Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.04.2018 року укладений шлюб з відповідачем. В період спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON] . Вказала, що з травня 2022 року стосунки з відповідачем припинені, вона із сином переїхала проживати в інше місто. Шлюб на даний час не розірваний. Зазначила, що дитина повністю перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.09.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем 27.09.2022 року скерований до суду відзив, у якому [PERSON] зазначив наступне: від утримання свого сина не відмовляється. Однак вважає, що зазначений позивачкою розмір аліментів, які вона просить стягнути, неспівмірний з тими доходами, які він отримує. Зазначив, що є інвалідом ІІ групи загального захворювання. Крім того, рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 02.05.2018 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. На даний час відкрите виконавче провадження № 57605093 від 06.11.2018 в рамках якого з нього стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] . Вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини. Позивачка скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обґрунтованого дослідження доказів, вважає наступне. Судом встановлено, що 20.04.2018 року між сторонами укладений шлюб, зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 401. [PERSON] та [PERSON] вказані батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.12.2021 року. Відповідно до Акту, складеного депутатом Звенигородської міської ради Сороченком Д.Г. 31.08.2022 року зазначено, що [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації по [ADDRESS] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Правова природа аліментів у розумінні норм\~глави 15 СК України\~є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов`язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами\~статті 182 СК України\~та\~пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. \~ Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивач в позовній заяві зазначила, що самостійно утримувати сина вона не в змозі. Відповідач у відзиві вказував, що не заперечує проти сплати аліментів на утримання сина, однак є інвалідом, а також на його утримання перебуває ще донька. Відповідно до Постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.11.2018 року, з [PERSON] на підставі рішення Корсунь-Шевченківського районного суду (виконавчий лист № 699/572/17 виданий 05.09.2018) стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК Серії 12 ААБ № 773292, [PERSON] є інвалідом ІІ групи загального захворювання, безтерміново. Згідно з довідкою про доходи № 8054 6100 7905 1843, [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Черкаській області і отримує пенсію по інвалідності, сума пенсії за період з 01.01.2022 по 31.08.2022 складає 36870, 34 грн. Так, відповідач зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина, однак ним вже сплачуються аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини, а тому зазначені позивачкою аліменти в позові вважає неспівмірними. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи з\~принципу справедливості\~та розумності,\~враховуючи, що відповідачем не спростовано те, що його витрати перевищують його заробітки, а також не спростовані дані неможливості сплати аліментів на дитину, тому суд приходить до висновку, що\~\~з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, відповідач, у разі наявності підстав, не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються за рішенням суду, до розміру, який передбачений Сімейним Кодексом України. (ст. 192 СК України) Підсумовуючи викладене, позивач в супереч вимогам ст.\~12,\~81 ЦПК України, не довів належними достатніми та допустимим доказами обґрунтованість своїх позовних вимог. Це, у свою чергу, вказує на відсутність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина у вказаному в позовній заяві розмірі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, відповідач є інвалідом ІІ групи, що є підставою для звільнення його від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок держави. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: partial