виписки по рахунку, наданої позивачем за період з 25.12.2011 по 15.07.2018 року, позивач регулярно списував з картки відповідача кошти за нарахованими відсотками, пенею та штрафами на загальну суму (50+ 103,15+0,35+74,9+0,1+74,87+74,07+65,91+71,01+76,32+73,97+76,3179,18+70,83+7+151,7+0,19+84,3+0,001+87,75+85,44+92,69+93,74+7,04+148,56+4,05+146,61+93,13+89,47+85,81+75,86+73,75+68,9+68,25+50+63,69+78+76,7+50+96,7+100,28+26,46+100+210,84+27,6+162,18+31,58+50+149,99+38,03+50+159,59+43,66+100+399,63+50,74+308,56+54,02+50+245,24+62,21+353,17+65,18+288,56+70,6+307,34+75,52+50+320,73+84,21+100+736,74+93,1+100+817,14+105,82+921,56+100+114,13+100+1002,43+123,45+100+984,2+124,56+100+1175,93+125,63+100+1234,84+126,81+100+1380,2+127,95+100+1444,5+129,1= 18 474,31 грн. Таким чином для правильного визначення розміру «тіла» кредиту, тобто розміру коштів витрачених позивачем на власні потреби, необхідно з загальної суми заборгованості відповідача за картковим рахунком5168 [NUMBER] \~646 грн. 08 коп. відняти суму процентів та комісії, що банк без узгодження з відповідачем самостійно нарахував та включав до загальної суми заборгованості. 22\~646 грн. 08 копійок.(сума загального боргу згідно виписки з рахунку) - 18474 грн. 31 коп. (сума процентів та комісії нарахованих банком)= 4171,77 грн., саме такий розмір коштів витратив відповідач згідно наданих позивачем первинних документів, а саме виписки з рахунку. Підстав для стягнення заборгованості за картковим рахунком [NUMBER] суд не вбачає, так як на підставі виписки по ньому встановлено, що кошти списувалися в якості страхових платежів, проте суду не надано доказів того, що між сторонами укладений страховий договір. Матеріали справи не містять підтверджень того , що відповідача було ознайомлено з витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та що він погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву від 25.12.2011 року, тобто відсутні докази того, що з відповідачем угоджені відсотки за користування кредитом та їх розмір, а також не надано доказів на підтвердження того, що відповідача повідомили про щомісячну комісію за обслуговування картки у розмірі 300 грн. Крім того, роздруківка умов та Правил надання банківських послуг із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено також у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15). Виходячи з наведеного, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Також не має доказів того, що з відповідачем узгоджена щомісячна комісія за обслуговування картки. Така позиція узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 року у справі N 342/180/17, в якій зазначено, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту без урахування включених у нього відсотків, а саме стягненню підлягає 4171,77грн. Відсотки за користування кредитом позивачем нараховані безпідставно, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 292,87 грн (4171,77/25098,01х1762,00 = 292,87 грн).

Outcome: partial