Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вироком Немирівського районного суду від 02.04.2021 [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України. Вказане судове рішення набрало законної сили 08.07.2021. Вказаним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] , будучи притягнутим до адміністративної відповідальності постановою Немирівського районного суду від 03.02.2020 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України та будучи позбавленим права керуванням транспортними засобами на строк 1 рік, 30 липня 2020 року близько 20:50 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «AUDI 80» з д/н [NUMBER] , рухаючись зі швидкістю більше 70 км/год. по вул. Горького в м. Немирів Вінницької області в напрямку центру м. Немирів, будучи відповідно до п. 1.10 ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, учасником дорожнього руху, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху та не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу контролювати автомобіль і безпечно керувати ним, порушуючи вимоги п. 12.4 ПДР України, відповідно до якого: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год» та п. 18.1 ПДР України, відповідно до якого: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», своєчасно не застосував термінове гальмування, у результаті чого здійснив наїзд на малолітнього [PERSON] та його матір, [PERSON] , які у момент наїзду знаходились на пішохідному переході та переходили проїзну частину зліва направо відносно керованого ним автомобіля. Усвідомивши наслідки вчиненого, [PERSON] , продовжуючи керувати автомобілем марки «AUDI 80» з д/н [NUMBER] , покинув місце дорожньо-транспортної пригоди та попрямував в напрямку вул. Шевченка в м. Немирів. Згідно висновку судово-медичного експерта № 56 від 19.08.2020 року, у результаті вищевказаної ДТП малолітній [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, травматичного розриву тонкої кишки, що ускладнилось розлитим серозно-фібрінозним перитонітом, множинних гематом шкіри голови, тулуба, верхніх кінцівок, попереку справа, які згідно цього ж висновку судово-медичного експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя в момент їх спричинення (п.п. 2.1.3л «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»). Згідно висновку судово-медичного експерта № 59 від 25.08.2020 року, в результаті вищевказаної ДТП, [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, закритого уламкового перелому лівої лонної та поперечний перелом лівої сідничної кістки, забою тазу і нижніх кінцівок, саден в ділянці обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які згідно цього ж висновку судово-медичного експерта відносяться: садна в ділянці обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я; закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забій тазу і нижніх кінцівок до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; закритий уламковий перелом лівої лонної та поперечний перелом лівої сідничної кістки до середньої тяжкості тілесних ушкоджень з-за відсутності небезпеки для життя, які спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (п. 2.2.1а та п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»). Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 561 від 21.08.2020, в діях водія автомобіля марки «AUDI 80» з д/н [NUMBER] [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 ПДР України, відповідно до якого: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год» та п. 18.1 ПДР України, відповідно до якого: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека». Згідно цього ж висновку судової авто-технічної експертизи, дії водія автомобіля марки «AUDI 80» з д/н [NUMBER] [PERSON] , які не відповідали вимогам п. 18.1 ПДР України, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно цього ж висновку судової авто-технічної експертизи, водій автомобіля марки «AUDI 80» з д/н [NUMBER] [PERSON] мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля до смуги руху пішохода, тобто шляхом виконання вимог п. 18.1 ПДР України. Окрім цього, після вчинення даної ДТП, водій автомобіля марки «AUDI 80» д/н [NUMBER] [PERSON] , усвідомлюючи, що він скоїв наїзд на малолітнього пішохода [PERSON] , тим самим поставивши його у небезпечний для життя стан, розуміючи, що можуть настати тяжкі для нього наслідки, маючи можливість для надання йому допомоги, не виконав свого громадянського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі, не переконався, чи потребує малолітній [PERSON] допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відвіз останнього до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив його у небезпеці на проїзній частині дороги, з метою уникнення відповідальності за вчинення ДТП, зник з місця пригоди, чим порушив вимоги п.п. (г) 2.10 ПДР України, відповідно до якого: «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу» та вимоги п.п. (ґ) 2.10 ПДР України, відповідно до якого: «У разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди». Вироком Немирівського районного суду встановлено, що діяння, яке поставлене [PERSON] за провину, дійсно мало місце та воно містить склад кримінального правопорушення. Згідно довідки КНП «Немирівська міська лікарня» № 1 від 12.01.2022 потерпіла від злочину [PERSON] перебувала на лікуванні у КНП «Немирівська міська лікарня» у відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 30.07.2020 по 10.08.2020 з дігнозом струс головного мозку, забій лівого стегну. Загальна вартість лікування хворого складає 10 729 грн. 10 коп. Крім того, згідно довідки КНП «Немирівська міська лікарня» № 2 від 12.01.2022 потерпілий від злочину [PERSON] перебував на лікуванні у КНП «Немирівська міська лікарня» у відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 30.07.2020 по 10.08.2020 з дігнозом струс головного мозку. Загальна вартість лікування хворого складає 10 729 грн. 10 коп. Таким чином, закладом охорони здоров`я на лікування потерпілих від злочину було затрачено в загальній сумі 21 458 грн. 20 коп. Кожен місяць фактичні витрати лікарні - різні, кількість ліжко-днів різна, тому і сума вартості за один ліжко-день кожного місяця змінюється. Відповідно до інформації КНП «Немирівська міська лікарня» витрати на лікування потерпілих від злочину [PERSON] та [PERSON] необхідно перерахувати на рахунок дерєавного та місцевих бюджетів. Загальна сума затрачених лікарнею коштів на лікування вказаної особи потерпілого на даний час не відшкодована. На час розгляду судом кримінального провадження відносно [PERSON] , цивільний позов у порядку ст.128 КПК України прокурором не заявлявся. Факт лікування потерпілих та витрати на них підтверджуються вищевказаною довідками КНП «Немирівська міська» лікарня» від 12.01.2022 № 1 та № 2. Виходячи з викладеного, [PERSON] зобов`язаний у відповідності до вимог ст.1206 ЦК України відшкодувати 21 458 грн. 20 коп. - витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілих - [PERSON] та [PERSON] від злочинних дій. Відсутність відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я з вини [PERSON] на стаціонарне лікування потерпілого від злочину негативно впливають на фінансування витрат на лікування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. Представник позивача - прокурор Юрченко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник КНП «Немирівська міська лікарня» - Чорний Б.В., в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за відсутності представника КНП «Немирівська міська лікарня», позов прокурора підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судові засідання неодноразово не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду справи у його відсутність, в суд не надіслав. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, давши їм правову оцінку, суд прийшов до наступного. Згідно з ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, вироком Немирівського районного суду від 02.04.2021 [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України. даний вирок набрав законної сили 08.07.2021. Згідно довідки КНП «Немирівська міська лікарня» № 1 від 12.01.2022 потерпіла від злочину [PERSON] перебувала на лікуванні у КНП «Немирівська міська лікарня» у відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 30.07.2020 по 10.08.2020 з дігнозом струс головного мозку, забій лівого стегну. Загальна вартість лікування хворого складає 10 729 грн. 10 коп. Крім того, згідно довідки КНП «Немирівська міська лікарня» № 2 від 12.01.2022 потерпілий від злочину [PERSON] перебував на лікуванні у КНП «Немирівська міська лікарня» у відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 30.07.2020 по 10.08.2020 з дігнозом струс головного мозку. Загальна вартість лікування хворого складає 10 729 грн. 10 коп. Таким чином, закладом охорони здоров`я на лікування потерпілих від злочину було затрачено в загальній сумі 21 458 грн. 20 коп. За ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо злочин вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Цим Порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Як вбачається з п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (п.п. 3, 4 Порядку). Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Матеріалами справи підтверджено, що потерпілі від кримінального правопорушення [PERSON] та [PERSON] внаслідок отриманих тілесних ушкоджень при ДТП перебувала на лікуванні в КНП «Немирівська міська лікарня» у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, травматологічному відділенні з 30.07.2020 по 10.08.2020. Факт перебування потерпілих на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я саме внаслідок неправомірних дій відповідача підтверджений належними доказами та не викликає у суду сумніву, а тому, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази витрат на лікування потерпілих від кримінального правопорушення, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На переконання суду, відповідачем не спростовано доводи представника позивача щодо обставин, викладених у позовній заяві, не надано будь-яких доказів, що КНП «Немирівська міська лікарня» провела розрахунок вартості лікування не у відповідності до чинного законодавства. Представником позивача в судовому засіданні доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України та п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір. Відповідно до ст.ст. 1166 ч. 1 ст.1206 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року,

Outcome: approved