Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з даним\~позовом,\~посилаючись на\~те,\~що рiшенням\~Апеляційного суду\~Івано-Франківської\~області від\~18\~серпня 2015\~року в\~справі №\~346/6190/14-ц\~стягнуто з\~ [PERSON] на\~її користь\~113\~229,39\~грн.\~витрат,\~на які\~збільшилася вартість\~майна та\~2\~500\~грн.\~витрат,\~пов`язаних\~із проведенням\~експертизи,\~а всього\~115\~729,39\~грн.\~Вказує,\~що рішення\~набрало законної\~сили.\~Зазначає,\~що [INFO] [PERSON] \~померла.\~Вказує,\~що [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] прийняли\~спадщину,\~звернувшись до\~нотаріуса з\~вiдповiдними\~заявами.\~Позивач зазначає,\~що ухвалою\~Коломийського міськрайонного\~суду від\~21\~січня 2021\~року замінено\~боржника [PERSON] у\~зобов`язанні\~про стягнення\~на її\~користь 115\~729,39\~грн.\~на [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] .\~Зазначає,\~що рішення\~Апеляційного суду\~Івано-Франківської\~області від\~18\~серпня 2015\~року виконано\~відповідачем [PERSON] \~лише 28\~липня 2022\~року шляхом\~сплати суми\~боргу 115\~739,39\~грн.\~Коломийському відділу\~ДВС у\~Коломийському районі\~(квитанція\~від 28.07.2022).\~Зазначає,\~що постановою\~Головного державного\~виконавця Коломийського\~відділу ДВС\~у Коломийському\~районі ВП\~№ 66247694\~від 29.07.2022\~виконавче провадження\~з примусового\~виконання виконавчого\~листа №\~346/6190/14,\~виданого 07.09.2015\~Коломийським міськрайонним\~судом про\~стягнення з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~113\~229,39\~грн витрат,\~на які\~збільшилася вартість\~майна та\~2\~500\~грн витрат,\~пов`язаних\~із проведенням\~експертизи,\~а всього\~115\~729,39\~грн,\~закiнчено\~у зв`язку\~з погашенням\~боргу.\~Однак зазначає,\~що реальна\~вартість цих\~коштів внаслідок\~інфляції за\~період з\~серпня 2015\~року по\~липень 2022\~року зменшилась\~більш ніж\~у двiчi\~(сукупний\~індекс iнфляцiї\~за цей\~період склав\~2.05195687).\~Зазначає,\~що боржники\~не звільняються\~вiд\~вiдповiдальності\~за неможливість\~виконання ними\~грошового зобов`язання.\~Зазначає,\~що предметом\~її позову\~є стягнення\~з вiдповiдачів\~iнфляцiйних\~втрат і\~трьох процентiв\~рiчних\~за несвоєчасну\~сплату стягнутих\~на підставі\~рішення суду\~грошових коштів\~на відшкодування\~понесених витрат.\~Зазначає,\~що способом\~захисту порушеного\~її майнового\~права,\~яке полягає\~у відшкодуванні\~матеріальних втрат\~від знецінення\~грошових коштів\~внаслідок iнфляцiйних\~процесів та\~отриманні компенсації\~(плати)\~від боржників\~за несвоєчасне\~виконання судового\~рішення про\~стягнення витрат\~на збiльшення\~вартості майна,\~буде стягнення\~з боржників\~сум за\~прострочення грошового\~зобов`язання\~в силу\~вимог статті\~625\~ЦК України.\~Позивач зазначає,\~що вона не повинна нести збитків від знецінення грошових коштів, які стягнуті на її користь на захист порушеного права. Вказує, що ці кошти нараховуються незалежно від заміни [PERSON] її правонаступниками, для яких є обов`язковими усi дiї боржника тією мірою, якою вони були обов`язковими для сторони, яку правонаступники замінили. Вказує, що вiдповiдно до Розрахунку заборгованості внаслідок інфляційних втрат та штрафних санкцій з 18.08.2015 по 28.07.2022, зробленого ФОП [PERSON] , період прострочення грошового зобов`язання становить 2 537 днів. Інфляційне збільшення: 115 739,39 x 2.05195687 - 115 739,39 = 121 742,33 грн. Штрафні санкції: три проценти річних від простроченої суми складають 24 112,93 грн. Зазначає, що суму боргу 115 739,39 грн [PERSON] сплатив 28 липня 2022 року. Також позивач наголошує, що рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2015 року в справі № 346/6190/14-ц набрало законної сили з моменту проголошення 18.08.2015 р. i з вказаного часу воно має бути виконане. Зазначає, що оскільки рішення суду фактично виконано лише 28 липня 2022 року, тому позивач просить стягнути солідарно із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на її користь інфляційні втрати у сумі 121 742 грн. 33 коп. і три проценти річних у сумі 24 112 грн. 93 коп., всього на суму 145 855,26 грн. за період з 18 серпня 2015 року по 28 липня 2022 року, а також судові витрати. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду відзив на позову заяву, у якому вказали, що вважають позовні вимоги до них безпідставні та необгрунтовані. Зазначили, що виконали всі зобов`язання перед позивачем у розмірі, який відповідає їхній частці у прийнятій спадщині після смерті [PERSON] . Також вказали, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом. Просили у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Атаманюк В.М., подав до суду відзив на позову заяву, у якому зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності. Зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, тому просив у задоволенні позову відмовити. Представник позивача, адвокат Васильковський В.М., подав до суду додаткові пояснення, у яких заперечив подані відзиви відповідачів до суду, зокрема заперечив факт пропуску строку звернення до суду, зазначив, що у даному випадку норми ст.1281 ЦК України не можуть застосовуватись, оскільки мало місце процесуальне правонаступництво. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Васильковський В.М., підтримав позовні вимоги, та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Атаманюк В.М., у судовому засіданні заперечив позовні вимоги повністю, підтримав попередньо поданий відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечили позовні вимоги повністю, підтримали раніше поданий відзив на позов. У задоволенні позову просили відмовити повністю. Суд заслухавши учасників по справі, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що рiшенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2015 року в справі № 346/6190/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 113 229,39 грн витрат, на які збільшилася вартість майна та 2 500 грн витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, а всього 115 729,39 грн. (а.с.7-9). Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 21 січня 2021 року у справі №346/6190/14-ц замінено сторону боржника [PERSON] за виконавчими листами №346/6190/14 та №346/6190/14, які видано Коломийським міськрайонним судом 07.09.2015 р., про стягнення 115 729,39 грн. в користь [PERSON] на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвала набрала законної сили 29.03.2021 року (а.с.10). [PERSON] 28 липня 2022 року сплатив 124\~782, 40 грн. до Коломийського відділу ДВС у Коломийському районі, що вбачається з квитанції №52 від 28.07.2022 року (а.с.11). Постановою Головного державного виконавця Коломийського відділу ДВС у Коломийському районі ВП № 66247694 від 29.07.2022 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 346/6190/14, виданого 07.09.2015 Коломийським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат закiнчено (а.с.12). Як вбачається з інформації про підрахунок заборгованості та штрафних санкцій у період з 18.08.2015 року до 28.07.2022 року, суму боргу 115\~729,39 грн., підраховано інфляційне збільшення 121\~742,33 грн., підраховано суму штрафних санкцій 24\~112,93 грн. (а.с.13-17). Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно з ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Як вбачається з інформації про підрахунок заборгованості та штрафних санкцій у період з 18.08.2015 року до 28.07.2022 року, суму боргу 115\~729,39 грн. (що оплачено), підраховано інфляційне збільшення 121\~742,33 грн., підраховано суму штрафних санкцій 24\~112,93 грн. (а.с.13-17). Однак, при вирішенні позову, судом проведено власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 29.03.2021 року (дати набрання законної сили ухвали суду Коломийського міськрайонного суду від 21 січня 2021 року у справі №346/6190/14-ц, якою замінено сторону боржника [PERSON] за виконавчими листами №346/6190/14 та №346/6190/14, які видано Коломийським міськрайонним судом 07.09.2015 р., про стягнення 115 729,39 грн. в користь [PERSON] на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) до 28.07.2022\~року (дати\~сплати боргу\~відповідачем [PERSON] ),\~а саме сума боргу 115\~729,39 грн. (що сплачено), відповідно інфляційні втрати від цієї суми становлять 27\~936 (двадцять сім тисяч дев`ятсот тридцять шість) гривень 06 копійок, і 3% річних від вказаної суми становлять 4603 (чотири тисячі шістсот три) гривні 81 копійка. Враховуючи вищенаведене, суд, приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково, та слід стягнути солідарно: із відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь позивача: [PERSON] , інфляційні втрати у сумі 27\~936 (двадцять сім тисяч дев`ятсот тридцять шість) гривень 06 копійок, і три проценти річних у сумі 4603 (чотири тисячі шістсот три) гривень 81 копійку, всього на суму 32\~539 (тридцять дві тисячі п`ятсот тридцять дев`ять) гривень 87 копійок, - за період з 29 березня 2021 року до 28 липня 2022 року. У відповідності\~до вимог\~ст.141\~ЦПК України,\~слід стягнути\~солідарно з\~відповідачів на\~користь позивача\~279\~(двісті\~сімдесят дев`ять)\~гривень 32\~копійки сплаченого\~судового збору,\~пропорційно до\~задоволених позовних\~вимог.\~Крім того, згідно квитанцію від 06.08.2022 року, позивач сплатила 1200 (одну\~тисячу двісті)\~гривень на професійну правничу допомогу, тому відповідно до ст. 137 ЦПК України слід стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 1200 (одну тисячу двісті) гривень витрат на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial