Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

Позивач Акціонерне\~товариство «Альфа-Банк»\~пред`явив до\~суду позов\~до відповідача\~ [PERSON] ,\~у якому\~просить стягнути\~із відповідача\~заборгованість у\~розмірі 174629,37\~доларів США,\~а саме:\~прострочена заборгованість\~98874,13\~доларів США;\~прострочена заборгованість\~по нарахованих\~процентах 75755,24\~доларів США.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що 26\~листопада 2007\~року між\~АТ «Укрсоцбанк»\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№770/42-84-07.\~Внаслідок реорганізації\~з 15\~жовтня 2019\~року правонаступником\~усього майна,\~майнових прав\~та обов`язків\~Акціонерного товариства\~«Укрсоцбанк» \~є Акціонерне\~товариство «Альфа-Банк».\~Відповідно до\~умов кредитного\~договору №770/42-84-07\~позивач зобов`язався\~надати відповідачеві\~кредит у\~сумі 121880\~доларів США,\~з кінцевим\~строком погашення\~ 05\~листопада 2032\~року.\~Відповідно до\~Договору,\~Відповідач зобов`язався\~в порядку\~та на\~умовах,\~що визначені\~Договором повертати\~Кредит,\~виплачувати проценти\~за користування\~Кредитом,\~сплачувати неустойки\~та інші\~передбачені платежі\~в сумі,\~строки та\~на умовах,\~що передбачені\~Договором та\~Додатком №\~1\~до нього\~-\~Графіком погашення\~кредиту.\~ Позивач\~свої зобов`язання\~за Договором\~виконав в\~повному обсязі,\~надавши Відповідачеві,\~кредит.\~Однак,\~відповідач неналежно\~виконує взяті\~на себе\~зобов`язання,\~чим грубо\~порушує істотні\~умови Кредитного\~договору в\~результаті чого\~станом на\~15\~квітня 2020\~року у\~відповідача наявна\~заборгованість,\~а саме: сума заборгованості за кредитом - 98 874,13 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 75755,24 доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 7984,08 доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 6117,24 доларів США. За вказаних обставин представник позивача просив позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. 29\~вересня 2020\~року від\~представника відповідача\~ [PERSON] \~адвоката Осів\~Павла Володимировича\~надійшов до\~суду відзив\~на позов,\~у якому\~представник відповідача\~заперечує проти\~позовних вимог\~та викладених\~у позовній\~заяві обставин.\~В обґрунтування\~своїх доводів\~вказує на\~те,\~що пунктом\~3.3.15\~кредитного договору\~передбачено обов`язок\~сплати позичальником\~комісії за\~оформлення кредитної\~справи та\~відкриття позичкового\~рахунку в\~розмірі 0,99\~процентів від\~суми Кредиту\~по курсу\~НБУ.\~У додатку\~№1\~до Кредитного\~договору також\~визначається сума\~комісії,\~яку має\~сплатити позичальник\~на користь\~банку,\~а саме\~-\~1206,61\~доларів США. Так,\~представник відповідача\~вважає,\~що правовідносини,\~які склалися\~між сторонами\~регулюються Законом\~України «Про захист\~прав споживачів». Згідно з абзацом 2 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазнач у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого креді будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Законі України «Про захист прав споживачів». Умова договору про надання споживчого кредиту, передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону нікчемною. Однак, банк встановив у кредитному договорі сплату одноразової як винагороду банку за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку відповідно, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь. Банк нараховував, а [PERSON] мав сплатити комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, умови кредитного договору є нікчемними (недійсними) в частині встановлення одноразової комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку (є складовою одержаного кредиту). Крім цього, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості за кредитним договором, оскільки розрахунки вимог банку не можуть підтверджувати існування кредитно заборгованості оскільки не є документами первинного бухгалтерського обліку відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, розрахунки заборгованості не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів по справі. Таким чином, за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену позивачем суму заборгованості неможливо. Також зазначає, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості є одностороннім і нічим в підтвердженим припущенням позивача. Зокрема, невідомо, на підставі яких обставин та документів, які б підтверджували вказані обставини, було складено вказаний розрахунок, жодних первинних документів, як належиш достовірних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.76-83 ЦПК України, матеріали справи не містять. Фактичне виконання Позичальником кредитного договору не підтверджене жодним доказом (в матеріалах справи відсутні Заяви на переказ готівки, якими за законом оформляються операції з внесення готівки національної та іноземної валюти фізичними особами до каси банку. Більше того, розрахунок не відповідає умова кредитного договору. Так, відповідно до п.2.4 Кредитного договору нарахування процентів за користуванню кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючого неробочого днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360 (тобто відсотки нараховуються з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця). Надані позивачем розрахунки не відповідають наведеним положенням кредитного договору, а отже не можуть бути взяті судом до уваги. Також, представник відповідача звертає увагу на те, що пунктом 1.1. Кредитного договору визначено, що кредит надається з кінцевим терміном до 05 листопада 2032 року. З аналізу змісту пункту 4.5 кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, так як у такому повідомленні банк не вимагає дострокового виконання зобов`язань. Отже, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України. Відтак, якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України. Як убачається із наданого Позивачем розрахунку вимог банку у позичальника і прострочення місячного платежу по сплаті кредиту за листопада 2008 року в сумі 365,1 доларів, яка була сплачена лише 08 лютого 2012 року. Тобто, місячний платіж за листопад 2008 року в сумі 365,1 доларів США прострочений з 06 листопада 2008 року більше 60 днів. Зважаючи на наведене, відповідно до правил пункту 4.5 кредитного договору строк виконання основного зобов`язання настав на 61-й день з дня прострочення погашення місячного платежу по кредиту (порушення умов підпункту 3.3.9 кредитного договору), тобто 05 січня 2009 року. Саме з цього моменту відбулася зміна строку виконання кредитного зобов`язання позичальником у повному обсязі, а у банку припинилося право нараховувати проценти за користування кредитом відповідно до умов договору, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування таких процентів. Наведене підтверджує, що строк дії кредитного договору припинено з 05 січня 2009 року. Пункт 3.3.15 кредитного договору, яким передбачено сплату комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку в терміни та у розмірі, визначених, як п.3.3.15 договору так і таблицею сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (Додаток 1), є нікчемним, то він є недійсними з моменту укладення кредитного договору. Таким чином, сума сплаченої комісії 1206,61 доларів США повинна бути зарахована в погашення кредиту, з наступним перерахунком усіх сум. Відтак, представник відповідача вважає, що проценти, які нараховані на 1206,61 доларів США та сплачені позичальник також повинні бути зараховані в погашення кредиту. Таким чином кредитодавець не має права нараховувати проценти поза строком кредитування, тобто після 05 січня 2009 року, а у позичальника відсутній обов`язок сплати таких процентів. Наведених норм права Позивач не врахував та продовжив нарахування відсотків після 05 січня 2009 року, тобто з моменту настання обов`язку дострокового виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Отже, вимоги про стягнення заборгованості за процентами в сумі 75755,24 доларів США є не обгрунтованими та безпідставними, а тому не підлягають до задоволення. Розрахунок, який наданий Позивачем, не відображає втрату Позивачем права нарахування процентів у зв`язку з припиненням кредитного договору з 05 січня 2009 року. Сам кредитний договір припинив свою дію з 05 січня 2009 року, а тому у кредитора відсутні підстави для стягнення після зміненої дати виконання зобов`язання процентів за користування кредитом, визначених договором. Сплата позичальником процентів, які безпідставно нараховані банком після 05 січня 2009 року, має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Перерахунок та визначення фактичної заборгованості за тілом кредиту призведе, у свою чергу до перерахунку та визначення фактичного розміру інших складових заборгованості, таких як зокрема, проценти (відсотки) за користування кредитом. Як вбачається з Розрахунку заборгованості Позивач здійснив незаконне нарахування процентів, а Позичальник сплатив незаконно нараховані проценти. Як вбачається з Таблиці погашення нарахованих відсотків позичальник сплатив проценти в сумі 61175,38 доларів США, з яких лише 16910,98 доларів США, що нараховані в межах строку дії кредитного договору. Позичальником сплачено відсотки в сумі 44264,40 доларів США, які нараховані після 05 січня 2009 року. Отже, враховуючи, що банк не мав права нараховувати зазначені проценти (44264,40 доларів США), а позичальником вони фактично сплачені, то вказана сума (44264,40 доларів США) повинна направлена на погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, виконаний Позивачем Розрахунок заборгованості не відповідає умовам Кредитного договору, нормам чинного законодавства та фактичним обставинам, а тому не може бути взятий судом до уваги, як доказ, який підтверджує розмір заборгованості за Кредитним договором. Також, представник відповідача вказує, що право на позов щодо стягнення суми заборгованості по кредиту (в т.ч. і дострокового стягнення) виникло у позивача саме з 05 січня 2009 року і відповідно саме з даної дати починає перебіг строку позовної давності. Тобто Позивачу ще в 2009 році було відомо про порушення його прав. Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника. Таким чином, право на позов щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в погашення заборгованості за кредитним договором (в т.ч. і дострокового стягнення) виникло у позивача саме з 05 січня 2009 року і відповідно саме з даної дати починає перебіг строку позовної давності, що відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України є початком перебігу позовної давності вимог Позивача до Відповідача у справі. З цих підстав представник відповідача вважає, що оскільки позивач звернувся з позовом лише 17 квітня 2020 року, отже, ним пропущено трьохрічний строк позовної давності, який передбачений ст. 257 ЦК України. За вказаних обставин просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 25 жовтня 2020 року представник позивача АТ «Альфа Банк» подав до суду відповідь на відзив, у якій вказує, що 21 травня 2009 \~ \~ \~ \~року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26.11.2007 року, якою було внесено зміни до графіку погашення заборгованості з кінцевим терміном до 05.11.2032 року. 21.07.2009 \~ \~ \~ \~року між\~ПАТ «Укрсоцбанк»\~та [PERSON] \~було укладено\~додаткову угоду\~№3\~про внесення\~змін до\~договору кредиту\~№770/42-84-07\~від 26.11.2007\~року,\~якою сторони\~підтвердили залишок\~заборгованості за\~кредитом на\~дату укладення\~додаткової угоди\~в сумі\~117\~373,10\~доларів США\~та внесли\~зміни до\~умов кредитування,\~встановити відсоткову\~ставку у\~14,4%\~річних та\~змінили графік\~погашення кредиту\~із укладенням\~детального розпису\~сукупної вартості\~кредиту,\~як додаток\~№1.\~22.10.2014\~року між\~ПАТ «Укрсоцбанк»\~та [PERSON] \~було укладено\~додаткову угоду\~№4\~про внесення\~змін до\~договору кредиту\~№770/42-84-07\~від 26.11.2007\~року,\~якою сторони\~дійшли згоди\~Договір кредиту\~викласти в\~новій редакції\~із встановленням\~розміру заборгованості\~за кредитом\~та відсотками,\~відсоткову ставку,\~детальний розпис\~сукупної вартості\~кредиту. 22.10.2014\~року між\~ПАТ «Укрсоцбанк»\~та [PERSON] \~було укладено\~додаткову угоду\~№5\~про внесення\~змін до\~договору кредиту\~№770/42-84-07\~від 26.11.2007\~року,\~якою сторони\~домовились про\~погашення частини\~заборгованості в\~сумі 11\~100,00\~доларів США.\~23.10.2014\~року між\~ПАТ «Укрсоцбанк»\~та [PERSON] \~було укладено\~додаткову угоду\~№6\~про внесення\~змін до\~договору кредиту\~№770/42-84-07\~від 26.11.2007\~року,\~якою сторони\~підтвердили залишок\~заборгованості за\~кредитом на\~дату укладення\~додаткової угоди\~в сумі\~99510,81\~доларів США,\~за відсотками\~54\~510,03\~доларів США,\~встановили новий\~графік погашення\~кредиту із\~укладенням детального\~розпису сукупної\~вартості кредиту. Відповідач посилається на умови кредитного договору, які були визначені ще договором кредиту 2007 року, проте кредитний договір 22 жовтня 2014 року викладений в новій редакції, яка не передбачає сплату суми комісії. Взагалі сплата комісія згідно графіку та детальному розписку сукупної вартості кредиту не передбачається. Відповідач не подав доказів того, що під час чи після укладення оскаржуваного договору вносив пропозиції щодо внесення в договір інших умов щодо інших істотних умов, а тому слід вважати, що укладаючи додаткові договори дані умови були погоджені клієнтом. Таким чином, Договір відповідає вимогам, встановленим ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також вимогам ст.180 ЦК України, де визначені істотні умови договору такі як: предмет, ціна та строк дії договору. Так, при укладанні кредитного договору сторони погодили та дійшли згоди щодо усіх його істотних умов, що відповідно відповідають положенням статті 203 ЦК України. Отже з підписанням Кредитного договору, [PERSON] засвідчив про згоду з усіма умовами викладеними в кредитному договорі. Крім того, з моменту укладення кредитного договору Боржник не звертався до суду із позовом про визнання недійсним, нікчемним чи неукладеним договору кредиту. Позивач усвідомлював та погодився із такими умовами надання кредиту як сплата основної суми кредиту, так і відсотків за його користування та комісії, про що поставив свій підпис. Разом з тим, на підтвердження виконання умов кредитного договору боржником вносились платежі по погашенню кредиту та нарахованих відсотках, тим самим погоджуючись та у повному обсязі визнаючи відповідні умови кредитного договору. З огляду на зазначене, вбачається, що після укладення основного кредитного договору, Позичальником ще було укладено декілька додаткових угод, що підтверджує згоду зі всіма умовами укладення договору кредиту та додаткових угод, а тому кредитний договір укладено у повній відповідності з положеннями чинного законодавства та положеннями Закону України "Про захист прав споживачів" та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України № 108 від 10 травня 2007 року, а також у відповідності до ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, укладаючи Кредитний договір, будь-яка сторона повинна була уважно з`ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору. При цьому, відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В свою чергу при укладення оспорюваного правочину було дотримано всіх вимог законодавства. Таклж представник позивача вказує, що посилання відповідача про відсутність доказу, який підтверджує передання йому визначеної грошової суми не відповідає дійсності та відповідач вводить суд в оману, оскільки він сам особисто згідно заяви на видачу готівки №87 від 27 листопада 2007 року в касі банку отримав кредитні грошові кошти в сумі 121\~880 доларів США про що поставив свій підпис в графі «підпис отримувача» надавши при цьому паспорт. Посилання відповідача на необґрунтованість та неправильність розрахунку заборгованості є лише особистими думками, які жодним доказом у справі не підтверджуються. На противагу розрахунку Банку відповідачем не надано свого розрахунку заборгованості, будь-яких доказів чи аргументів, які б стверджували неправильність розрахунку Банку, а лише наведено незрозумілі, нічим не підтверджені посилання на неправильність розрахунку. Зі свого боку Банком надано розрахунок заборгованості, який чітко відображає суму до сплати по тілу кредиту, відсотках. Посилання відповідача на те, що позивачем не надано первинних документів та виписок по рахунку, то жодна норма чинного законодавства не містить імперативної норми підтвердження розміру заборгованості виписками чи первинними документами є повністю необгрунтованими. Крім того, розрахунок заборгованості виготовляється та акумульований на підставі всіх даних щоденних операцій, які в свою чергу містяться на рахунках банку щодо обслуговування клієнта по нарахуванню всіх необхідних сум, а тому стверджувати, що розрахунок заборгованості не може слугувати доказом нарахування вказаної заборгованості, оскільки не відображає інформацію про її стан є повністю невірним твердженням, оскільки, враховуючи принцип змагальності у процесі сторона, яка вважає, що розрахунок невірний має право надати свій розрахунок, а у випадку його ненадання, сторона не може сумніватись у його правильності. Згідно Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління національного банку України від 04.07.2018 року №75, яке встановлює основні вимоги щодо бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг (п. п. 41-43 Положення). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої)операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку (п. 61 Положення). Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 62 Положення). Первинні документи за кожний робочий день мають бути звірені з оборотно-сальдовим балансом/оборотно-сальдовою відомістю. Меморіальні документи, звірені з оборотно-сальдовим балансом/оборотно-сальдовою відомістю, передаються для зберігання. Банк самостійно визначає порядок вивіряння, формування та зберігання документів згідно з його внутрішніми документами (правилами, положеннями) та нормативно-правовими актами Національного банку України. Тому немає жодних підстав вважати що розрахунок Банку не є належним доказом. Щодо посилання на припинення строку дії кредитного договору, представник позивача вказує, що відповідач, посилаючись на зміну строку дії кредитного договору з 05.01.2009 року жодних підстав цього не навів, оскільки маючи прострочену заборгованість у 2008 року в подальшому проводив платежі по кредиту та виконував зобов`язання належним чином добровільно. Разом з тим, необхідно враховувати, що вже після 2008 року на що ніби вказує відповідач ним же було кредитний договір 22.10.2014 року шляхом укладення додаткових угод викладено в новій редакції з новими умовами, а тому посилання та припинення строку дії кредитного договору взагалі не відповідають доказам та матеріалам справи. Щодо позовної давності, то відповідно до додаткової угоди №4 від 22.10.2014 року про внесення змін до Договору кредиту кінцевий строк користування кредитом 05.11.2032 рік. Посилання відповідача на пропуск позовної давності про стягнення заборгованості є взагалі необгрунтованими, оскільки стягувач має повне право на задоволення своїх вимог в межах строку позовної давності. Посилання відповідача на правові позиції ВСУ стосуються лише строків позовної давності до щомісячних платежів (щодо платежів в межах 3 років до дати подачі позову), а не до загальної позовної давності по стягненню заборгованості в повному обсязі, а тому в даному випадку немає жодних підстав для застосування строків позовної давності до права на стягнення заборгованості по кредиту. Посилання відповідача на те, що строк позовної давності почав обчислюватись з 2009 року не обґрунтовані жодними доказами, оскільки, кредитний договір 22.10.2014 року шляхом укладення додаткових угод викладено в новій редакції з новими умовами, а тому посилання та припинення строку дії кредитного договору та обрахунок позовної давності з 2009 року загалі не відповідають доказам та матеріалам справи. Таким чином, представник позивача вважає, що позовні вимоги Банку є цілком законними та підлягають задоволенню. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Осів П.В. подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначає, що у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) [PERSON] умов договору щодо сплати обов`язкових платежів більше ніж 60 календарних днів (щомісячних платежів по кредиту, а саме - місячний платіж за листопад року в сумі 365,1 доларів США прострочений з 06.11.2008 року більше 60 днів) відповідно до 4.5 кредитного договору строк виконання основного зобов`язання настав на 61-й день з прострочення погашення місячного платежу по кредиту (порушення умов підпункту кредитного договору), тобто 05 січня 2009 року. Саме з цього моменту відбулася зміна строку виконання кредитного зобов`язання позичальником у повному обсязі, а у банку припинилося право нараховувати проценти за користування кредитом відповідно до умов договору, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування таких процентів. Щодо припинення строку дії кредитного договору, представник відповідача вказує на те, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору, хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). На момент укладання (після 05 січня 2009 року) додаткових угод про внесення змін до Кредитного договору №770/42-84-07 від 26.11.2007 строк дії кредитного договору закінчився, а отже сторони втратили право вносити зміни до кредитного договору. Оскільки на час підписання додаткових угод строк дії Кредитного договору закінчився і відповідно підписання таких угод не свідчить про поновлення строку дії Кредитного договору. Таким чином посилання Позивача на додаткові угоди до кредитного договору, підписано після 05 січня 2009 року, не заслуговують на увагу, оскільки такі додаткові угоди укладено поза межами строку дії кредитного договору, а отже не можуть змінювати зобов`язання за договором. Більше того, позивач подав додаткові угоди до кредитного договору з порушенням не процесуального законодавства про що відповідачем вказано у відзиві на позов. У Відзиві на позов відповідач навів доводи щодо нікчемності окремих пунктів Кредитного договору, а саме пункту 3.3.15 кредитного договору щодо сплати комісії за оформленні кредитної справи. Пунктом 3.3.15 кредитного договору передбачено обов`язок сплати позичальником комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку в розмірі 0,99 процентів від суми Кредиту по курсу НБУ. У додатку №1 до Кредитного договору також визначається сума комісії, яку має сплатити позичальник на користь банку, а саме - 1206,61 доларів США. Наведене спростовує також твердження позивача, що умовами кредитного договору не передбачено сплату комісії відповідно до п.3.3.15 кредитного договору. Пункт 3.3.15 кредитного договору, яким передбачено сплату комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку в терміни та у розмірі, визначених, як п. 3.3.15 договору так і таблицею сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (Додаток 1), є нікчемним, то він є недійсними з моменту укладення кредитного договору. Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Перерахунок та визначення фактичної заборгованості за тілом кредиту призведе, у свою чергу, до перерахунку та визначення фактичного розміру інших складових заборгованості, таких як, зокрема, проценти (відсотки) за користування кредитом. Отже, сума сплаченої комісії 1206,61 доларів США повинна бути зарахована в погашення кредиту, з наступним перерахунком усіх сум. У відповіді на відзив позивач стверджує, що на сьогоднішній день діє інша редакція кредитного договору від 22 жовтня 2014 року, якою не передбачено сплату комісії. Відповідачем наведено доводи на спростування такого твердження, які полягають у тому, що враховуючи прострочення сплати платежу по кредиту у листопаді 2008 року строк дії кредитного договору закінчився 05.01.2009 року, а тому зобов`язання за цим кредитним договором можуть бути зміненими додатковими угодами. В іншій частині, викладені у запереченнях на відповідь на відзив обставини аналогічні тим, які викладені у відзиві на позов. За клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Осів Павла Володимировича, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2021 року у даній цивільній справі призначено судово-економічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2021 року поновлено провадження у даній цивільній справі. 29 квітня 2022 року судом закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. У судовому засіданні представника позивача Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» - адвокат Панченко Дмитро Вікторович позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвоката Осів Павло Володимирович у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Судом установлено: 26 листопада 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту №770/42-84-07, відповідно до умов якого Кредитор зобов`язався надати Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 121880 доларів США, зі сплатою 12,12 відсотків річних, та порядком погашення суми основної заборгованості до 05 числа кожного місяця згідно графіку, з кінцевим строком погашення 05 листопада 2032 року. Згідно п. 1.2. Договору кредиту №770/42-84-07 кредит надається Позичальнику на наступні цілі: придбання нерухомого майна домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1.3. та підпункту 1.3.1. в якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, Кредитор укладає в день укладення цього Договору з Позичальником іпотечний договір, за умовами якого, Позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно для придбання якого, згідно з п. 1.2. цього Договору, надається Кредит, що стане власністю Позичальника після укладення іпотечного договору, а саме: після здійснення в установленому порядку державної реєстрації права власності на нерухоме майно за Позичальником, заставною вартістю 769367 гривень, що в еквіваленті складає 152349,90 доларів США. Як убачається із підпункту 1.3.3. пункту 1.3. в якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, Кредитор укладає в якості додаткового забезпечення виконання зобов`язань по Договору із фізичною особою [PERSON] договір поруки. Відповідно до пунктів 3.3.7., 3.3.8., 3.3.9 Договору кредиту, Позичальник зобов`язався використовувати Кредит лише на цілі, визначені п. 1.2. цього Договору; сплачувати проценти за використання Кредиту, в порядку, визначеному п.п. 2.4., 2.5. цього Договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього Договору. Згідно п. 4.5. у разі невиконання (неналежного) виконання Позичальником своїх обов`язків, визначених п. п. 3.3.8, 3.3.9 цього Договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (пеню). 21 травня 2009 \~ \~ \~ \~року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26.11.2007 року, якою було внесено зміни до графіку погашення заборгованості з кінцевим терміном до 05.11.2032 року. 21 липня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №3 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, якою сторони підтвердили залишок заборгованості за кредитом на дату укладення додаткової угоди в сумі 117 373,10 доларів США та внесли зміни до умов кредитування, встановити відсоткову ставку у 14,4% річних та змінили графік погашення кредиту із укладенням детального розпису сукупної вартості кредиту, як додаток №1. 22 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №4 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26.11.2007 року, якою сторони дійшли згоди Договір кредиту викласти в новій редакції із встановленням розміру заборгованості за кредитом та відсотками, відсоткову ставку, детальний розпис сукупної вартості кредиту. 22.10.2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №5 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26.11.2007 року, якою сторони домовились про погашення частини заборгованості в сумі 11 100,00 доларів США. 23 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №6 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26.11.2007 року, якою сторони підтвердили залишок заборгованості за кредитом на дату укладення додаткової угоди в сумі 99510,81 доларів США, за відсотками 54 510,03 доларів США, встановили новий графік погашення кредиту із укладенням детального розпису сукупної вартості кредиту. Внаслідок реорганізації з 15 жовтня 2019 року правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», що стверджується копією Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (нова редакція), затвердженого Рішенням Спільних загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк» від 21 листопада 2019 року, протокол №1/2019. Згідно Довідки, виданої АТ «Альфа-Банк», станом на 15 квітня 2020 року заборгованість [PERSON] за договором кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року становить 174629,37 доларів США, з яких: 98874,13 доларів США прострочена заборгованість; 75755,24 доларів США прострочена заборгованість по нарахованих відсотках. Разом із цим, як убачається із наявного у матеріалах цивільної справи розрахунку вимог банку, у зв`язку із неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, станом на 15 квітня 2020 року у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 188730,69 доларів США, яка складається із: 98874,13 доларів США прострочена заборгованість; 75755,24 доларів США прострочена заборгованість по нарахованих відсотках; 7984,08 доларів США розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 6177,24 доларів США розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. Згідно Висновку експерта №32 від 26 липня 2021 року за результатами проведення судово-економічної експертизи по матеріалам цивільної справи №607/7459/20, в обсязі наданих на дослідження документів, судовим експертом встановлено, що враховуючи дані розрахунку вимог банку, у зв`язку із неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, прострочення по сплаті тіла кредиту більше 60 днів виникло 05 січня 2009 року в сумі 711,10 доларів США. По другому питанню судовому експерту не надається можливим дати відповідь на питання «Враховуючи дані розрахунку вимог банку, у зв`язку із неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, коли виникло прострочення по сплаті процентів за користування кредитом більше 60 днів і в якій сумі?», оскільки розрахунок процентів, який наведено Банком в Розрахунку вимог банку в зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №770/42-84-07 від 26.11.2007 станом на 15.04.2020 року, не відповідає умовам п.2.4 Договору кредиту №770/42-84-07 від 26.11.2007 \~ \~ \~ \~року - проценти нараховувались не в останній робочий день місяця, як це передбачено умовами Договору кредиту, а за визначений період, наприклад: з 05.12.20007 по 03.01.2008, з 04.01.2008 по 04.02.2008, з 05.02.2008 по 04.03.2008, з 05.03.2008 по 06.04.2008 і т.д., що від самого початку спотворює нарахування та сплату процентів. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Вимогами частини першої статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов`язання зазначені у статті 526 цього Кодексу. Згідно із вимогами частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно п. 4.5. укладеного між сторонами Договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, у разі невиконання (неналежного) виконання Позичальником своїх обов`язків, визначених п. п. 3.3.8, 3.3.9 цього Договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (пеню). Отже поряд із встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Проте, з огляду на зміст пунктів 3.3.8, 3.3.9 Договору кредиту сторони домовилися про обов`язкову зміну строку виконання зобов`язань за цим кредитним договором у разі невиконання (неналежного виконання) [PERSON] умов договору щодо повернення кредиту та інших обов`язкових платежів більше ніж 60 календарних днів. Згідно Висновку експерта №32 від 26 липня 2021 року, судовим експертом встановлено, що у зв`язку із неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, прострочення по сплаті тіла кредиту більше 60 днів виникло 05 січня 2009 року в сумі 711,10 доларів США. Тобто, саме 05 січня 2009 року відбулася зміна строку виконання кредитного зобов`язання позичальником у повному обсязі, а у банку припинилося право нараховувати проценти за користування кредитом відповідно до умов договору, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування таких процентів. Зміна строку кредитування, у такому випадку, не залежить від волевиявлення однієї зі сторін, тобто є безумовною, а не надає банку право звернутися до боржника з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України. Відтак, у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, які були нараховані банком після закінчення зміненого строку кредитування, слід відмовити за їх необґрунтованістю, оскільки право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися та банк мав право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Щодо позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості, суд зазначає наступне. Згідно із вимогами статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У відповідності\~до п.4.5. №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року строк дії Кредитного договору було змінено на 05 січня 2009 року. Суд не приймає до уваги посилання позивача на укладення між сторонами додаткових угод (які укладені після 05.01.2009), оскільки вони укладені поза межами строку дії кредитного договору. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у п.6.13 постанови від 05.12.2019 у справі №921/1015/15-г/7. При цьому, відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). З огляду на те, що на підставі пункту 4.5 Договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року строк дії Кредитного договору було змінено на 05 січня 2009 року, отже, право на позов щодо стягнення суми заборгованості по кредиту (в т.ч. і дострокового стягнення) виникло у Позивача саме з 05 січня 2009 року і відповідно саме з даної дати починає перебіг строку позовної давності. Відтак, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника. \~ \~ \~ \~ Аналогічну позицію Верховний Суд України виклав у своїх постановах від 02.12.2015 року у справі № 6-1349цс15, від 27.01.2016 року у справі № 6-990цс15. Таким чином, право на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості виникло у Позивача саме з 05 січня 2009 року і відповідно саме з даної дати починається перебіг строку позовної давності. Позивач звернувся з позовом лише у 2020 році, тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності, який передбачений ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом не було встановлено наявності у позивача поважних причин пропуску строку на звернення до суду, а тому, згідно із вимогами частини четвертої ст. 267 ЦК України суд доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed