Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Дзвиняцької сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] у віці 88 років померла [PERSON] , з якою із 2014 року вона проживала однією сім`єю. Проживали вони в належному померлій будинку, розташованому по [ADDRESS] . Їхні сімейні зв`язки супроводжувалися спільними затратами коштів і трудових ресурсів на задоволення побутових потреб. Крім того, вони спільно обробляли присадибну земельну ділянку, закупляли предмети домашнього вжитку, спільно харчувалися. Оскільки [PERSON] була людиною похилого віку, часто хворіла, вона постійно дбала про її здоров`я, закупляла для неї лікарські засоби. В час загострення хвороби піклувалася про неї. За життя [PERSON] належав житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , збудований в 1969 році. Факт їхнього спільного проживання підтверджується довідкою Дзвиняцької сільської ради від 25 січня 2022 року, в якій зазначено, що вона проживала в зазначеному будинку та була там зареєстрована, та свідками, які можуть підтвердити вищевказані факти. Так як вона проживала з [PERSON] однією сім`єю більше 5-ти років до часу відкриття спадщини, а спадкоємці за законом 1-3 черги відсутні, в установлений законом строк вона подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Але, постановою приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Острогляд Я.В. від 22 лютого 2022 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно після смерті [PERSON] , оскільки нею не надано доказів про проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. У зв`язку з цим виникла потреба звернутися до суду з даною позовною заявою, так як встановити даний факт в інший спосіб неможливо. Крім того, коли вона звернулася до Івано-Франківського обласного БТІ, то з`ясувала що реєстрація права власності житлового будинку, який залишився після померлої [PERSON] , розташованого по [ADDRESS] , не проводилася. На підставі вище викладеного, позивачка просить суд встановити факт її постійного проживання однією сім`єю не менше 5 років з [PERSON] в період з 2014 року і до часу відкриття спадщини [INFO] та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , вартістю 59587 гривень, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила його задовольнити. Також була допитана в якості свідка та пояснила, що вона фактично з 2014 року проживала з [PERSON] , в житловому будинку, розташованому по [ADDRESS] . Але офіційно була зареєстрована з 14.05.2020 року. Враховуючи похилий вік бабусі (доводиться її далекою родичкою), вона потребувала сторонньої допомоги та догляду, оскільки бабуся була розумово обмежена. Позивачка разом з нею харчувалася, вела спільне господарство, садила город, готувала їжу, ходила за продуктами, займалася прибиранням у хаті. Крім того, вона зі своєю мамою зробила ремонт в будинку померлої, та перекрили там дах. Рідних у [PERSON] не залишилося. Сестра померла, від будь-яких інших родичів вже 40 років ніякої згадки. Саме вона здійснювала її поховання і на похоронах крім неї нікого із родичів не було. Також, пояснила, що будинок побудований в 60-х роках минулого століття. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, в окремо поданій заяві визнав позов повністю, не заперечував проти його задоволення та просив суд провести розгляд за його відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, пояснила, що вона являється односельчанкою позивачки. Живе по [ADDRESS] , недалеко від будинку [PERSON] , з якою разом біля 5 років проживала [PERSON] . Вона допомагала [PERSON] з 2014-2015 років. Свідок особисто бачила, як [PERSON] , кожного для вела там господарство, крім того білила, красила вікна двері, забезпечувала покійну харчуванням та дровами. Магда була несповна розуму, тому потребувала сторонньої допомоги. Про місцезнаходження родичів [PERSON] їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що проживає в [ADDRESS] . Знає позивачку з 2010 року, вона проживала разом з [PERSON] в одному будинку, по [ADDRESS] з 2012 або 2014 року. Крім того вони вели спільне господарство, а саме садили, прибирали, робили ремонти. [PERSON] була психічно неврівноваженою, говорила сама з собою, тому потребувала сторонньої допомоги. [PERSON] доводиться [PERSON] тіткою. У [PERSON] була сестра, але вона вже померла. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона доводиться позивачці мамою, та підтвердила, що донька [PERSON] на протязі 5-6 років проживала разом з [PERSON] , вела спільне господарство, доглядала за [PERSON] , оскільки вона була обмежено дієздатною і потребувала сторонньої допомоги. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони та свідків, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 листопада 2021 року помирає [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 15.11.2021. Після смерті останньої залишається спадкове майно, а саме житловий будинок, загальною площею 72 кв.м., житлова площа 32 кв.м., розташований по [ADDRESS] , який побудований в 1969 році, що підтверджується випискою з погосподарської книги №187 від 03 травня 2022 року та копією самої погосподарської книги, виданих Дзвиняцькою сільською радою Івано-Франківського району ( а.с. 5, 70-71). На день смерті [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , в продовж 5 років, з 2014 року фактично проживала [PERSON] , [INFO] , а також була зареєстрована з 14.05.2020 року за вказаною вище адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Дзвиняцької сільської ради № 75 від 25.01.2022 року та відповіддю на запит Дзвиняцької сільської ради №41 від 19.08.2022 (а.с. 68-69,6). Крім того, факт сумісного проживання в продовж 5 років з [PERSON] , саме [PERSON] , підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Івано-Франківської РДА №671 від 03.08.2022, відповідно до якої [PERSON] з 26.02.2014 до 11.11.2021 призначено компенсаційну виплату по догляду за пристарілою особою [PERSON] , 1933 року народження. При цьому будучи допитана в якості свідка [PERSON] повідомила, що по стану свого здоров`я їй було важко доглядати за [PERSON] , тому її донька [PERSON] також доглядала за [PERSON] , проживаючи з нею в її будинку, забезпечувала їжею, продуктами харчування, вела господарство та спільний побут, забезпечувала лікуванням та медикаментами. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина та зареєструвана спадкова справа №24/2022 приватним нотаріусом Острогляд Я.В. Івано-Франківського нотаріального округу від 17.02.2022 року, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру №68572271 та копією спадкової справи. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , яка звернулася із відповідною заявою до нотаріуса. Інших спадкоємців, які б звернулися із заявою про прийняття спадщини не встановлено, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №68572039 від 17.02.2022. Також, відсутня інформація про наявність заповіту складеного від імені [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №68572027 від 17.02.2022 року. Постановою приватного нотаріуса Острогляд Я.В. Івано-Франківського нотаріального округу від 22 лютого 2022 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки спадкоємці закликаються до спадкування за законом у порядку черговості, а [PERSON] є спадкоємицею четвертої черги, яка проживала зі спадкоємицею однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини, а тому нотаріус роз`яснив [PERSON] про необхідність звернутися до суду для становлення даного факту (а.с.18). Відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012року №296/5 (станом на дату відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. У відповідності до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що факт постійного проживання [PERSON] однією сім`єю не менше 5 років з [PERSON] в період з 2014 року і до часу відкриття спадщини [INFO] , є доведеним, оскільки надано відповідні довідки від органу місцевого самоврядування, витяги з погосподарської книги та пояснення свідків, які свідчать про проживання позивачки зі спадкодавцем та може бути встановлений судом. Що ж стосується заявленої вимоги про визнання права власності на спадкове майно, а саме житловий будинок, розташований по [ADDRESS] за позивачкою [PERSON] , суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні даної позовної вимоги, з наступних підстав. За визначенням статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1223ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.19 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008року №7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. В судовому засіданні встановлено, факт належності спадкодавцю [PERSON] житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , що підтверджується випискою з погосподарської книги №187 від 03 травня 2022 року та копією самої погосподарської книги, виданих Дзвиняцькою сільською радою Івано-Франківського району ( а.с. 5, 70-71). Згідно погосподарської книги, номер об`єкта 01-0044-1, житловий будинок побудований 1969 року, загальна проща 72 кв.м., житлова 32 кв.м., стіни дерево, покриття шифер. Площа земельних діялнок усього 0,93 га., з них для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,06 га., для ведення особистого селянського господарства 0,87 га. Також, встановлено що реєстрація права власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] за [PERSON] не проводилася, що підтверджується довідками ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» №00070 від 12.05.2022 року. А отже правовстановлюючий документ на майно відсутнє. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.02.2022 та листа приватного нотаріуса Острогляд Я.В. Івано-Франківського нотаріального округу №321/01-16 від 21.09.2022, судом вбачається, що приватний нотаріус Острогляд Я.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва на право власності, у зв`язку з тим, що остання не надала документів, які б могли встановити факт її постійного проживання на момент смерті з спадкодавцем, і роз`яснила про необхідність звернутися до суду для встановлення саме факту проживання, а не визнання права власності на спадкове майно. Тобто, підставою для відмови у видачі свідоцтва на спадщину, не слугувала відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно та його реєстрації у встановленому законом порядку. Пунктом 2 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що нотаріус є державним реєстратором прав на нерухоме майно та наділений функціями державного реєстратора. Згідно положень ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено порядок державної реєстрації правна об`єкти не рухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992року, а саме, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні(садибні)житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні)будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5серпня 1992року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і що до зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1)виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий органне створений-сільським головою),селищної,міської ради або відповідною архівною установою; 2)документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Відповідно до п.77,78 Постанови КМУ №1127 від 25.12.2015 року (із змінами та доповненнями) про затвердження Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, передбачено проведення державної реєстрації права власності на житлові будинки, які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року. Таким чином, чинне законодавство передбачає можливість здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року. Здійснення такої реєстрації та оформлення спадщини за законом віднесено до підвідомчості органів нотаріату. Доказів наявності спору чи відмови нотаріуса з підстав відсутності правовстановлюючого документу суду не надано. За таких обставин, беручи до уваги те, що позивачці [PERSON] , нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва на спадкове майно, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу та реєстрації на житловий будинок, та враховуючи, що позивачка має можливість вирішення спірного питання в позасудовому порядку, спір з відповідачем відсутній і прав позивачки не порушено, тому суд вважає, що звернення до суду із такими позовними вимогами як визнання права власності на спадкове майно є передчасними, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Отже, враховуючи вказане вище позов [PERSON] до Дзвиняцької сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно, підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: partial