Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Олійник Світлана Вікторівна про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що її батьком є [PERSON] , [INFO] .. Позивач народилась [INFO] .. Після розірвання шлюбу між батьками позивача, що мало місце 21.12.1994 року, батько продовжив проживати за адресою: [ADDRESS] , а позивач почала проживати із матір`ю окремо, спілкування із батьком не підтримувала в силу свого малого віку. В кінці 2021 року позивач випадково дізналась про те, що її батько помер у 1997 році. При цьому про прийняття спадщини на момент смерті батька, заявив дідусь позивача відповідач по справі, проте не повідомив нотаріуса про існування законного спадкоємця у виді неповнолітньої дитини. Після звернення позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після покійного [PERSON] , було отримано відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуску строків звернення. Виходячи із викладеного, позивач просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , терміном в один місяць з часу набрання законної сили даним рішенням. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено суддю Мачуського О.М.. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2022 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження; витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Олійник Світлана Вікторівна копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача\~адвокат Макаров В.Г. зазначив, що позивач не спілкувалась з батьком, оскільки була малолітньою особою, коли її батьки розлучились. Лише в 2021 році Позивач випадково дізналась про смерть батька, після чого відразу звернулась до нотаріуса. При цьому Відповідач при зверненні до нотаріуса навмисно не повідомив про існування на час смерті [PERSON] його неповнолітньої дитини, нотаріус це питання також не з`ясувала, у зв`язку з чим були порушені права позивача. Таким чином, представник позивача\~адвокат Макаров В.Г. позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Олійник Світлана Вікторівна подала до суду письмову заяву, згідно якої просила справу слухати без її участі, надіслала копію спадкової справи [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Допитана в судовому засідання, в якості свідка [PERSON] повідомила, що вона є матір`ю позивача та зазначила, що з [PERSON] вона розлучилась, майже одразу після народження Позивача та в подальшому жили окремо та не спілкувались. Донька у 2021 році вирішила знайти свого біологічного батька, однак при цьому від відповідача їй стало відомо, що той помер ще у 1997 році. Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, допитавши свідка, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступник підстав. Згідно зі\~статтею 263 ЦПК України\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає право на суд , одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до\~статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] , є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями наступних документів: паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 17 лютого 2009 року Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, на ім`я [PERSON] ; свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] від 06.01.1993 р.. [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у м. Москва, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.12.1997 року Хамовницьким відділом РАГС м. Москви. Відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , встановлено, що за заявою [PERSON] 29.03.2018 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Олійник С.В. було видано останньому свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого. 26 жовтня 2021 року, до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Олійник С.В. звернулася [PERSON] щодо видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] .. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.11.2021 року, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із відсутністю факту прийняття спадщини у встановленому порядку. На момент смерті [PERSON] - [INFO] відносини щодо прийняття спадщини або відмова від неї були врегульовані Цивільним кодексом Української РСР прийнятим 18.07.1963 р. зі змінами від 27.12.1996 р. Згідно ст. 548 ЦК Української РСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статтею 549 ЦК Української РСР (1963 р.) було передбачено, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже станом на момент смерті [PERSON] , право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач, яка мешкала окремо від померлого батька та не вступала в фактичне управління або володіння спадковим майном, не зверталась особисто у встановлений строк з заявою про прийняття спадщини. Також, в її інтересах не зверталась до нотаріуса її мати, як законний представник. Позивач звернулась у 2022 році до суду з позовом саме про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст.\~1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. У постановах від 11 листопада 2020 року по справі № 750/262/20,від 13 грудня 2018 року по справі № 459/295/16-цтавід 11 липня 2018 року по справі № 381/4482/16-цВерховний Суд вказав, що за відсутності у спадкоємця перешкод для подання заяви, якщо він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. До відповідного висновку приходив і Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року по справі № 6-1486цс15,від 26 вересня 2012 року по справі № 6-85цс12. Позивач та її представник в обґрунтування поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька посилалися на те, що за життя позивач не спілкувалась із батьком та на момент його смерті була неповнолітньою. Про факт смерті батька позивач випадково дізналась лише у 2021 році. Усе викладене, позивач вважає поважною причиною її пропуску прийняття спадщини. Однак, вищевказані встановлені обставини та посилання позивача не можуть бути підставою для визнання поважною причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги. Зазначені позивачем причини, не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений законодавством\~строк. Так судом приймаються посилання позивача на той факт, що на момент смерті батька вона була неповнолітньою. Разом з тим, позивач досягла повноліття у 2010 році, проте з заявою про прийняття спадщини звернулась лише у 2021 році, тобто після 11 років з моменту повноліття. При цьому наявність спілкування позивача з її батьком чи відсутність такого спілкування, також не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Також безпідставним є посилання позивача на недобросовісність поведінки відповідача щодо ненадання відомостей про існування неповнолітньої дитини померлого нотаріусу, оскільки вказані обставини не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини відповідно до норм цивільного права. Принцип "пропорційності" тісно пов`язаний з принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип "пропорційності", натомість принцип "пропорційності" є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з\~точки зору тлумачення їх у світлі практики Європейського суду з прав людини. Обмеження позивача на прийняття спадщини, який пропустив визначений частиною законом\~строк без поважних причин, є пропорційним і водночас його необхідним наслідком. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач не є підставами визначити додаткового строку для подання нею заяви про прийняття спадщини,суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Олійник Світлана Вікторівна про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В частині 1\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати з оплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed