Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

В січні 2017 року позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який в подальшому згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.12.2020 було замінено на його правонаступника - ТОВ «Олком-Лізинг», звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивували тим, що 26.09.2007 між Банком та відповідачем був укладений Кредитний договір, згідно якого останній було надано кредитні кошти окремими частинами у межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 90 000,00 доларів США, з оплатою відсоткової ставки 14,00% річних (у випадку порушення позичальником строків погашення кредитних коштів - 30% річних). Відповідач зобов`язувалась повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування ними в порядку, встановленому договором. Однак [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, припинила здійснення погашення заборгованості за кредитом та відсотками за його використання, в зв`язку з чим станом на 03.03.2016 утворилась заборгованість за кредитом. Посилаючись на вищевикладене, ТОВ «Олком-Лізинг» просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 2 707 511 грн. 79 коп., а також сплачений судовий збір. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.03.2022 після повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями суддею Микульшиною Г.А. прийнято справу до свого провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. 18.08.2022 згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Представник позивача ТОВ «Олком-Лізинг» приймав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлена судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомила. Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористалась. 03.10.2022 від відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення судового засідання до закінчення воєнних дій в Україні. При цьому, від відповідача на адресу суду не надходило відзиву на позовну заяву, клопотань або пояснень щодо суті позовних вимог (окрім поданих 03.08.2021). Справа перебуває в провадженні суду більше двох років (після скасування заочного рішення 23.07.2020), відповідач знайома зі змістом позовних вимог та з матеріалами справи (а.с. 107, 149, 226, 232 - том 1; а.с. 1 - том 2). За вказаний період відповідач користувалась професійною правничою допомогою, її інтереси у різний час представляли: адвокат Розін В.А., адвокат Олейнікова С.С., адвокат Литовка В.О., адвокат Бабченко Д.І., адвокат Астаніна Л.Д. За таких обставин посилання відповідача на те, що вона не знайома з матеріалами справи та те, що один з її представників перебуває на військовій службі, не може бути поважною причиною неявки в судове засідання та відкладення розгляду справи, та свідчить про зловживання відповідачем [PERSON] своїми процесуальними правами з метою свідомого та невиправданого затягування судового процесу. Неприпустимість зловживання процесуальними правами як принцип цивільного судочинства, п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК, забезпечується гарантіями дотримання судом усіх інших основних засад (принципів) цивільного судочинства, визначених у ч. 3 ст. 2 ЦПК. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 45 ЦПК). Суд з метою запобігання зловживанням справами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі «Шульга проти України», пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі, є завданням саме державних органів (рішення Суду у справі «Мусієнко проти України», пункт 24, № 26976/06, від 20.01.2011). Враховуючи викладене суд вважає, що причини неявки відповідача [PERSON] в судове засідання є неповажними. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. 26.09.2007 між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником за всіма правами та обов`язками якого згідно статуту є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») укладено Кредитний договір №158-07/МБ, відповідно до якого відповідачу було надано кредитні кошти окремими частинами відповідно до Додаткових угод до цього Договору, у межах непоновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 90 000,00 доларів США. Відповідно до п. 2.5 Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути всі отримані кредитні кошти Банку у валютах заборгованості за кожним траншем у троки, встановлені Додатковими угодами до цього Договору, укладеними між сторонами, з остаточним строком повернення до 25.09.2022, шляхом перерахування коштів на відповідні позичкові рахунки. Згідно п. 3.1. Кредитного договору Банк нараховує, а позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, окремо за кожним траншем, отриманим відповідно до Додаткової угоди до цього Договору, укладеної між сторонами, виходячи з наступних процентних ставок: а) за кредитом у доларах США - 14,00 % річних за користування кредитними коштами в період із дня видачі до остаточного повернення кредитних коштів; б) у випадку порушення позичальником строків погашення кредитних коштів, зазначених у Графіку погашення кредиту відповідно до Додаткової угоди до цього Договору - за кредитом у доларах США - 30,00 % річних від суми невиконаного вчасно зобов`язання за кредитом згідно з вказаним графіком, за період часу: із моменту непогашення суми кредитних коштів до дня фактичного погашення цієї позичкової заборгованості, але не більше остаточного строку повернення кредитних коштів; в) за кредитом у доларах США - 14,00 % річних за період з моменту видачі кредитних коштів до дня фактичного погашення позичкової заборгованості. Відповідно до Додаткових угод № 1 від 26.09.2007 та № 2 від 21.11.2007 до вищевказаного Кредитного договору Позичальнику були надані кредитні кошти двома траншами по 45 000,00 доларів США кожний, зі строком повернення до 25.09.2022 та до 20.08.2022 відповідно. Також 28.11.2008 між сторонами була укладена Додаткова угода № 3 до кредитного договору №158-07/МБ від 26.09.2007, відповідно до якої сторонами було змінено порядок сплати позичальником процентів за кредитом та встановлено, що позичальник сплачує 14,0% річних за користування кредитними коштами в період з дня видачі до 27.11.2008 та 15,5% річних в період з 28.11.2008 до остаточного повернення кредитних коштів. 28.01.2011 між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Додаткову угоду № 4 до зазначеного Кредитного договору, відповідно до умов якої сторони домовились про те, що позичальник зобов`язується повністю повернути всі отримані кредитні кошти Банку у валютах заборгованості за кожним траншем у строки, встановлені Додатковими угодами до цього договору, укладеними між сторонами, з остаточним строком повернення до 25.09.2022. Також було визначено склад та розмір щомісячних ануїтентних платежів Разом з тим згідно п. 6.1 Кредитного договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них та неустойки відповідно до умов цього договору, зокрема у випадку, якщо позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та сплату процентів. Згідно п. 7.1. Кредитного Договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та сплати процентів, позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Однак в порушення умов, передбачених вищевказаним Договорам та Додатковими угодами, відповідач грошові зобов`язання перед кредитодавцем належним не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до наданого позивачем Розрахунку, станом на 03.03.2016 заборгованість відповідача складає: за першим траншем Кредитного договору: 30 106,38 доларів США, що еквівалентно 807 174,99 грн. - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 2 472,14 доларів США, що еквівалентно 66 279,96 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 479,86 доларів США, що еквівалентно 12 865,51 грн. - сума строкової заборгованості по відсоткам; 4 706,99 доларів США, що еквівалентно 126 198,05 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; за другим траншем Кредитного договору: 30 323,03 доларів США, що еквівалентно 812 983,54 грн. - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 2 533,27 доларів США, що еквівалентно 67 918,90 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 484,45 доларів США, що еквівалентно 12 988,41 грн. - сума строкової заборгованості по відсоткам; 4 697,20 доларів США, що еквівалентно 125 935,42 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; а також пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам - 675 167 ,01 грн., що разом складає 2 707 511 грн. 79 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов`язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Від відповідача [PERSON] на адресу суду 03.08.2021 надійшла заява про застосування строків позовної давності, згідно якої вона зазначала про те, що оскільки позивач звернувся до суду 17.01.2017, то вимоги про стягнення заборгованості, що виникла до 17 січня 2014 року, а також про стягнення неустойки, що виникла до 17 січня 2016 року, є такими, що виходять за межі передбаченої законом позовної давності. Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, відповідач припинила здійснення погашення заборгованості за тілом кредиту в грудні 2014 року, за відсотками за користування кредитом - в серпні 2015 року. Відповідно позивачем сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту та простроченої заборгованості по відсоткам нарахована в межах трирічного строку позовної давності, встановленого діючим законодавством. Стягнення суми строкової заборгованості по основному боргу та по відсотками достроково в разі порушення позичальником його зобов`язань передбачено умовами Кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що протягом розгляду справи відповідач заперечувала проти визначеної позивачем суми заборгованості, проте власного розрахунку дійсного розміру боргу нею надано не було, клопотання про призначення по справі судової економічної експертизи не заявлялось. За таких обставин, враховуючи доведення позивачем належними доказами отримання відповідачем кредиту, користування кредитними коштами та порушення позичальником грошових зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість по тілу кредиту та відсоткам, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог в цій частині. Виходячи з принципу диспозитивності, встановленого ст. 13 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором, еквівалентну за курсом НБУ, визначеним позивачем у наданому ним розрахунку та вказану у позовній заяві, оскільки інших вимог заявлено не було. Щодо вимог про стягнення пені, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Разом із тим, відповідно до пункту 1 частини другої статті 258ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено позову заяву до суду 12.01.2017 шляхом поштового відправлення, що підтверджується відміткою на конверті (а.с. 54-55 - т.1). Між тим, згідно наданого позивачем розрахунку встановлено, що розмір пені за прострочення [PERSON] основного боргу та відсотків нараховано ним починаючи з березня 2015 року, тобто поза межами встановленого спеціального строку позовної давності для стягнення пені в один рік. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню - а саме в частині стягнення нарахованого розміру пені за період з 12.01.2016 по 12.01.2017, що складає 180 652,14 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 33 196,80 грн. (40 612,68 грн. х 81,74%) - пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial