Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

Позивач ПрАТ «ПРОСТО-страхування» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди. На обґрунтування заявлених вимог позивач у позовній заяві зазначає, що 13.03.2020 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ТОВ «МІРЕНТ ГРУП» уклали договір страхування серії PKS.50 № 200070 майнових інтересів власника автомобіля «Audi Q8», реєстраційний номер [NUMBER] . 27.09.2020 року на автодорозі Київ - Одеса відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль «Renault Trafic», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та застрахований автомобіль «Audi Q8», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Відповідно до Постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.10.2020 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до Звіту № 147709 від 09.10.2020 року матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Audi Q8», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 233101,92 грн., а відповідно до Рахунку фактури № 320092819 від 28.09.2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi Q8», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 240532,55 грн. Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 23.10.2020 року співробітниками АТ «ПРОСТО-страхування» було складено страховий акт № 147709, відповідно до якого страхове відшкодування становить 231032,55 грн. Відповідно до платіжного доручення № 15943 від 23.10.2020 року АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування за пошкодження транспортного засобу «Audi Q8», реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 231032,55 грн. Таким чином, фактичні витрати АТ «ПРОСТО-Страхування», пов`язані з цим страховим випадком складають 231032,55 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до Полісу № AP/7464925. Відовідно до даного витягу ліміт за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 130000,00 грн., франшиза 200000 грн. Враховуючи наведене, АТ «ПРОСТО-страхування» з метою захисту своїх інтересів звернулося до ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування. За результатами розгляду даної заяви ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 128000,00 грн., які 19.04.2021 року було перераховано на рахунок АТ «ПРОСТО-страхування». Відтак, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 103032,55 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн та оплатою професійної правової допомоги в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.10.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву. Відповідно до яких, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Оскільки, позов є не обґрунтований, не справедливим, не правомірним. Позивачем до позовної заяви не надано Умов Договору, протоколу огляду до Звіту про розмір матеріального збитку. Також, Позивачем невірно розраховано суму страхового відшкодування. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у прохальній частині позовної заяви просить розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду позовної заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 13.03.2020 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ТОВ «МІРЕНТ ГРУП» уклали договір страхування серії PKS.50 № 200070 майнових інтересів власника автомобіля «Audi Q8», реєстраційний номер [NUMBER] . 27.09.2020 року близько 20 год. 15 хв. на а/д М-05 а/д Київ-Одеса 25 км, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «RENAULT TRAFIC» д.н.з. [NUMBER] , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та за її зміною при перестроюванні не надав переваги у русі автомобілю по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, та скоїв з ним зіткнення. В результаті ДТП обидва вищевказані транспортні засоби, отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.10.2020 року, [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент вчинення ДТП була застрахована у ТзДВ «СК «Альфа-Гарант». 29.09.2020 року власник пошкодженого транспортного засобу «Audi Q8», реєстраційний номер [NUMBER] ТОВ «МІРЕНТ ГРУП» звернувся до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» з повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку. Відповідно до Звіту № 147709 від 09.10.2020 року матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «Audi Q8», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 233101,92 грн. З Рахунку фактури № 320092819 від 28.09.2020 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi Q8», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 240532,55 грн. Відповідно до страхового акту № 147709 від 23.10.2020 року АТ «ПРОСТО-страхування» визнано дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 231032,55 грн. Виконуючи взяті на себе зобов`язання за Договором страхування, АТ «ПРОСТО-страхування», виплатило Страхувальнику страхове відшкодування за пошкодження транспортного засобу «Audi Q8», реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 231032,55 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 15943 від 23 жовтня 2020 року. АТ «ПРОСТО-страхування» з метою захисту своїх інтересів звернулося до ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування. 19.04.2021 року ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування - в розмірі 128000,00 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 103032,55 грн. З метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено Претензію про відшкодування збитків в порядку регресу. Проте, дана вимога залишилась поза увагою останнього. Вирішуючи спір по суті, суд звертає увагу на наступне. Згідно ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов Договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, як страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься в ст.27 Закону України «Про страхування». Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У статтях 28, 29 зазначеного Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди». Отже, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням - 103032,55 грн., а тому стягує з відповідача на користь позивача вказану суму. Заперечення сторони відповідача, що викладені у відзиві, суд приймає критично, оскільки всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було надано належних та достатніх доказів на спростування обставин викладених відповідачем. В частині вимог про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. За приписами ст. ст. 137, 141 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин позивачем суду надано належні та допустимі докази, що підтверджують витрати позивача на професійну правничу допомогу, а саме детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних для надання правової допомоги, договір про надання правової допомоги № 1 від 02.01.2020 року, згідно рахунку №8 від 01.04.2021 року платіжне доручення №5716 від 02.04.2021 від ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на користь АБ «Синюк та партнери» на загальну суму 82 000,00 грн. Відповідно наданого акту прийому-передачі виконаних робіт, згідно умов договору вбачається, що позивач поніс витрати на правничу допомогу у зв`язку із розглядом цивільної справи на загальну суму 5000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи вищенаведене, з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. На підставі,

Outcome: approved