Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

18.10.2021 року [PERSON] звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в порядку регресу грошові кошти в розмірі 71346,00 грн.; вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 17.04.2008 року був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11335324000, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 84000 гривень строком до 17.04.2018 року зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 16,5 %. Згідно договору поруки, укладеного 17.04.2008 року між АТ «УкрСиббанк» та нею ( [PERSON] ), вона як поручитель взяла на себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язанням позичальника [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору № 11335324000 від 17.04.2008 року. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області по справі № 481/819/13-ц від 11.11.2013 року стягнуто в солідарному порядку з неї - [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 66534,51 гривень. На виконання вказаного рішення суду Новобузьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Миколаївській області 20.07.2016 року були відкриті виконавчі провадження № 51712845 та № 51713081. У 2019 році вона попросила сина [PERSON] , який на той час працював у Польщі, позичити їй кошти для оплати даної заборгованості. 19.06.2019 року сином [PERSON] було перераховано на карту її знайомої [PERSON] грошові кошти в сумі 53561,53 грн. Решту вона позичила у знайомих, та в цей же день 19.06.2019 року вона оплатила суму в розмірі 71346,00 грн. на рахунок ДВС. 20.06.2019 року Новобузьким районним відділом ДВС ГТУЮ в Миколаївській області виконавчі провадження № 51712845 та № 51713081 були закінчені на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження». Вважає, що вона має право на відшкодування даної суми шляхом стягнення її з відповідача в порядку регресу. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2021 р. матеріали позовної заяви передані до провадження судді Вжещ С.І. Ухвалою від 22.10.2021 року відкрито провадження в справі та призначений судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом, повідомленням сторін на 29.11.2021 року. 09.11.2021 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на те, що кошти, в сумі 71346,00 гривень, для погашення боргу перед ФК «Позика», як правонаступника ПАТ «Укрсиббанк», були ним сплачені за виконавчим провадження, де він є боржником, після отримання 17.06.2019 року від [PERSON] позики в сумі 85000 гривень, в присутності свідків і передані для оплати боргу за кредитом на рахунок ДВС Новобузького РУЮ. Оскільки для оплати через установу банку необхідна була банківська картка, позивачка запропонувала скористатись карткою [PERSON] . Про наявність картки у [PERSON] позивачці було відомо, оскільки їх син, [PERSON] , перебуваючи в Польщі, регулярно надсилав кошти через дану картку для передачі їх позивачці. Оскільки кошти позивачці надав він ( [PERSON] ), остання 19.06.2019 року внесла на рахунок відділу ДВС Новобузького районного управління юстиції 71346,00 гривень з призначенням платежу «Погашення заборгованості за виконавчим провадженням № 51712845 платник [PERSON] ». Решта суми, отримана у борг від [PERSON] , мала бути сплачена за додаткові витрати до ТОВ «Фінансова компанія Позика». Отже, як отримання кредиту у 2008 році для потреб сім`ї (в тому числі для оплати навчання їхнього старшого сина [PERSON] у вищому навчальному закладі) так і рішення про взяття в борг коштів у [PERSON] для його погашення приймалося ним та його, на той час, дружиною [PERSON] спільно та добровільно. З наданої позивачкою копії виписки руху коштів по картці [PERSON] вбачається, що кошти надсилались [PERSON] на цей рахунок регулярно, в тому числі і після погашення ним боргу по кредиту. Крім того, у вказаній виписці не зазначено призначення переказу на суму 53561,53 грн., а лише сам факт зарахування переказу на картку та видача її готівкою у відділенні банку. Позивачка не надала жодного документального підтвердження про задоволення вимог кредитора нею, як поручителем за рахунок своїх особистих коштів, а тому всі наведені позивачкою в позові обставини є нікчемними та неправдивими. 29.11.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 11.01.2022 року 09:00 для виклику свідків. 11.01.2022 року в судовому засіданні продовжено перерву до 01.02.2022 року 10:00 для забезпечення явки свідків, що не з`явились. 01.02.2022 року в судовому засіданні продовжено перерву до 10.03.2022 року 10:00 за клопотанням представника позивача [PERSON] , яка через хворобу не змогла з`явитись на судовий розгляд. Крім того, судові повістки, що надсилались свідкам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повернулись до суду з відміткою про відсутність адресатів за вказаними адресами. 10.03.2022 року судовий розгляд не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України та близькістю бойових дій на території Баштанського району Миколаївської області для забезпечення безпеки учасників процесу та працівників суду та в судовому засіданні продовжено перерву до 05.05.2022 року 10:30. 05.05.2022 року в судовому засіданні продовжено перерву до 31.05.2022 року 10:30 за клопотанням позивача [PERSON] , у зв`язку з перебуванням за кордоном її представника [PERSON] 31.05.2022 року в судовому засіданні продовжено перерву до 21.06.2022 року 10:00 за клопотанням позивача [PERSON] , у зв`язку з перебуванням за кордоном її представника [PERSON] 21.06.2022 року в судовому засіданні продовжено перерву до 11.07.2022 року 11:00 за клопотанням представника позивача [PERSON] , адвоката Істоміної К.В., у зв`язку з неможливістю прибути на судовий розгляд. 11.07.2022\~року в\~судовому засіданні\~продовжено перерву\~до 15.08.2022\~року 10:00\~за клопотанням\~представника позивача\~ [PERSON] ,\~адвоката Істоміної\~К.В.,\~у зв`язку\~з неможливістю\~забезпечення явки\~свідка [PERSON] на судовий розгляд. 15.08.2022 року в судовому засіданні продовжено перерву до 07.09.2022 року 11:00 год. за клопотанням представника позивача [PERSON] , адвоката Істоміної К.В., у зв`язку з неможливістю прибути на судовий розгляд. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Відповідач\~ [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у їх задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, а також відзиву на позов та документи, додані до нього, а також матеріали виконавчих проваджень, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що сторони 06.05.1989 року уклали шлюб, який за рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 06.02.2020 року розірваний. Між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 17.04.2008 року був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11335324000, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 84000 гривень строком до 17.04.2018 року зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 16,5 % . З метою забезпечення належного виконання [PERSON] своїх кредитних зобов`язань, 17.04.2008 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 198367, згідно якого [PERSON] , як поручитель, взяла не себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язанням позичальника [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору № 11335324000 від 17.04.2008 року, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з позичальником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій (п.1.4, п.2.2 договору поруки). У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань, рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 11.11.2013 року по справі № 2/481/355/13 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 66534,51 грн. в солідарному порядку (а.с.11-13). На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист 2/481/355/13 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 11335324000 від 17.04.2008 року в розмірі 66534,51 грн.( солідарно), який перебував на виконанні у Новобузькому районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (виконавче провадження № 51712845). Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 24.03.2017 року замінено у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 2/481/355/13, виданим 04.12.2013 року Новобузьким районним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 11335324000 від 17.04.2008 року в розмірі 66534,51 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 665,35 грн. з кожного, первісного стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Позика» (а.с.14-15). Постановою старшого державного виконавця Новобузького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Піскуном В.В. від 16.05.2018 року звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] ( а.с.37), у зв`язку з чим з нього утримано та перераховано стягувану суми в розмірі 765 гривень 41 копійка (14.01.2019 року), 454 гривні 54 копійки (14.03.2019 року), 454 гривні 54 копійки (03.09.2019 року) . З квитанції\~№ 0.0.1386259246.1\~від 19.06.2019\~року вбачається,\~що 19.06.2019\~року [PERSON] \~ перераховані\~кошти \~на рахунок\~ВДВС Новобузького\~РУЮ в\~сумі 71346,00\~гривень,\~в рахунок\~погашення заборгованості\~за виконавчим\~провадженням №\~51712845\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користьПАТ «УкрСиббанк», а саме його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Позика» ( а.с.18, 31) Постановою старшого державного виконавця Новобузького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Піскуном В.В. від 20.06.2019 року закінчено виконавче провадження № 51712845 за виконавчим листом № 2/481/355/13 виданим Новобузьким районним судом Миколаївської області від 04.12.2013 року у зв`язку з сплатою боргу, виконавчого збору та витрат на підставі платіжних доручень № 2459, № 2460 від 20.06.2019 року (а.с.19-20,33). Також, на виконанні у Новобузькому районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебував виконаючий лист 2/481/355/13 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 11335324000 від 17.04.2008 року в розмірі 66534,51 грн.( солідарно)( виконавче провадження № 51713081). Постановою старшого державного виконавця Новобузького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Піскуном В.В. від 20.06.2019 року закінчено виконавче провадження № 51713081 за виконавчим листом № 2/481/355/13 виданим Новобузьким районним судом Миколаївської області від 04.12.2013 року у зв`язку з сплатою боргу, виконавчого збору та витрат на підставі платіжних доручень № 2459, № 2460 від 20.06.2019 року (а.с.19-20,33). Позивач, з посиланням на ст.556 ЦК України, просить стягнути в порядку регресу з відповідача суму в розмірі 71346,00 гривень, як сплачену нею на виконання рішення суду про стягнення солідарно з неї та відповідача заборгованості за кредитним договором № 11335324000 від 17.04.2008 року, при цьому, як вбачається з копії рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 04.12.2013 року № 2/481/355/13, сума до солідарного стягнення складає 66534,51 грн., а, як видно з матеріалів виконавчого провадження № 51712845, залишок боргу перед стягувачем, станом на 19.06.2022 року складав 64860 гривень 02 копійки. Крім того, як вбачається з виконавчих проваджень № 51712845, де боржником є [PERSON] , та № 51713081,\~де боржником\~є [PERSON] ,витребуваних судом за клопотанням представника позивача, адвоката Істоміної К.В., рух коштів та погашення заборгованості перед правонаступником стягувача ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Фінансова компанія «Позика» здійснювалось за виконавчим провадженням 51712845, де боржником є [PERSON] , а саме частково борг утримувався з його заробітної плати та основна сума сплачена за квитанцією від 19.06.2022 року, зміст якої описаний вище. Викладене дає підстави вважати, що погашення боргу здійснювалось не поручителем, яким була [PERSON] , а кредитором [PERSON] . У своєму позові позивач не зазначає, що на час отримання та сплати кредиту, вони з відповідачем перебували у шлюбних відносинах, та не застосовує до правовідносин, що виникли вимоги сімейного законодавства, але суд з цим не погоджується та зазначає таке. Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як видно з встановлених судом обставин, кошти, які були отримані відповідачем по кредитному договору, а поручителем за їх повернення була позивач, планувались для витрачання у спільних інтересах сторін, тобто в інтересах сім`ї. Отже, зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором з АТ «УкрСиббанк» № 11335324000 від 17.04.2008 року виникло у позивачки не тільки, як у поручителя, а також і як у подружжя. Враховуючи положення ст. 70 СК України 1/2 частина заборгованості за кредитним договором в сумі 66534,51 грн.(сума до стягнення за рішенням суду), що складає суму 33267 гривень 26 копійок, яку позивачка просить стягнути в порядку регресу з відповідача, є її особистим боргом та з цих підстав стягненню з останнього не підлягає. Щодо іншої Ѕ частини заборгованості за кредитним договором, яка складає 33267 гривень 26 копійок, то вона також не підлягає стягненню з відповідача, виходячи з наступного. Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України. Відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині. Дана позиція підтверджується постановою Великої палати ВС від 30.06.2020 року по справі № 638/18231/15-ц. У відповідності до положень ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 82 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Положеннями частини 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Позивач в обґрунтування позову, з метою доведення факту сплати нею боргу по кредиту особистими коштами за виконавчим листом послалась на показання свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що коли в червні місяці 2019 року [PERSON] у неї запитала чи може її син [PERSON] перерахувати на її картку гроші, пояснивши тим, що у неї немає картки, вона погодилась. 19.06.2019 року на її картку [PERSON] з Польщі були перераховані грошові кошти в сумі 53000 гривень. Після чого вона, разом з [PERSON] та [PERSON] пішла до банку, де у касі дані грошові кошти були перераховані з її картки на інший рахунок з метою погашення боргу [PERSON] . Також показала, що даних грошей [PERSON] не вистачало для погашення заборгованості по кредитному договору та він ще у когось позичав гроші, з метою погашення усього боргу по кредитному договору. Їй відомо, що кошти, які були переслані [PERSON] для погашення кредитної заборгованості останньому [PERSON] не повертались. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що знав про те, що батьки у 2008 році оформили у банку кредит та сплачували його, потім перестали сплачувати внаслідок чого по кредитному договору утворилась заборгованість. У червні 2019 року, коли він був в Польщі, йому зателефонували батьки та попросили переслати грошові кошти для погашення заборгованості по кредитному договору. Він 19.06.2019 року перерахував на картку [PERSON] грошові кошти у розмірі 53561,00 гривні, але знав, що цих коштів не достатньо, тому він зателефонував до свого знайомого [PERSON] , який мешкає у м. Новий Буг, та попросив його дати у борг гроші, на що останній погодився та надав його батьку [PERSON] 500 доларів США та 200 євро. Цього ж дня були перераховані грошові кошти в рахунок погашення боргу по кредитному договору. У квітні 2020 року мама [PERSON] продала свою та його земельну ділянку з метою повернення боргу [PERSON] та йому. Про те чи брав батько [PERSON] гроші у [PERSON] з метою погашення кредитного боргу йому не відомо. Також додав, що він звертався до [PERSON] з проханням повернути йому гроші, які ним були надані для погашення кредиту, але [PERSON] було відмовлено у поверненні йому цих коштів. Показання вказаних свідків ( [PERSON] та [PERSON] ) підтверджують факт перерахунку коштів за боргом перед ТОВ ФК "Позика" 19.06.2019 року, але, на переконання суду, є недопустимими доказами сплати [PERSON] особистих грошових коштів, як поручителем заборгованості за кредитним договором, оскільки, як вбачається з наданих суду доказів стороною позивача, погашення заборгованості в сумі 71346,00 гривень ( з яких 64860 гривень 02 копійки була заборгованість за кредитним договором, 6485 гривень 98 копійок виконавчий збір) здійснювалось за рахунок коштів сина сторін [PERSON] в сумі 53561 гривні 53 копійок, та інших позичених відповідачем [PERSON] у третьої особи грошових коштів в сумі 17784 гривні 47 копійок( 500 доларів США та 200 євро). Належних, достовірних, допустимих та однозначних доказів отримання в позику від третьої особи грошових коштів та повернення таких, саме позивачем [PERSON] , як цій особі так і сину [PERSON] , суду не надано. Крім того, з виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, що 19.06.2019 року нею отримано від [PERSON] переказ 53561 гривня 53 копійки, які вона отримала як готівку у відділенні Новобузьке № 1 в сумі 53560 гривень 00 копійок; 06.08.2019 року нею отримано від [PERSON] переказ в сумі 18660 гривень 13 копійок, який перерахований в сумі 17554 гривні 10 копійок ТОВ «Фінансова компанія «Позика»; 24.10.2019 року нею отримано від [PERSON] переказ в сумі 11461 гривні 19 копійок, які вона отримала як готівку у відділенні Новобузьке № 1 в сумі 11314 гривень 00 копійок( а.с.16,17). Зміст виписки з особового рахунку свідка [PERSON] , вказує на неодноразове здійснення переказів [PERSON] грошових коштів, які, в подальшому, або знімались, як готівка, або надсилались, вже після закриття виконавчого провадження, де стягувачем було ТОВ ФК «Позика» (20.06.2019 року), цій же фінансовій компанії (06.08.2019 року). Крім того, в обґрунтування сплати боргу стягувачу особистими коштами позивач надала суду копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 квітня 2020 року, яка їй належала, пояснивши, що суму, отриману від продажу цієї земельної ділянки вона повернула сину [PERSON] , який 19.06.2019 року позичив їй кошти для сплати боргу перед ФК «Позика». Як видно з договору, земельна ділянка була продана [PERSON] [PERSON] за ціною 41971 гривня 55 копійок(а.с.134-137). На переконання суду, даний доказ також є неналежним та недопустимим, що стосується предмета доказування, оскільки він прямо не доводить факту передачі таких грошових коштів [PERSON] позивачкою, а також вказує на те, що на час здійснення розрахунку зі стягувачем [PERSON] особистих коштів не мала. Відповідач [PERSON] , в своїх запереченнях, послався на те, що борг за виконавчим листом сплачувався ним за рахунок його особистих коштів, оскільки позивач не працювала, будь-якого доходу не мала, та не довела наявність у неї такого доходу, за рахунок якого вона могла сплатити борг. [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень надав суду копію розписки від 17.06.2019 року, за якою він отримав у своєї матері [PERSON] в борг в розмірі 85000 гривень, за рахунок яких ним була сплачена заборгованість перед банком( а.с.34), а також податкову декларацію платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця [PERSON] за 2019 рік, з якого вбачається отримання доходу в сумі 420520 гривень ( а.с.41). Крім того, в судовому засіданні, за клопотанням відповідача, був допитаний свідок [PERSON] , який повідомив, що 17.06.2019 року він був присутній під час передачі грошових коштів в борг [PERSON] [PERSON] , у розмірі 85000 гривень. Вказані докази відповідача ані спростовують, ані підтверджують твердження позивача [PERSON] про сплату нею особистих коштів на погашення заборгованості перед стягувачем ТОВ ФК «Позика», які вона доводить суду, оскільки прямих доказів сплати саме цієї суми з позичених в [PERSON] [PERSON] в рахунок боргу перед стягувачем суду відповідачем не надано. Разом з тим, сплата усіх сум боргу за виконавчим провадженням, де боржником є відповідач [PERSON] , а також платіжні документи, складені на його ім`я, переконують суд в тому, що [PERSON] за виконавчим провадженням платежі не здійснювались. Будь-яких інших належних та достовірних доказів на підтвердження, як наявності у [PERSON] , на час сплати вказаних сум грошових коштів, так і реальної передачі їх стягувачу, позивачка суду не надала. Також нею не було доведено такого матеріального стану, який би міг дозволити сплатити особисті кошти за кредитом відповідача. Виходячи з встановлених судом обставин та досліджених доказів, суд вважає недоведеними позовні вимоги, [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів в порядку регресу, а тому позов підлягає відмові у задоволенні.

Outcome: dismissed