Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

21 лютого 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми авансу. В обгрунтування своєї пзовної зазначив, що 11.01.2022 року [PERSON] дав грошові кошти у сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США громадянину України [PERSON] як авансовий платіж за продаж йому приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке йому повинен був продати останній відповідно до домовленості протягом січня 2022 року. Крім того, останніми погоджено, що остаточний платіж становить 49 500 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот) доларів США. Отримання від Позивача грошових коштів у вищезазначеному розмірі підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою від 11.01.2022 року про отримання авансу. Станом на кінець січня 2022 року відповідачем повідомлено позивачу про те, що підвищено ціну приміщення та за погодженою раніше ними ціною відчужувати приміщення не буде, а також позивачу необхідно буде сплатити додаткові витрати у вигляді податків відповідача під час здійснення купівлі- продажу приміщення, хоча таких вимог відповідачем до передачі авансу не ставилося. Протягом січня місяця 2022 року відповідач не продав приміщення за адресою: [ADDRESS] , за погоджену ціну та умови, що дає підстави стверджувати про невиконання відповідачем досягнутих домовленостей. Згодом на початку лютого 2022 року позивач дізнався з державного реєстру прав власності про нерухоме майно, що приміщення за адресою: [ADDRESS] , взагалі не належить відповідачу, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Отже, фактично відповідач вів в оману позивача відносно того, що він є власником вище вказаного приміщення та може його продавати або має право його продати. На підставі вище викладеного позивачем прийнято рішення відмовитись від наміру придбати приміщення. В подальшому 07.02.2022 на адресу відповідача була направлена позивачем вимога про повернення суми авансу. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~надав відзив,\~відповідно до\~якого у\~задоволені позову\~проси відмовити\~посилаючись на\~те,\~що11.01.2022 між ним та [PERSON] укладена домовленість, щодо продажу приміщення. Того ж дня, був сплачений авансовий платіж у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США від загальної суми 52000 (п`ятдесят дві тисячі) доларів США. Відповідно до умов укладеної між нами домовленостей, він як власник приміщення протягом одного місяця повинен звільнити приміщення від своїх речей та підготувати усі необхідні документи для подальшого укладання договору купівлі-продажу між нами, а саме підготувати звіт про незалежну оцінку вартості майна. Усе це, за попереднім погодженням з позивачем було виконано за рахунок авансу. Після отримання від позивача авансового платежу на підтвердження готовності укладання подальшої угоди з боку позивача, він почав вивозити з приміщення свої речі, що загалом зайняло - 3 дні, так як на момент продажу у нежитловому приміщені знаходилось виробництво, та магазин в житловому. 01.02.2022 року він зробив оцінку приміщення, яка знадобиться нотаріусу для подальшого оформлення договору купівлі-продажу, на підготовку документів оцінки приміщення потребувався певний час, а також підготував усі документи для укладання угоди та передачі даних приміщень позивачу у власність та оформлення у нотаріуса договору купівлі-продажу. Станом на 01.02.2022 року ним був зібраний та підготовлений увесь необхідний пакет документів для укладання угоди. 01 лютого 2022 року він звернувся до позивача з повідомленням через Вайбер, з підтвердженням, що з його боку всі зобов`язання виконані та з питанням коли йому прибути до нотаріальної контори для оформлення договору купівлі-продажу. Однак позивач направив йому листа з вимогою повернути суму авансу, дана вимога була складена 07.02.2022 року. Підставою для повернення коштів позивач зазначає, що він протягом місяця не здійснив підписання договору купівлі-продажу, хоча, нотаріус якого запропонував позивач, був готовий провести оформлення 11-12 лютого 2022 року. Відносно ціни, вона залишається незмінною та з відрахуванням авансового платежу в розмірі 2500(дві тисячі п`ятсот) доларів США, який ним був отриманий 11.01.2022 року, становить - 49 500(сорок дев`ять тисяч п`ятсот) доларів США. Окрім того, за їх домовленостями позивач взяв на себе обов`язок сплатити усі витрати у нотаріуса у тому числі усі податки. Дана домовленість склалась у зв`язку із економією позивача на послугах ріелтора, якому він не сплачує, та провести угоду безпосередньо з продавцем, це було прохання позивача на яке він погодився. Ним були витрачені кошти на звільнення приміщень від речей, виготовлення звітів, підготовку приміщень до оформлення договору купівлі-продажу. Таким чином, з його боку були виконанні усі умови домовленості, а отже позивач не може вимагати з нього повернення авансового платежу через невиконання вимоги договору. Натомість він не заперечує проти оформлення договору купівлі-продажу на умовах які були нами погоджені та викладені вище. В даному випадку між сторонами було укладено договір про наміри лише у простій письмовій формі, а виникли наміри придбати в нього об`єкти нерухомості, які не були реалізовані з вини позивача, вказують на порушення саме з боку відповідача умов угоди. Дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.01.2022 року [PERSON] надав грошові кошти у сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США громадянину України [PERSON] як авансовий платіж за продаж йому приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке йому повинен був продати останній відповідно до домовленості протягом січня 2022 року. Крім того, останніми погоджено, що остаточний платіж становить 49 500 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот) доларів США., що не заперечувалось сторонами. Отримання від позивача грошових коштів у вищезазначеному розмірі підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою від 11.01.2022 року про отримання авансу. Протягом січня місяця 2022 року відповідач не продав приміщення за адресою: [ADDRESS] , за погоджену ціну та умови. Згодом на початку лютого 2022 року позивач дізнався з державного реєстру прав власності про нерухоме майно, що приміщення за адресою: [ADDRESS] , взагалі не належить відповідачу, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. На підставі вище викладеного позивачем прийнято рішення відмовитись від наміру придбати приміщення. В подальшому 07.02.2022 на адресу відповідача була направлена позивачем вимога про повернення суми авансу, протее до цього часу кошти відповідачем повернуті не були. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, серед іншого, договори та інші правочини. Згідно із вимогами\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконання. Статтею 530 ЦК України\~визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18, який є обов`язковим на підставі положень ч.4\~ст. 263 ЦПК України, аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Крім того, слід зазначити, що аналогічний правовий висновок викладено і у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року в справі №6-176цс12. Зокрема, Судова палата в цивільних справах Верховного Суду України зазначає, що згідно із ч. 2\~ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника за попереднім договором платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов`язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства. В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2012 року, від 14 березня 2012 року, від 27 липня 2011 року у справах про стягнення авансових платежів, сплачених за попередніми договорами і розірвання таких договорів суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в разі не укладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до\~ст. 570 ЦК України\~не завдатком, а авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст. 546 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1\~ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно зі\~ст. 570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі - продажу нежитлового приміщення. Оскільки договір купівлі - продажу нежитлового приміщення, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовились укласти такий догововір у майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 2500 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Таким чином, сума грошових коштів, сплачених в якості авансу в розмірі 2500 доларів США на день ухвалення рішення становить 91421,50 грн. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України у розмірі 1488,60 грн. судового збору. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім того, відповідно до ч.9, ч.12 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом було оформлено ордер серії ВН № 1128981 від 21.02.2022 року на представництво інтересів [PERSON] на підставі договору про надання правої допомоги 01/02-У/2022 від 01.02.2022, та надано рахунок № 6 від 21.02.2022 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved