Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

До Жовтневого\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська 27\~квітня 2022\~року надійшла\~позовна заява\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~відшкодування матеріальної\~та моральної\~шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що є власником квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 22 січня 2020 року. На підставі договору оренди від 14 вересня 2021 року вказана квартира надавалась в оренду громадянину [PERSON] , [INFO] . В ніч з 11 на 12 листопада 2021 відбулась пожежа за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про пожежу від 11 листопада 2021 року, складеного комісією у складі фахівців відділу забезпечення заходів з попередження надзвичайних ситуацій Дніпровського району центру забезпечення діяльності Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області, пожежа у зазначеній вище квартирі виникла 11 листопада 2021 року 0 23 год. 33 хв., та о 00 год. 16 хв. 12 листопада 2021 року пожежу ліквідовано. [PERSON] як власника квартири та орендаря квартири [PERSON] на момент гасіння пожежі не було. У подальшому, слідчим ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, який прибув на місце події за повідомленням на лінію «102» за фактом пожежі, 12 листопада 2021 року в період з 00 год. 15 хв. по 00 год. 45 хв., у присутності орендаря квартири [PERSON] проведено огляд вищезазначеної квартири. Внаслідок пожежі позивач та його родина залишилися без житла, меблів, побутової техніки та інших необхідних речей. У подальшому позивач отримав від відділу поліції № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області висновок від 08 грудня 2021 року, складеного за матеріалами по факту пожежі, яка виникла у квартирі за адресою: [ADDRESS] , згідно якого встановлено, що пожежу було ліквідовано, постраждалих не має, пожежа сталася через ввімкнений опалювач квартири. Крім того, з матеріалів відділу поліції № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та пояснень [PERSON] , вбачається його безпосередня вина, у формі умислу, яка виразилась у недотриманні вимог пожежної безпеки та фактично за його вини почалась пожежа у квартирі, через залишений ним увімкненого обігрівача. Також, відповідачем порушено вимоги п.п.4.3.2., п.4.3 договору оренди квартири від 14 вересня 2021 року відповідно до якого, орендар зобов`язується дотримуватись санітарних, протипожежних та інших обов`язкових вимог. Так, згідно висновку експертного дослідження від 31 грудня 2021 року № ЕД-19/104-21/38184-ПТ виконаного Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України встановлено, що осередком пожежі, яка виникла в вищезазначеній квартирі, знаходиться у лівому дальньому куті кімнаті, а саме в місці розташування дивану. Причиною пожежі є виникнення горіння внаслідок дії теплових електричної енергії (коротке замикання, виникнення великих перехідних опорів, струмові перевантаження). Згідно висновку експертного дослідження від 14 березня 2022 року № ЕД-19/104-22/947-БТ виконаного Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України відновлена вартість будівельно-ремонтних робіт після пожежі у квартирі складає 176 570,71 грн. У зв`язку з тим, що документи на придбавання меблів, телевізору, холодильнику та пральної машини згоріли при пожежі квартири, позивач вважає, що їх відновлена вартість складає 100\~000, 00 грн. У зв`язку з вищевикладеним позивач зазнав моральну шкоду, яка виражається у порушенні психічних, емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях. Відповідач добровільно відмовляється відшкодувати позивачу спричинену майнову шкоду, тому останній звернувся до суду з даним позовом і просить суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоду 276\~570,71 грн.,, моральну шкоду в розмірі 100\~000,00грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2\~765,72 грн. (а.с.1-4). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 квітня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.55). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.56-57). До суду 16 травня 2022 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.58). Ухвалою суду від 17 травня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~відшкодування матеріальної\~та моральної\~шкоди (а.с.59-60). Представником позивача суду надана заява про розгляд цієї справи без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22 січня 2020 року належить квартира [ADDRESS] (а.с. 8). На підставі договору оренди від 14 вересня 2021 року вказана квартира надавалась в оренду громадянину [PERSON] , [INFO] . (а.с. 6-7). Також судом встановлено, що актом про пожежу від 11 листопада 2021 року, складеного комісією у складі фахівців відділу забезпечення заходів з попередження надзвичайних ситуацій Дніпровського району центру забезпечення діяльності Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області, зафіксована пожежа 11 листопада 2021 року в квартирі [ADDRESS] (а.с. 17). Слідчим ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, проведено огляд вищезазначеної квартири, про що був складений протокол огляду від 12 листопада 2021 року (а.с. 16). Висновком від 08 грудня 2021 року, складеним відділом поліції № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та поясненнями [PERSON] , встановлено, що пожежу було ліквідовано, постраждалих не має, пожежа сталася через ввімкнений опалювач квартири (а.с. 14-15). Відповідно до висновку експертного дослідження від 31 грудня 2021 року № ЕД-19/104-21/38184-ПТ виконаного Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України встановлено, що осередком пожежі, яка виникла в вищезазначеній квартирі, знаходиться у лівому дальньому куті кімнаті, а саме в місці розташування дивану. Причиною пожежі є виникнення горіння внаслідок дії теплових електричної енергії (коротке замикання, виникнення великих перехідних опорів, струмові перевантаження) (а.с. 21-29). Згідно висновку експертного дослідження від 14 березня 2022 року № ЕД-19/104-22/947-БТ виконаного Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України відновлена вартість будівельно-ремонтних робіт після пожежі у квартирі складає 176 570,71 грн (а.с. 29-52). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала. А за ч. 1 ст. 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З огляду на підстави заявленого позову стаття 1166 ЦК України встановленню судом підлягають такі юридичні факти, як наявність спричиненої позивачу шкоди внаслідок дій відповідача, її винної поведінки, причинного зв`язку між шкодою та її протиправною поведінкою. За змістом зазначеної норми закону у правовідносинах по відшкодуванню шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно п. 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Так, надані позивачем докази містять відповідну інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо наявності та розміру шкоди, завданої пожежею належної йому квартири, відповідач в свою чергу не спростував факт відсутності його вини в завданні шкоди позивачу в розмірі 176 570,71 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що сукупністю доказів у справі було доведено те, що з вини відповідача відбувалась пожежа квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , чим була завдана матеріальна шкода позивачу, розмір якої визначено оцінщиком при проведенні оцінки вартості матеріальної шкоди. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, а саме в розмірі 176 570,71 грн, оскільки саме такий розмір, спричинений матеріальної шкоди, доведено позивачем та належними доказами. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає про наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Беручи до уваги, що внаслідок необхідності відновлення придатного для життя стану квартири, позивачу, вочевидь, довелось прикласти додаткових зусиль, чим викликані певні зміни в повсякденному житті позивача, а також ураховуючи певний стрес, викликаний пожежею квартири, який негативним чином відобразився на здоров`ї позивача, а також з огляду на безвідповідальне ставлення відповідача до свого обов`язку відшкодувати шкоду, у зв`язку з чим позивачу довелось звернутися до суду і витратити час і кошти на відшкодування завданої йому шкоди, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн. Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: partial