Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

21.09.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про визнання додаткової угоди до договору позики № 9531512 від 08 червня 2020 року укладеною. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.06.2020 року між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики № 9531512,який є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно телекомунікаційній систем відповідача, за умова якого відповідач надав позивачу грошові кошти в розмірі 4000,00 грн., а позивач повинен повернути грошові кошти та сплатити проценти в строки визначені п. 3 Договору позики. Відповідно до п.2 Договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту. Позивач звернувся до відповідача з пропозиціє укласти додаткову угоду в частині зміни порядку повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, розміру процентів та зменшення розміру пені. Оскільки відповідач не відповів позивачу щодо вирішення питання про ухвалення додаткової угоди, позивач просить визнати укладеною додаткову угоду до договору позики від 08.06.2020 року № 9531512. Ухвалою суду від 20.11.2020 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 02.04.2021 року справу прийнято до провадження цим складом суду та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 08.06.2020 року між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики № 9531512. Згідно п. 1 договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику а власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Пунктом 2 Договору позики зазначено, що сума позики 4000,00 грн., строк позики (строк договору) 28 днів, базова процентна ставка/день 1,60 %. Відповідно до п.2 Договору позики, дата повернення позики (останній день) 06.07.2020 року. Відповідно до п.6 Договору позики, договір укладений в результаті зваженого рішення сторін, на взаємовигідних умовах, на принципах ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України, згідно яких сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, з урахуванням вимог розумності та справедливості. Договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором. Пунктом 7 Договору позики визначено, що зміна або припинення в односторонньому порядку договірних зобов`язань повністю чи частково, а також одностороння відмова від їх виконання, не допускається, якщо інше не встановлено законом чи Правилами. Відповідно ч. 8\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.6, ст.\~627 ЦК України\~сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 2,3,\~ст. 6 ЦК України\~визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства(ст 536 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048, ч.ч. 1,2 ст.\~1054, ч.ч. 1,2, ст.\~1056 ЦК України\~за договором позики (кредитним договором) позикодавець (кредитодавець) має право на одержання від позичальника процентів суми позики (кредиту), причому тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом (позикою), розміру облікової ставки та інших факторів. Таким чином, презумпція свободи договору та диспозитивність законодавчої регламентації відносин позики і кредитування надають сторонам договору позики (кредитного договору) право самостійно визначати будь які умови договору, в тому числі розмір і порядок плати за користування позикою, за однією лише умови - щоб домовленість сторін не суперечила законодавству. Погодження розміру суми грошових коштів, передаються у позику, та визначення його в договорі є істотною умовою, без якої неможливе встановлення правовідносин позики та укладання відповідного договору. Сплата процентів за користування чужими грошовими коштами прямо передбачено чинним законодавством, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо визнання додаткової угоди до договору позики, яким встановленні проценти за користування позикою, є безпідставною. Законодавством у сфері відносин позики і кредитування не встановлено заборони щодо можливості врегулювання сторонами договору позики своїх відносин, які не врегульовані законодавством, на власний розсуд в частині встановлення комісійної винагороди за користування позикою, у зв`язку з чим умови Договору позики про комісію врегульовані сторонами у відповідності до положень ст.ст.\~6,\~626-628 ЦК України. Закріплене п.2 Договору позики розміри процентів, що відбувається внаслідок користування позикою понад встановленні договором позики строки, не суперечить\~ст. 61 Конституції України,\~ЦК України\~або іншим актам цивільного законодавства, оскільки в законодавстві відсутня заборона щодо такого підвищення або будь-якого іншого збільшення розміру плати за користування позикою, в тому числі у разі порушення позичальником строків (термінів) повернення позики та провадження користування позиковими коштами понад встановленні договором позики строки. Нормами\~ЦК України\~підтверджують можливість самостійного визначення сторонами порядку сплати та розміру плати залежно від низки факторів, серед яких, зокрема, строк користування позикою (кредитом). Тому умови про конкретний розмір плати за користування позикою (процентів, штрафів, комісійної винагороди), визначений залежно від конкретного строку користування позикою, і умови про збільшений розмір плати, що застосовується у разі порушення строків (термінів) повернення позики та перевищення встановленого договором строку користування позикою, повністю відповідають положенням закону і не суперечать актам чинного в Україні законодавства. Умови договору позики погодженні сторонами до його укладання, викладенні в тексті договору позики у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображенні у графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору позики. Внаслідок відображення у Графіку платежів сум, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, виключається будь-яка можливість впливу помилки чи обману щодо обставин, які мають істотне значення. Через особливість укладання договору позики в електродній формі, тобто з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, яке здійснюється дистанційно відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію», виключається прямим контакт позичальника з позивачем та можливість спонукання позичальника до укладання договору, можливість застосування до нього фізичного чи психічного тиску. Таким чином, укладання договору позики на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, шляхом вчинення спільних дій та не суперечать вимогам чинного законодавства. Згода позивача з умовами надання позики на погоджених умовах та встановленням з відповідачем правових відносин підтверджена тією обставиною, що після отримання від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» суми позики на власну банківську картку, позивачем не здійснено зворотного переказу коштів відповідача як помилково одержаних. Відповідно до п.4.2 Договору позики позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та прaвила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умoвах фінансового кредиту, розміщенні на сайті https://mycredit.ua/ru /documents-license, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки цього договору йому зрозумілі. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом п. 3 ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафам, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 2\~ст. 551 ЦК України\~якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Відповідно, встановлення сторонами в договорі позики проценти за порушення строків виконання грошового зобов`язання у вигляді процентів та погодження її розміру (п.2 Договору позики) відповідає вимогам законодавства та є результатом вільного волевиявлення сторін правочину, в тому числі позивача. Одночасно, за змістом імперативної норми абз. 2 ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками. Встановлення у договорі позики відповідальності за порушення грошового зобов`язання у вигляді неустойки тільки для позивача обумовлене природою встановлених між сторонами правовідносин і не порушує принципу рівності сторін договору. Неустойка є видом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, покликаним стимулювати боржника до належного (своєчасного) виконання ним свого обов`язку перед кредитором. Умови договору позики не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивача і не є несправедливими. Принцип рівності сторін не порушений укладанням договором позики. У зв`язку із наведеними договору позики не суперечить вимогам\~ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст. 77-78 ЦПК України\~ суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed