Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 01 липня 2022 року до суду для розгляду надійшла позовна заява [PERSON] , яка подана його представником адвокатом Косіком С.В., та обґрунтована тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входять земельні ділянки з кадастровими номерами 6823083800:01:003:0019, 6823083800:01:003:0020 з цільовим призначенням за кодом 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] склала заповіт, який 06 березня 2012 року посвідчений секретарем виконавчого комітету Митковецької сільської ради Летичівського району Хмельницької області та зареєстрований в реєстрі за №6, у якому заповіла своєму внукові [PERSON] належні їй Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ №397261, серії ЯЛ №397262, які видані відділом Держкомзему у Летичівському районі Хмельницької області. Позивач звернувся до Хмельницької районної державної нотаріальної контори з питань оформлення права власності на вказані земельні ділянки, однак 24 травня 2022 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у заповіті зазначені об`єктами спадкування державні акти, а не земельні ділянки, йому рекомендовано звернутись до суду. Позивач вважає, що секретарем виконавчого комітету при посвідченні заповіту допущено відповідні помилки, однак підписання заповіту та його посвідчення секретарем доводить справжні наміри спадкодавця щодо її заповітного розпорядження саме на вказані земельні ділянки. У зв`язку із зазначеним позивач просить визнати за ним [PERSON] право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2500 га (кадастровий номер 6823083800:01:003:0019) та площею 0,3695 га (кадастровий номер 6823083800:01:003:0020), які розташовані на території Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області (Митковецької сільської ради Летичівського району Хмельницької області), в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА, ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА, ПОЯСНЕНЬ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ 2. 27, 28, 30 вересня 2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Косік С.В. подав до суду заяви про розгляд справи у їх з позивачем відсутність, позовні вимоги підтримує, відмовляється від позовних вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, в тому числі витрат на правову допомогу. 3. 30 вересня 2022 року представник відповідача Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Герасімова М.В. подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує. 4. 09 серпня 2022 року третя особа Хмельницька районна державна нотаріальна контора надала письмові пояснення згідно яких 22 березня 2022 року в нотаріальну контору звернувся позивач із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , яка померла [INFO] , та залишила на його ім`я заповіт. Через неточність викладеного заповіту нотаріус повідомив позивача, що свідоцтва про право на спадщину на дві земельні ділянки видати неможливо, оскільки заповітом вони не передбачені у зв`язку з тим, що за заповітом заповідач передає у спадок державні акти, як документи, а не земельні ділянки, що належали померлій на їх підставі, а нотаріус немає права здійснювати тлумачення заповіту, тому позивачу рекомендовано звернутись до суду. Просять розгляд справи здійснювати у їх відсутність. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 5. [INFO] у м. Хмельницькому народився [PERSON] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 19 травня 2010 року. 6. 21 жовтня 2010 року [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №397261 згідно якого на підставі рішення Митковецької сільської ради №5-1/2009 від 17 липня 2009 року вона є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована по [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6823083800:01:003:0019. 7. 21 жовтня 2010 року [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №397262 згідно якого на підставі рішення Митковецької сільської ради №5-1/2009 від 17 липня 2009 року вона є власником земельної ділянки площею 0,3695 га, яка розташована по [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6823083800:01:003:0020. 8. 06 березня 2012 року у с. Митківці Летичівського району Хмельницької області [PERSON] склала заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Митковецької сільської ради Летичівського району Хмельницької області, зареєстровано в реєстрі за №5, згідно якого на випадок своєї смерті [PERSON] зробила таке заповітне розпорядження: належний їй житловий глиновалькований будинок обкладений цеглою, хлів глиновалькований обкладений цеглою, погріб камінний, що знаходяться в [ADDRESS] , а також належні їй державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №397261 та серії ЯЛ №397262 видані відділом Держкомзему у Летичівському районі Хмельницької області, та грошові вклади, що знаходиться в ТВБВ №10022/048 «ВАТ «Ощадбанк» р/р №4361 №9155101069, р/р №1786 №915510235 Летичівського району Хмельницької області заповіла своєму внукові [PERSON] . 9. 19 серпня 2015 року Державним кадастровим реєстратором Відділу Держземагенства у Летичівському районі відкрито поземельну книгу за кадастровими номерами земельних ділянок 6823083800:01:003:0019: цільове призначення - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, площею 0,2500 га, та 6823083800:01:003:0020: цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, площею 0,3695 га. Власником земельних ділянок є [PERSON] . 10. [INFO] у с. Митківці Летичівського району Хмельницької області померла [PERSON] , [INFO] , у віці 77 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01 листопада 2021 року. 11. 22 березня 2022 року Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою надано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №68723873 згідно якого спадкову справу зареєстровано у реєстрі за номером 69214223, номер у нотаріуса №84/2022, спадкодавцем є [PERSON] , яка померла [INFO] . 12. 24 травня 2022 року Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою на звернення щодо оформлення спадкових прав на майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , повідомлено [PERSON] , що свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки видати немає можливості, оскільки у наданому заповіті об`єкти спадкування зазначено як: «державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №397261 та серії ЯЛ №397262, видані відділом Держкомзему у Летичівському районі Хмельницької області», а не земельні ділянки. Відповідно до ст.ст. 1256, 1257 ЦК України, п. 2.1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Рекомендовано звернутись до суду. ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 13. Як зазначено у ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4). 14. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1). Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2). У ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як зазначено у ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ч. 1 ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 2). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як зазначено у ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5). 15. В абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 16. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 17. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. V. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 18. Із досліджених доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ №397261, серії ЯЛ №397262, які видані 21 жовтня 2010 року, була власником двох земельних ділянок. 06 березня 2012 року [PERSON] склала заповіт, яким вказані державні акти заповіла своєму внукові [PERSON] [PERSON] не може оформити свої права на спадкове майно в нотаріуса, оскільки в заповіті вказано об`єкти спадкування - державні акти, а не земельні ділянки. 19. Отже, оскільки позивач немає можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права, адже отримав відмову, тому він правомірно звернувся до суду. 20. Аналіз досліджених доказів в їх сукупності дає суду підстави вважати, що спадкодавець [PERSON] , заповідаючи у 2012 році своєму онукові [PERSON] належні їй два Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ №397261 від 21 жовтня 2010 року, серії ЯЛ №397262 від 21 жовтня 2010 року, висловила свою волю щодо передачі йому у спадщину земельних ділянок з кадастровими номерами 6823083800:01:003:0019 та 6823083800:01:003:0020. 21. У зв`язку із зазначеним права позивача підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на дві земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. 22. Із заяви представника відповідача вбачається, що позовні вимоги підтримують, тобто має місце повне і безумовне визнання відповідачем позовних вимог. 23. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 24. У ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. 25. У зв`язку з тим, що відповідач в підготовчому провадженні позовні вимоги визнав повністю, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог у повному обсязі. VІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 26. Позовна заява є обґрунтованою, тому підлягає задоволенню. VІІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 27. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві представник позивача просив здійснити розподіл судових витрат, однак у пізніше поданій заяві відмовився від стягнення судових витрат з відповідача. Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати необхідно покласти на позивача.

Outcome: approved