Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

ПОЗИЦІЇ СТОРІН У серпні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Оболонської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та відповідачки [PERSON] , яким просила розтлумачити заповіт свого співмешканця [PERSON] .Кропивка від 10.12.2015 у частині заповідання спадкодавцем позивачці належної спадкодавцеві за державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 915597 від 11.12.2007, кадастровий номер 5324581500:00:001:0040 площею 3,45 га у спосіб, що спадкодавець заповів позивачці право на земельну частку (пай) колишнього КСП "Горошинське" розміром 2,13 в умовних кадастрових гектарах на території Оболонської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, яке належало спадкодавцеві на підставі рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 03.06.2005. Також просила визнати у судовому порядку за позивачкою право на згадану земельну частку (пай) спадкодавця у порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] .Кропивка заповітом від 10.12.2015 заповів позивачці вказану земельну ділянку з кадастровим номером 5324581500:00:001:0040 площею 3,45 га. 14.09.2017 позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо цієї земельної ділянки. Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 27.04.2022 визнано, зокрема, недійсним згаданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 915597 від 11.12.2007 на ім`я спадкодавця [PERSON] , визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.09.2017 щодо вказаної земельної ділянки на ім`я позивачки. Позивачка була позбавлена права на спадкування земельної ділянки через допущені помилки під час розроблення та затвердження технічної документації щодо відведення та відведення в натурі права на земельну частку (пай) розміром 2,13 умовних кадастрових гектарів. На\~момент смерті [PERSON] .Кропивка мав право на земельну частку (пай), яке було реалізоване у спосіб виділення земельної ділянки в натурі. Приватний нотаріус відмовив позивачці у складенні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), оскільки заповіт не складався щодо земельної частки (паю). Спадкодавець поділив між позивачкою [PERSON] і відповідачкою [PERSON] дві належні спадкодавцеві земельних ділянки одну заповів [PERSON] , а другу заповів [PERSON] . Відтак намір спадкодавця свідчить про передачу у спадок позивачці права на земельну частку (пай). У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав повністю. Наголосив, що державний акт 2007 року на право приватної власності на ім`я спадкодавця [PERSON] .Кропивка скасовано у 2022 році через допущені у технічній документації помилки. Тому у власності спадкодавця залишилося право на земельну частку (пай), яке передувало виділенню земельної ділянки в натурі. Спадкодавець поділив між позивачкою і відповідачкою [PERSON] порівну свої землі. Це було і залишилося волею спадкодавця. Через відсутність сертифіката про право на земельну частку (пай) позивачка не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідач Оболонська сільська рада заявою від 06.10.2022 просила розглянути справу за відсутності її представника, проти задоволення позову не заперечує. Відповідачка [PERSON] відзиву на позов не складала. Її представник у судовому засіданні усно заперечував проти позову. Пояснив, що земельна ділянка і право на земельну частку (пай) не є тотожним майном. Суд не може витлумачити заповіт у інший спосіб, аніж його склав спадкодавець, тобто підмінити волю спадкодавця. Зміст заповіту є зрозумілим і тлумачення не потребує. Спадкодавець не допускав помилок чи неоднозначного висловлення своєї волі у заповіті. Неявка у судове засідання позивачки, відповідачки та представника Оболонської сільської ради відповідно до частини першої статті 223 ЦПК\~України не перешкоджає розгляду справи по суті за їх відсутності. РУХ СПРАВИ Ухвалою суду від 30.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, витребувано докази. 27.09.2022 оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката В.В.Антіховича. 11.10.2022 закрито підготовче судове засідання. Вивчивши заяви учасників справи по суті справи, вислухавши вступні промови присутніх у судовому засіданні представників сторін, вивчивши матеріали справи і надані до суду докази, судом встановлено такі фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 03.06.2005, справа № 2-276 2005 рік, визнано за [PERSON] , який народився [INFO] , право на земельну частку (пай) розміром 2,13\~умовних кадастрових гектарів із земель Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області, як члена КСП "Горошинське". Рішенням Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області від 09.08.2005 № 3 І.І.Кропивці надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки площею 3,45\~га на полі № 28 у межах розпайованих земель КСП "Горошинське". Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯА № 915597 від 11.12.2007, складеним Головою Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області, визначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 5324581500:00:001:0040, площею 3,45 га на території Горошинської сільської ради. Підставою для складення державного акту є розпорядження Голови Семенівської РДА №\~681 від 15.11.2006. Належність вказаного державного акту [PERSON] а встановлено рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.07.2017 № 539/1378/17. Отже на підставі визнаного за І.І.Кропивка рішенням суду від 03.06.2005 права на земельну частку (пай) [PERSON] .Кропивка отримав 11.12.2007 у власність згадану вище земельну ділянку. І.І.Кропивка заповітом, що посвідчений 10.12.2015 секретарем виконавчого комітету Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області, зробив, зокрема, таке розпорядження: "земельну ділянку розміром 3,45 га, підтверджую державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯА №\~915597, кадастровий номер 5324581500:00:001:0040, яка розташована на території Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області заповідаю [PERSON] ". Тобто заповів цю земельну ділянку позивачці. Згідно свідоцтва про смерть від 01.11.2016 серія [NUMBER] І.І.Кропивка помер [INFO] . Позивачка отримала 14.09.2017 свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.12.2015 щодо вказаної земельної ділянки, спадкова справа № 34-216, тобто стала її власником у порядку спадкування за вказаним заповітом. Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 27.04.2022 №\~547/514/21, визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Семенівської РДА № 681 від 15.11.2006 про розгляд та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Горошинської сільської ради [PERSON] ; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Горошинської сільської ради Семенівського району (нині Кременчуцького району) Полтавської області за кадастровим номером 5324581500:00:001:0040, серія ЯЕ №915597 від 11.12.2007 на ім`я [PERSON] ; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину № 653 від 14.09.2017, видане приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Стромко Іриною Вадимівною, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Горошинської сільської ради Семенівського району (нині Кременчуцького району) Полтавської області площею 3,4481 га, кадастровий номер 5324581500:00:001:0040, на ім`я [PERSON] . У справі зроблено висновок, що позивачка [PERSON] є власником зазначеної спірної земельної ділянки на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 08.07.2003, а тому Семенівська РДА не мала право розпоряджатися чужою земельною ділянкою і передати її у власність [PERSON] . Місце розташування обох земельних ділянок співпадає. Отже, рішенням суду, яке набрало законної сили, скасовано та визнано недійсними розпорядження Семенівської РДА на підставі якого [PERSON] набув у власність відповідну земельну ділянку (отримав державний акт) та яку, після його смерті, успадкувала позивачка [PERSON] за заповітом [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.06.2022 приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області І.В.Стромко відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) розміром 2,13 в умовних кадастрових гектарах, посилаючись на відсутність документа, який підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] на вказаний пай, а також на те, що заповіт [PERSON] від 10.12.2015 вказує на земельні ділянки, а не на земельну частку (пай). Позивачка просить розтлумачити відповідну частину заповіту [PERSON] від 10.12.2015 у спосіб, що [PERSON] .Кропивка заповів спадкоємцеві (позивачці) [PERSON] право на земельну частку (пай) колишнього КСП\~"Горошинське" розміром 2,13 в умовних кадастрових гектарах на території Оболонської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, яке належало спадкодавцеві [PERSON] на підставі рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 03.06.2005. Правила щодо спадкування та тлумачення заповіту визначено Цивільним кодексом України (далі ЦК). Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК). Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому (частина перша статті 1236 ЦК). Аналіз вказаних норм свідчить, що розпорядження в заповіті можуть стосуватися призначення спадкоємця (спадкоємців) і/або визначення спадкового майна (спадщини). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 ЦК). Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини (п. "г" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). На час складення заповіту [PERSON] .Кропивка був власником земельної ділянки кадастровий номер 5324581500:00:001:0040, яку й заповів позивачці. Однак через помилки під час розробки технічної документації правовстановлюючі документи на ім`я спадкодавця [PERSON] .Кропивка і спадкоємця (позивачки) [PERSON] визнано судом недійсними. Тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу (стаття 1256 ЦК). Зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (стаття 213 ЦК). Відтак у статті 213 ЦК визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні правочину, які втілюються в трьох рівнях. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ)\~подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Аналіз статті 1256 ЦК свідчить, що тлумачення заповіту може здійснюватися з урахуванням того, що зміст заповіту може містити розпорядження про призначення спадкоємця (спадкоємців) і/або визначення спадкового майна (спадщини), тобто щодо таких розпоряджень заповідача. Верховний Суд у постанові від 30.07.2020 у справі № 378/1160/15-ц зазначив, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. Тому тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. ВИСНОВОК СУДУ Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що у цій справі текст заповіту [PERSON] від 10.12.2015 є чітким та зрозумілим. Заповідач чітко вказав на об`єкт цивільних прав, який він заповів спадкоємцеві-позивачці: земельну ділянку кадастровий номер 5324581500:00:001:0040. На час смерті [PERSON] .Кропивки його спадщина відкрилася, з-поміж іншого, і щодо цієї земельної ділянки. Право на земельну частку (пай) та право власності на земельну ділянку є різними об`єктами цивільних прав. Через помилки третіх осіб у складенні та затвердженні землевпорядної документації позивачка фактично позбавлена права на спадкування земельної ділянки за заповітом. Проте такі помилки не дозволяють судові витлумачити заповіт з огляду на обставини, що викладені у рішенні Семенівського районного суду Полтавської області від 22.04.2022 у справі №\~547/541/21, тобто про заповідання спадкодавцем позивачці не земельної ділянки, а земельної частки (паю). Відтак суд відмовляє у задоволенні позову про відповідне тлумачення заповіту у зв`язку із безпідставністю. Через відмову у тлумаченні заповіту на користь позивачки суд також відмовляє за задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом. Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати зі сплати позивачкою судового збору у сумі 1984,80\~грн покладаються на позивачку. Достатніх правових підстав для покладення його на відповідачів немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed