Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

21 вересня 2022 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Концерну «Військторгсервіс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Позовна заява мотивована тим, що наказом тво генерального директора Концерну «Військторгсервіс» від 07.09.2020 № 117 створена філія «Південно-Центральна» Концерна «Військторгсервіс», у якій позивач працювала на посаді бармена ресторану дільниці «Готель «Братислава» філії «Південно-Центральна» Концерну «Військторгсервіс» згідно наказу № 51-К від 20.07.2021. Наказом тво генерального директора Концерну «Військторгсервіс» № 12 від 24.01.2022 прийнято рішення про ліквідацію філії «Південно-Центральна» Концерну «Військторгсервіс», та наказом № 11-АГ від 31.01.2022 передано основні фонди, нематеріальні активи, товари, сировину та інші матеріальні цінності, малоцінні предмети, власного капіталу та зобов`язання філії «Південно-Центральна» Концерну «Військторгсервіс» до філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс». 11.05.2022 [PERSON] звільнена за власним бажанням, але розрахунок на момент звільнення з нею не проведено, на письмові звернення щодо виплати заборгованості по заробітній платі відповідач не реагував. Заборгованість по заробітній платі за період з березня 2022 року по квітень 2022 року включно складає 5898,16 грн (в тому числі податки 1150,14 грн), компенсація за невикористану відпустку за період роботи в філії «Південно-Центральна» Концерну «Військторгсервіс» в сумі 3766,37 грн (в тому числі податки 734,45 грн), що разом складає 9664,53 грн (в тому числі податки 1884,59 грн). Крім того, позивачу не виплачено кошти в сумі 854,12 грн за період тимчасової непрацездатності за період з 05.01.2022 по 10.01.2022, на підставі медичного висновку № STXT-939-7С3М-FЕ36, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Посилаючись на вищевказані обставини позивач просила суд задовольнити позов. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю на момент розгляду справи предмета спору, оскільки заборгованість відповідача по заробітній платі погашена. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено,\~що наказом\~начальника філії «Південно-Центральна» Концерну «Військторгсервіс» № 51-К від 20.07.2021, [PERSON] прийнято на посаду покоївки дільниці готель «Братислава» філії «Південно-Центральна» Концерну «Військторгсервіс» з 21.07.2021 з посадовим окладом 5567 грн на місяць (а.с.7). Наказом тво генерального директора Концерну «Військторгсервіс» № 11-АГ від 31.01.2022 прийнято рішення про передачу основних фондів, нематеріальних активів, товарів, сировини та інших матеріальних цінностей, малоцінних предметів, власного капіталу та зобов`язань філії «Південно-Центральна» Концерну «Військторгсервіс» до філії «Східна» Концерну «Військторгсервіс» (а.с.8-9). Наказом тво начальника філії «Південно-Центральна» Концерну «Військторгсервіс» № 10-ф від 11.05.2022 звільнено [PERSON] з посади покоївки дільниці готель «Братислава» філії «Південно-Центральна» Концерну «Військторгсервіс» з 11.05.2022 за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, із вказівкою здійснення розрахунку відповідно до чинного законодавства (а.с.10). Згідно відомостей довідки філії «Південно-Центральна» Концерну «Військторгсервіс» від 31.05.2022 № 2, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з березня 2022 року по квітень 2022 року складає 5898,16 грн, компенсація за невикористану відпустку 3766,37 грн, а всього 7779,94 грн (а.с.5). Листом від 05.07.2022 позивач зверталася до відповідача з клопотанням про виплату їй заборгованості по заробітній платі (а.с.13). Частиною першою\~статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою\~статті 1 Закону України «Про оплату праці», визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» N 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року N 8-рп/2013 у справі N 1-13/2013 зазначено, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Відповідно до ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Статтею 110 КЗпП України\~передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Аналогічна норма міститься в\~статті 30 Закону України «Про оплату праці», яка доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до вимог ч. 1ст.\~47\~КЗпП України на власнику або уповноваженому ним органі лежить обов`язок в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Статею 116\~КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частинами третьою, четвертою статті\~12, частинами першою, шостою статті\~81ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. За змістом положень статей\~115,116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум. Згідно відомості розподілу виплат філія «Східна» Концерну «Військторгсервіс» від 06.10.2022, [PERSON] виплаченого 7779,95 грн заробітної плати. Таким чином, судом встановлено, що на стадії розгляду справи відповідачем виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі, та компенсацію за невикористану відпустку. Разом з тим, грошові кошти у розмірі 854,12 грн за тимчасову непрацездатність позивача за період з 05.01.2022 по 10.01.2022, що підтверджується медичним висновком № STXT-939-7С3М-FЕ36виплачено не було, тоді як кошти були перераховані на спеціальний рахунок відшкодування соціальних виплат, згідно заявки філії «Південно-Центральна»\~Концерну «Військторгсервіс»,а відтак підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. При цьому здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного суду України від 21.01.2015 у справі №6-195цс14. Згідно довідки філія «Східна» Концерну «Військторгсервіс» № 23 від 14.09.2022, середня заробітна плата [PERSON] за останні два місяці складає 6184,06 грн (а.с.6). Враховуючи те, що позивач була звільнена з роботи 11.05.2022, а повний розрахунок проведений відповідачем 06.10.2022, відповідно на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 4,5 місяці, та становить 27828,27 грн (6184,06 х 4 = 24736,24 + 3092,03 (6184,06 : 2 = 3092,03) = 27828,27 грн. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення заробітної плати, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial