Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , звернулись до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Ужгородської міської ради, третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяна Михайлівна в якому просять визнати, що квартира за [ADDRESS] перебувала у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] померлого [INFO] та [PERSON] , померлій [INFO] ; визначити, що [PERSON] , померлій [INFO] , належала Ѕ частки вказаної квартири; та визнати за ними в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] по ј частки квартири. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що [PERSON] та [PERSON] є їх батьками. Квартиру за [ADDRESS] вони набули за час шлюбу у спільну сумісну власність. [PERSON] була пережившою дружиною і мала право на Ѕ частки у спільному майні подружжя, зокрема, і у вказаній квартирі. У встановлений строк вона звернулась до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Т.М. про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частку у спільному майні подружжя. Однак, [INFO] [PERSON] померла і не встигла оформити право власності на Ѕ частки квартири. Після смерті матері позивачі звернулись до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Т.М. із заявою про прийняття спадщини за померлою матір`ю, однак, нотаріусом відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії з посиланням на те, що [PERSON] (померла) не встигла оформити право власності на Ѕ частки в спільному майні подружжя і нотаріальна дія щодо видачі відповідного свідоцтва про право власності на Ѕ в спільному майні подружжя не відбулася у зв`язку з її смертю. На думку позивачів зазначені обставини порушують їх спадкові права, у зв`язку з чим вони звернулись до суду із вказаним позовом та просять його задоволити. Відповідач письмовий відзив на позов не подав. Ухвалою суду від 22.07.2022 відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 12.09.2022. Задоволено клопотання позивачів про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяни Михайлівни спадкову справу №6/2021 щодо померлої [INFO] [PERSON] . На виконання вимог ухвали суду від 22.07.2022 супровідним листом від 16.09.2022 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяною Михайлівною надано копію спадкової справи №6/2021 щодо померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 12.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачі у судове засідання не з`явились, разом з позовом подали заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача подав суду заяву про розгляд справи без його участі, за наявними у справі матеріалами. Третя особа у судове засідання не з`явилась. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Судом у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Як установлено з матеріалів справи батьками позивачів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] спадкоємцем його майна стала його донька [PERSON] , про що приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяною Михайлівною видано свідоцтво про право на спадщину за законом 21.12.2021. Спадщина, на яку видано вказане свідоцтво, складається з Ѕ частки квартири за [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом 1-ої Ужгородської нотаріальної контори Осташ В.А. 10.04.1992 за р.№3-3317, зареєстрованого Ужгородським державним міжрегіональним виробничим підприємством технічної інвентаризації 04.01.1994 року в реєстровій книзі №5590. В цілому вказана квартира має загальну площу 70,3 кв.м., складається з двох кімнат житловою площею 50,4 кв.м., згідно з технічним паспортом, виданим ФОП [PERSON] 21.09.2021 року, інвентаризаційна справа №21-29. Право власності на спадкове майно зареєстровано спадкоємцем, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 291666914). [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Як установлено з матеріалів спадкової справи №6/2021 до майна померлої [PERSON] [PERSON] 04.08.2021 подала заяву приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяні Михайлівні про прийняття спадщини. З аналогічною заявою від 03.08.2021 про прийняття спадщини за померлою матір`ю звернулась і [PERSON] . 15.06.2022 року та 20.06.2022 [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяни Михайлівни про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на частку у спадковому майні, що залишилось після смерті матері. Постановами від 15.06.2022 та 20.06.2022 відповідно приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Гулянич Тетяною Михайлівною відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з огляду на наступне. Зокрема, майно, яке залишилось після смерті [PERSON] та є предметом спадкування, а саме, квартира за [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю її та чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] на день смерті чоловіка була пережившою дружиною і мала частку в спільному майні подружжя,а саме, Ѕ частки квартири за [ADDRESS] . [PERSON] 12.06.2020 звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право власності на вказане майно, однак, [INFO] вона померла та не встигла оформити право власності на Ѕ частку квартири за [ADDRESS] . Таким чином, підставою для відмови у видачі позивачам свідоцтва про право власності на спадкове майно стала відсутність документів, що підтверджують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У частині першій та другій\~статті 2 ЦПК України\~закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У частині першій\~статті 11 ЦПК України\~передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини першої статті\~15, частини першої статті\~16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~статті 328 Цивільного Кодексу України\~ (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності, не встановлено судом. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст.356 ЦК України). Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на майно зареєстровано лише за одним з подружжя. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У позовній заяві позивачі просять визнати, що квартира за [ADDRESS] перебувала у спільній сумісній власності їх матері та батька (подружжя) [PERSON] та [PERSON] , а також визначити, що [PERSON] , померлій [INFO] , належала Ѕ частки вказаної квартири, однак доказів у підтвердження того, що майно було набуто останніми під час шлюбу, суду не надали, що унеможливлює встановити зазначений факт. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За нормами\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою\~мірою висвітлювали\~мотиви,\~на яких\~вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися\~залежно від\~природи рішення\~і мають\~оцінюватись у\~світлі обставин\~кожної справи.\~Національні суди,\~обираючи аргументи\~та приймаючи\~докази,\~мають обов`язок\~обґрунтувати свою\~діяльність шляхом\~наведення підстав\~для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». За таких обставини, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: dismissed