Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування зазначивши наступне. З відповідачем по справі [PERSON] вони з 01 вересня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2021 року, яке набрало законної сили 27 серпня 2021 року, шлюб між ними було розірвано. Оскільки на цей час між ними, як подружжям, склалися неприязні стосунки, а фактичні шлюбні відносини припинилися, вона змушена ставити питання про поділ майна подружжя у судовому порядку. За час спільного проживання ними, як подружжям було придбане спільне майно, зокрема: гараж, розташований в автогаражному кооперативі «Зоря» в м. Умані Черкаської області, вартістю 28500,00 грн. та легковий автомобіль марки ВАЗ-210994, 2007 року випуску, вартістю на момент придбання 30000,00 грн. Титульним власником вказаних об`єктів рухомого і нерухомого майна у правовстановлюючих документах на них зазначений лише відповідач [PERSON] . Будь-якої домовленості, крім рівності часток щодо прав на спільне майно, у сторін ніколи не існувало, а шлюбних договорів вони не укладали. Оскільки вона транспортним засобом ніколи не користувалася, вважає за доцільне визнати за нею право власності на гараж, а право власності на транспортний засіб залишити за відповідачем по справі. Просить суд розділити між сторонами спільне майно подружжя наступним чином: Визнати за позивачем [PERSON] право власності на гараж № [NUMBER] , що розташований в автогаражному кооперативі «Зоря» в м. Умані Черкаської області по вулиці Леніна (після перейменування Європейська), 102. Залишити у власності відповідача [PERSON] транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ-210994, 2007 року випуску, сірого кольору, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Судові витрати по справі розділити пропорційно до задоволених вимог. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, на адресу суду направила письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у визначеному порядку, про причини неявки суд не повідомляв. На електронну адресу суду надійшла письмова заява від [PERSON] про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог, яку суд не може взяти до уваги, оскільки заява не підписана електронним цифровим підписом, не датована, а також до заяви не додані правовстановлюючі документи, які вказані в ній як додатки. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. Суд, врахувавши процесуальну позицію позивача та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року по справі № 654/4518/18 тощо. У постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 вказано, що у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Судом встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01 вересня 2001 року виконавчим комітетом Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області України, актовий запис № 25, розірвано. Вказане рішення вступило в законну силу 27.08.2021 року, що підтверджується відповідною відміткою. Подружжям, під час перебування у шлюбі, а саме 07 жовтня 2008 року було придбано транспортний засіб ВАЗ-210994, легковий седан-В, номер кузова [NUMBER] , сірого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , а також 10 листопада 2015 року, було придбано гараж № [NUMBER] , що розташований в автогаражному кооперативі «Зоря» в м. Умань Черкаської області по вулиці Леніна (на цей час Європейська), 102, вартістю 28500,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним 10.11.2015 року та зареєстрованим в реєстрі за № 4507 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим 10.11.2015 року за індексним номером 47294607. Зазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку статті 70 СК України. До суду не було надано жодних доказів на користь того, що спірний транспортний засіб та гараж належать одному із подружжя особисто. Сутність поділу спільного майна подружжя полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. За встановлених обставин суд, вирішуючи питання про поділ майна подружжя, дотримуючись завдання цивільного судочинства, яким є зокрема справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, виходячи з презумпції рівності часток подружжя та враховуючи дійсну вартість на час розгляду справи спільно нажитого майна, що підлягає поділу, в даному випадку приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення і вважає за можливе визнати за позивачем право власності гараж, а за відповідачем залишити право власності на транспортний засіб, що на думку суду не буде порушувати права другого з подружжя. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №0.0.2406354351.1 від 06.01.2022 про сплату судового збору у сумі 992,40 грн. Отже, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму.

Outcome: approved