Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про виділення в натурі та передачу у власність нерухомого майна, стягнення різниці в ідеальній частці нерухомого майна. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що з відповідачем у шлюбі вони перебували до 25.07.2013, коли рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області його було розірвано. Під час шлюбу за спільні заощадження вони придбали, добудували та реконструювали житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , разом із земельною ділянкою за даною адресою. Позивач вказувала, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2015 проведено поділ спільної сумісної власності, за нею було визнано право власності на 1/2 частку даного житлового будинку загальною площею 140,4 кв.м., житловою площею 59,6 кв.м., а також на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0662 га з усіма надвірними господарськими спорудами і будівлями Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10.07.2017 рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні моїх позовних вимог. Постановою Верховного Суду від 11.12.2019 рішення апеляційного суду було скасовано, а рішення суду першої інстанції в частині поділу житлового будинку залишено в силі. Судові рішення в частині земельної ділянки були скасовані та ухвалено нове рішення. За нею було визнано право спільної сумісної власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0662 га в [ADDRESS] , з усіма надвірними господарськими будівлями, спорудами. Протягом року після ухвалення оскаржуваного судового рішення вона намагалася у добровільному порядку укласти з відповідачем договір з визначенням часток кожного у спільному майні, але позитивного результату не досягла. Враховуючи викладене, вона змушена в судовому порядку відокремити належну їй власність. Зауважувала, що згідно з висновком судової будівельно-технічної та землевпорядної експертизи № 147 від 22.12.2020 житловий будинок [ADDRESS] складається з двох поверхів та підвалу, усього з 13 приміщень загальною площею 140 кв.м., вартістю 2481415,60грн., виходячи із вартості 1 кв.м. 15365,69 грн. Виділ належної їй частки можливий як за І-м, так і за ІІ-м варіантами експертизи, проте за ІІ-м варіантом обом співвласникам необхідно додатково вкласти значні кошти у переобладнання приміщень, тому за економічністю слід обрати саме І варіант експертизи. Враховуючи її стан здоров`я (заборона навантажень при русі вгору, уникнення підйомів), а також відсутність достатніх коштів на додаткові переобладнання приміщень на другому поверсі вона просила виділити мені 1/2 частку будинку за І-м варіантом першому власнику, який запропонований експертом. Зазначала, що вказані обставини стверджуються її паспортом, витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, медичною довідкою, випискою з трудової книжки, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, судовими рішеннями у справі № 308/13952/14-ц про поділ майна, свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, висновком будівельної та землевпорядної експертизи № 147. Позивач у позовній заяві просила суд: виділити в натурі та передати у власність належну їй 1/2 частку з житлового будинку [ADDRESS] , площею 61,3 м2, вартістю 964185 грн., яка складається з приміщень підвалу: 2,8 м2 та 6,9 м2, всього 9,7м2, з приміщень першого поверху будинку: коридор 4,8 м2, суміщений санвузол 4,3 м2, кухня 15,4 м2, житлова кімната 11,2 м2, житлова кімната 18,0 м2, всього по 1-му поверсі 53,7 м2; вхідний тамбур 2,2 м2 залишити у спільному користуванні співвласників будинку; виділити в натурі та передати у власність належну їй 1/2 частку земельної ділянки площею 172,12 м2 (позначену на плані експерта S1) в [ADDRESS] , залишивши у спільному користуванні співвласників ділянку площею 157,5 м2 (позначену на плані експерта S с.к.); виділити в натурі та передати у власність належну їй 1/2 частку господарських споруд, будівель в [ADDRESS] , а саме: гараж під літ. «З» та сарай під літ. «Д», загальною вартістю 235238,20 грн.; стягнути з відповідача на її користь різницю в ідеальній частці житлового будинку та господарських споруд, будівель в сумі 6108,07 грн.; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 21.05.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, згідно з яким просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Зауважив, що позивачем не надано доказів в підтвердження того, що виділ частки в натурі зі спірного будинку є дійсно технічно можливим і такий виділ допускається згідно із законодавством. Водночас, при поділі нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування, до ухвалення рішення суду повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання. Отже, отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування будинку необхідне лише у випадку втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, в іншому випадку дозвільна документація не є необхідною. Позивач доказів відсутності необхідності втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування спірного будинку, в разі виділу з нього частки, суду не надав. Також відповідач не надав суду технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки, а також висновків й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання. Крім того, відповідач наголошує, що позивачем не надано доказів в підтвердження того, що виділ в натурі частки спірного будинку, яка залишається відповідачу, є дійсно технічно можливим, такий виділ допускається згідно із законодавством і у відповідача є матеріальна можливість його виконати без обмеження його прав. Позивач не надав суду доказів в підтвердження наявності технічної можливості улаштування необхідних інженерних комунікацій у частині спірного будинку, що залишається відповідачу, не вказав вартість робіт з їх улаштування, що робить неможливим оцінку матеріальної можливості відповідача провести такі роботи та врахувати інтереси відповідача при поділі спільного майна відповідно до загальних засад цивільного законодавства, зокрема справедливості, добросовісності та розумності. При цьому технічна можливість облаштування туалету та ванної кімнати мансардного поверху згідно з вимогами ДБН позивачем не доведена належними та допустимими доказами. Також відповідач зазначає, що до складу спірного будинку входить самочинно збудовані допоміжні будівлі, а тому такий об`єкт не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами ст. 364, 367 ЦК України. Згідно з технічним паспортом № [NUMBER] від 19.05.2021 за адресою: [ADDRESS] , розташовані спірний житловий будинок (літ. А, А1), сарай (літ. Б) та побудовані в 2011 році без відповідних дозвільних документів альтанка (літ. Л), гараж (літ. З), сарай з навісом (літ. КК). Ні позивач, ні відповідач повідомлення про початок виконання будівельних робіт стосовно навісу (літ. Л), гараж (літ. З), сарай (літ. КК) до уповноважених органів не подавали, будівельний паспорт не розробляли, декларацію про готовність вказаних об`єктів до експлуатації не подавали. Відповідач вказує, що висновок експерта зроблений з істотним порушенням вимог законодавства та є неналежним доказом. Згідно з наданим позивачем висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 22.10.2020 № 147, проведеної ФОП [PERSON] , вартість спірного домоволодіння становить 2481415,60 грн. Експертиза проведена відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440, Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою КМУ від 28.10.2004 № 1442. Дослідження проводилось методом співставлення отриманих даних в результаті вивчення наданих матеріалів з нормативною літературою відповідно до експертних методик, в приміщенні офісу ФОП [PERSON] . Відповідач вважає, що незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Звертає увагу на те, що згідно з наданим позивачем висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 22.10.2020 № 147, проведеної ФОП [PERSON] , загальна площа спірного будинку становить 140,4 кв.м., площа мансарди 69,7 кв.м., площа основи 84 кв.м. Таке твердження експерта суперечить даним технічного паспорта на спірний будинок № 3317 від 19.05.2021, згідно з яким загальна площа спірного будинку становить 137,4 кв.м., площа мансарди 66,7 кв.м., площа основи 98,5 кв.м. Також відрізняються місце розташування об`єктів та їх опис, визначені в висновку судової експертизи та в технічному паспорті № 3317 від 19.05.2021, висновок судової експертизи містить й інші суперечливі дані 23.06.2021 позивачем подано відповідь на відзив. 02.09.2021 відповідачем до суду подані клопотання про застосування висновків Верховного Суду. Зокрема, при вирішенні судом питання належності наданого позивачем доказу висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, просив врахувати правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, зауваживши, що висновок експерта не містить вказівки на те, що такий підготовлено для подання до суду, що робить його неналежним та недопустимим доказом у справі. При вирішенні судом питання розподілу судових витрат, зокрема присудження позивачу витрат на проведення судово-технічної експертизи, проведеної на її замовлення до звернення до суду, відповідач просив врахувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.07.2021 у справі № 640/19089/20, а саме оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивача до звернення до суду з позовом, відсутні підстави для відшкодування позивачу витрат на підготовку експертного висновку. Ухвалою суду від 03.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті. Під час розгляду справи позивачем неодноразово змінювалися позовні вимоги та згідно з остаточною редакцією позовних вимог від 26.09.2022 просила виділити їй майно згідно з другим варіантом експертного висновку, а саме: припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , надвірні споруди та земельну ділянку за даною адресою, виділивши кожному з вказаних співвласників по 1/2 частці в натурі; виділити в натурі та передати у власність [PERSON] 1/2 частку з житлового будинку [ADDRESS] , площею 61,3 м2, яка складається з приміщень підвалу: 2,8 м2 та 6,9 м2, всього 9,7 м2, з приміщень першого поверху будинку: коридор 2,7 м2, суміщений санвузол 4,3 м2, кухня 15,4 м2, житлова кімната 11,2 м2, житлова кімната 18,0 м2; виділити в натурі та передати у власність [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки площею 177,5 м2, позначену на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на додатку № VІ літ. S1 в [ADDRESS] ; виділити в натурі та передати у власність [PERSON] 1/2 частку господарських споруд, будівель в [ADDRESS] , позначені на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020, на Додатку № VІ літ. «Д» (сарай) загальною вартістю 50124,6 грн., літ. «Ж» (навіс) загальною вартістю 15384,80 грн., також конструктивні елементи та будівельні матеріали використані на будівництво гаражу, позначені літ. «З», вартістю 185113,6 грн.; виділити в натурі та передати у власність [PERSON] 1/2 частку з житлового будинку [ADDRESS] , площею 75,8 м2, яка складається з приміщень першого поверху будинку тамбур зі сходами 6,8 м2, приміщення мансардного поверху: сходи 5,3 м2, хол 13,5 м2, житлова кімната 30,4 м2, суміщений санвузол 8,2 м2, коридор 4,1 м2, кухня 15,4 м2; виділити в натурі та передати у власність [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки площею 177,5 м2, позначену на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на додатку № VІ літ. S2, в [ADDRESS] ; виділити в натурі та передати у власність [PERSON] 1/2 частку господарських споруд, будівель в [ADDRESS] , позначені на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на додатку № VІ літ. «Б» (сарай), загальною вартістю 38461,64 грн.; залишити у спільному користуванні співвласників будинку [ADDRESS] , вхідний тамбур на першому поверсі будинку площею 2,2 м2; залишити у спільному користуванні співвласників земельну ділянку площею 143,6 м2, позначену на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на додатку № VІ літ. «S с.к.»; визначити перелік будівельних робіт для перетворення виділених [PERSON] та [PERSON] приміщень будинку [ADDRESS] , у два самостійних ізольованих об`єкта власності згідно з висновком, який міститься у експертному висновку № 147 від 20.10.2020; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю в ідеальній частці житлового будинку [ADDRESS] в розмірі 111401,25 грн. та господарських будівель і споруд в розмірі 5320,72 грн. Позивач у дане судове засідання не з`явилася, при цьому її представник адвокат Козакова М.В. подала до суду заяву, згідно з якою просить судовий розгляд провести без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судовому засіданні, що відбулося 21.03.2022, представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідач у дане судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. У судовому засіданні, що відбулося 21.03.2022, представник відповідача підтримав позицію, зазначену у відзиві. Просив звернути увагу на те, що експерт не виходив на місцезнаходження будинку для проведення дослідження, при цьому поділ передбачає втручання в несущі стіни, однак у висновку експерта про це не зазначено. Представник відповідача адвокат Мартинов Г.К. у дане судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи, призначеного на 13.10.2022, від представника відповідача не надходило. Попереднє судове засідання було відкладено за клопотаннями представника відповідача, який просив відкласти розгляд справи, призначений на 05.09.2022, у зв`язку з проходженням ним військової служби за мобілізацією. Суд констатує, що відповідач та його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, при цьому клопотань про відкладення розгляду справи або доказів поважності щодо неможливості прибуття у засідання не надано. Також суд бере до уваги тривалий час, що минув з початку відкриття провадження у даній справі. Суд зазначає, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). За змістом ч. 2 ст. 121 ЦПК України строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 2 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 2 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 5 лютого 2004 року та інші). З урахуванням зазначеного та розумності строків розгляду справи, суд дійшов за можливе провести розгляд справи без участі відповідача та його представника за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судового експерта Корчинського Р.Б., оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 липня 2013 року шлюб між сторонами, який був укладений 17 жовтня 1987 року, розірвано 31 травня 2000 року між [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] було укладено договір обміну, за яким [PERSON] , [PERSON] обміняли, без доплати, належний їм житловий будинок у [ADDRESS] , на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 07 липня 2009 року [PERSON] було видано державний акт серії ЯЕ № 433881 про право власності на земельну ділянку площею 0,0662 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 21 грудня 2011 року житловий будинок, А, А1, А2, після реконструкції з добудовою та влаштування житлової мансарди на [ADDRESS] , зареєстрований як приватна власність [PERSON] у цілому. Квартира, яка була предметом обміну на будинок, належала [PERSON] на праві особистої власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 06 травня 2000 року, виданим на підставі довідки ЖБК «Ювілейний» від 06 травня 2000 року про те, що кооперативна квартира [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м. (дві кімнати) в сумі 5436 карб. за цінами з 1971 року виплачена повністю. У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року (справа № 308/13952/14-ц) позов задоволено. Поділено майно, що є спільною сумісною власністю, виділивши [PERSON] нерухомого майна 1/2 частини житлового будинку загальною площею 140,4 кв. м, житлова площа 59,6 кв.м., три кімнати після реконструкції з добудовою та влаштування житлової мансарди за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право спільної сумісної власності 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0662 га (цільове призначення (використання) земельної ділянки 1.8. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), за адресою: [ADDRESS] , з усіма наявними надвірними господарськими будівлями спорудами. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 квітня 2016 року заяву [PERSON] , подану представником [PERSON] , про виправлення описки в рішенні суду першої інстанції від 17 лютого 2015 року задоволено. Виправлено допущені в резолютивній частині рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року у справі № 308/13952/14-ц описки в частині визначення правильного формулювання щодо визнання за [PERSON] права спільної часткової власності 1/2 частки земельної ділянки. Викладено резолютивну частину рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року у справі № 308/13952/14-ц наступним змістом: Визнано за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0662 га (цільове призначення (використання) земельної ділянки 1.8. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), за адресою: [ADDRESS] з усіма наявними надвірними господарськими будівлями спорудами. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 липня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя відмовлено. Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про поділ житлового будинку скасовано, заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року в цій частині залишено в силі. Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 липня 2017 року в частині поділу земельної ділянки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано за [PERSON] право спільної сумісної власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0662 га (цільове призначення (використання) земельної ділянки 1.8. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), за адресою: [ADDRESS] з усіма наявними надвірними господарськими будівлями спорудами. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, вказаними судовими рішеннями, що набрали законної сили, житловий будинок [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,0662 та надвірні господарські будівлі й споруди визнано об`єктами спільної сумісної власності. Частки сторін щодо цих двох об`єктів власності є рівними, тобто по 1/2 частки. Маючи намір здійснити поділ вказаного майна позивач звернулася до судового експерта ФОП [PERSON] із заявою від 01.09.2020 про проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження, та на вирішення експерта було поставлено наступні запитання: яка ринкова вартість житлового будинку, будівель і споруд домоволодіння [ADDRESS] ; які варіанти поділу домоволодіння [ADDRESS] в частках співвласників по 1/2. Висновком за результатами проведення судових будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз від 22.10.2020 № 147 встановлено, що ринкова вартість домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] станом на день проведення експертизи становить 2481415,6 грн., з яких щодо кожного об`єкта нерухомості: житловий будинок А 2157342,7 грн.; огорожа № 1, 2 34987,96 грн.; сарай Б 38461,94 грн.; сарай Д 50124,6 грн.; навіс Ж 15384,8 грн.; гараж З 185113,6 грн. Разом: \~ \~ \~ \~2481415,6 грн. Варіанти поділу домоволодіння [ADDRESS] в частках співвласників по 1/2 наступні: Варіант І Відповідно до визначених ідеальних долей 1/2 та 1/2 реальний розподіл можливий, при умові проведення будівельних робіт по добудові додаткових перегородки між приміщеннями № 1 та № 2 загальною площею 0,3 м та влаштування додаткового дверного і віконного прорізів у приміщенні № 1. В результаті чого площа першого поверху зменшиться і становитиме 60,7 м2. Крім того, на мансардному поверсі необхідно виконати перепланування і влаштувати додаткові двері, два віконні прорізи і влаштувати перегородки загальною площею 0,7 м2, в результаті чого площа мансардного поверху зменшиться і становитиме 69,0 м2 (Додаток III). Розрахунок: 140,4 - 0,3 - 0,7 = 139,4 м2. Вартість 1 м2 житлового будинку становить 15365,69 грн. Розрахунок: 2157342,7 : 140,4 = 15365,69 грн. Отже, в цілому по житловому будинку площа, яка підлягатиме розподілу зменшиться і становитиме 139,4 м2. Частка кожного із співвласників становитиме 69,7 м2 (139,4 * 14). І-й співвласник Підвал: І. приміщення 2,8 м2; II. приміщення 6,9 м2; Разом: 9,7 м2; Перший поверх: 2. коридор 4,8 м2; 3. суміщений санвузол 4,3 м2; 4. кухня 15,4 м2; 5. житлова кімната 18,0 м2; 6. житлова кімната 11,2 м2; Разом: 53,7 м2; Разом по І співвласнику: 63,4 \~ \~ \~ \~м2. ІІ-му співвласнику Перший поверх: 1. тамбур зі сходами 7,0 м2; Разом: 7,0 м2; Мансардний поверх: III. сходи 5,3 м2; 7. хол 13,5 м2; 8. житлова кімната 30,4 м2; 9. суміщений санвузол 8,2 м2; 10. коридор 4,1 м2; 11. кухня 7,5 \~ \~ \~ \~ м2; Разом: 69,0 м2; Разом по II співвласнику: 76,0 м2 Всього по буд. «А,А1, А2» 139,4 м2. Відхилення від ідеальної частки І-го співвласника складає 6,3 м2 (69,7 - 63,4), що у грошовому виразі становить 96803,8 грн. (15365,69 х 6,3), отже при даному варіанті поділу житлового будинку ІІ-й співвласник має відшкодувати І-му співвласнику 96803,8 грн. При загальній вартості будівель, які підлягатимуть поділу, а саме: «Б», «Д», «Ж», «З» 289084,94 грн., вартість 1/2 частки складатиме 144542,47 грн. Тому І-му співвласнику необхідно виділити надвірних будівель на загальну суму 241346,27 грн. Отже, І-му співвласнику експертом пропонується надати будівлі: гаражу «З» та сараю «Д» загальною вартістю 235238,2 грн. ІІ-му співвласнику надати будівлі: сараю «Б» вартістю 38461,94 грн. та навісу «Ж» вартістю 15384,8 грн. При даному варіанті поділу житлового будинку і надвірних будівель ІІ-й співвласник має відшкодувати І-му співвласнику 6108,07 грн. (Додаток V). Відповідно до державного акту від 07.07.2009 встановлено, що загальна площа земельної ділянки по [ADDRESS] становить 0,0662 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Під будівлями домоволодіння [ADDRESS] знаходиться 159,25 м2. Згідно з Методичними рекомендаціями розподіл повинен проводитися із максимально ефективним використанням земельної ділянки обома співвласниками та з найменшими втратами у вигляді земельної ділянки спільного користування. Вільна від забудови земельна ділянка площею 502,75 м2. Згідно з запропонованим варіантом розподілу земельної ділянки загальною площею 662,0 м2, пропонується розділити згідно їх належних часток, а саме: земельну ділянку S с.к. розміром 157,5 м2, залишити в спільному користуванні; земельну ділянку S1 розміром 172,12 м2 пропонується надати І-му співвласнику; земельну ділянку S2 загальною площею 135,92 м2 та 36,2 м2 (172,12), пропонується надати ІІ-му співвласнику (Додаток V). Варіант II Відповідно до визначених ідеальних долей 1/2 та 1/2 реальний розподіл можливий, при умові проведення будівельних робіт по добудові додаткових перегородки між приміщеннями № 1 та № 2 загальною площею - 0,4 м2 та влаштування додаткового дверного і віконного прорізів у приміщенні № 1. Також на І-му поверсі необхідно влаштувати вхідний тамбур (№ 12) площею 2,2 м2. В результаті чого площа першого поверху зменшиться і становитиме 58,4 м2. Крім того, на мансардному поверсі необхідно виконати перепланування і влаштувати додаткові двері, два віконні прорізи і влаштувати перегородки загальною площею 0,7 м2, в результаті чого площа мансардного поверху зменшиться і становитиме 69,0 м2 (Додаток IV). Розрахунок: 140,4 - 0,4 - 0,7- 2,2 = 137,1 м2. Отже, в цілому по житловому будинку площа, яка підлягатиме розподілу зменшиться і становитиме 139,3 м2. Частка кожного із співвласників становитиме 68,55 м2 (137,1 * 1/2). Спільне користування 12. вхідний тамбур 2,2 м2; Разом: 2,2 м2; І-й співвласник Підвал: \~ \~ \~ \~ І. приміщення 2,8 м2; II. приміщення 6,9 м2; Разом: 9,7 м2; Перший поверх: 2. коридор 2,7 м2; 3. суміщений санвузол 4,3 м2; 4. кухня 15,4 м2; 5. житлова кімната 18,0 м2; 6. житлова кімната 11,2 м2; Разом: 51,6 м2; Разом по І співвласнику: 61,3 м2. ІІ-му співвласнику Перший поверх: I. тамбур зі сходами 6,8 м2; Разом: 6,8 м2; Мансардний поверх: III. сходи 5,3 м2; 7. хол 13,5 м.2; 8. житлова кімната 30,4 м2; 9. суміщений санвузол 8,2 м2; 10. коридор 4,1 м2; II. кухня 7,5 м2; Разом: 69,0 м2; Разом по II співвласнику: 75,8 м2 Всього по буд. «А, А1, А2» 139,3 м2. Вартість їм житлового будинку становить 15365,69 грн. Відхилення від ідеальної частки І-го співвласника складає 6,3 м2 (68,55 - 61,3), що у грошовому виразі становить 96803,80 грн. (15365,69 * 7,25), отже при даному варіанті поділу житлового будинку ІІ-й співвласник має відшкодувати І-му співвласнику 111401,25 грн. При загальній вартості будівель, які підлягатимуть поділу, а саме: «Б», «Д», «Ж», «З» 289084,94 грн., вартість 1/2 частки складатиме 144542,47 грн. Тому, І-му співвласнику необхідно виділити надвірних будівель на загальну суму 255943,72 грн. Отже, І-му співвласнику експертом пропонується надати будівлі: гаражу «З», сараю «Д» та навісу «Ж» загальною вартістю 250623,0 грн. ІІ-му співвласнику надати будівлю сараю «Б» вартістю 38461,94 грн. При даному варіанті поділу надвірних будівель і житлового будинку ІІ-й співвласник має відшкодувати І-му співвласнику 5320,72 грн. (Додаток VI). Вільна від забудови земельна ділянка площею 502,75 м2. Згідно з запропонованим варіантом розподілу земельної ділянки загальною площею 662,0 м2, пропонується розділити згідно їх належних часток, а саме: земельну ділянку S с.к. розміром 143,6 м2, залишити в спільному користуванні; земельну ділянку S1 розміром 177,5 м2 пропонується надати І-му співвласнику; земельну ділянку S2 загальною площею 133,5 м2, 7,8 м2 та 36,2 м2 (177,5), пропонується надати ІІ-му співвласнику (Додаток VI). Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення містяться також у статті 368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). У відповідності до частин першої, другої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої-третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial