Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

22 серпня 2022 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач [PERSON] , посилаючись на статті 110, 112, 113 СК України, просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 16 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 195. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 листопада 2013 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №195. За час шлюбу в них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є те, що з січня 2022 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. Позивач та відповідач живуть самостійним життям, а тому шлюб існує формально, подальше збереження шлюбу протирічить інтересам позивача. На час подання позову спірні питання про поділ майна відсутні. Після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з відповідачем. Ухвалою судді від 02 вересня 2022 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд на 28 вересня 2022 року. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, часу і місце судового засідання повідомлений належним чином. В матеріалах справи знаходиться клопотання позивача, в якому він просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 16 листопада 2013 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що 16 листопада 2013 року складено відповідний актовий запис за № 195. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.6). Під час шлюбу в них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, матір`ю позивач, що підтверджується їх свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.7,8). Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для розірвання шлюбу є те, що з січня 2022 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. Позивач та відповідач живуть самостійним життям, а тому шлюб існує формально, подальше збереження шлюбу протирічить інтересам позивача. Відповідно до\~положень статті\~51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Закон України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно зі статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у частині першій статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Як вбачається зі змісту позовної заяви, після розірвання шлюбу, діти залишаються проживати з відповідачем. Зазначені обставини підтвердила і відповідач у поданій до суду заяві (а.с.26). Спір про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, на час розгляду справи відсутній. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до статті 113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У поданій до суду заяві відповідач [PERSON] просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] ( а.с.26). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини 1 статті 142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 992,40 гривень, який він просив не стягувати з відповідача на його користь, про що зазначив у позовній заяві. За змістом частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначено у частині 3 цієї статті, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті та позивач просив не стягувати з відповідача судовий збір, сплачений при поданні позову, то, виходячи зі змісту статей 141- 142 ЦПК України, на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 496 гривень 20 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, з відповідача на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved