Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. 26 листопада 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] «про стягнення боргу кредитором спадкодавця», в якому просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на їх користь 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 52 копійок - заборгованість за кредитним договором б/н від 04.10.2011 року та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок. 23 червня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з заявою про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на їх користь 3005 (три тисячі п`ять) гривень 20 копійок - заборгованість за кредитним договором б/н від 04.10.2011 року та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок. Позиція позивача: В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 04.10.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами", які викладені на банківському сайті "www.privatbank.ua" складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, копії яких додаються до позовної заяви. Заявою позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в "ПриватБанку", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі - надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.12.2015 року. Згідно ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 608,1218,1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час, як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Виходячи з наведеного, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 29.11.2015 року по 29.05.2015 року. У даному випадку спадкоємцями, які постійно поживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] та [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначено: [ADDRESS] . За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`являти свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або на частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. На виконання вимог вищезазначеної норми закону, позивачем 25.07.2017 року була направлена претензія кредитора до Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори та 08.09.2017 року отримана відповідь Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, в якій зазначалося, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявою про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ "ПриватБанк". Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ч. 1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Таким чином, відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбувалося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України так, як відповідач не відмовилася від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки - 6 місяців від дня відкриття спадщини, а відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 29.11.2017 року до спадкоємців позичальника [PERSON] та [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, проте ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 04.10.2011 року становить - 5675,52 грн., яка складається з нарахованої пені у розмірі 5675,52 грн. 23.06.2021 року Позивач подав до суду заяву в якій зменшив розмір позовних вимог до 3005 (три тисячі п`ять) гривень 20 копійок, скориставшись правом передбаченим ст..13 ЦПК України. Крім того Позивачем було подано до суду Відповідь на відзив, в якій були викладені обставини, що вже вказані в позовній заяви, за винятком посилання щодо строків позовної давності. Позивач зазначив, що згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.І ст. 259 ЦК України). Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Позивач звернув увагу на те, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануїтет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Отже, строк випущеної кредитної картки [NUMBER] мала термін дії по останній день вересня місяця 2015 року. Таким чином Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача із позовною заявою - до спливу строку позовної давності, у зв`язку з цим, строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду. Одночасно ст. 526 ЦК України наголошує нам, що Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, Відповідач належним чином зобов`язання за Кредитним Договором не виконав. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити уточнені позовні вимоги Банку в повному обсязі. Позивач надав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позиція відповідачів: Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк, на адресу суду надала Відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги вона не визнає в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування Відзиву вказала, що [INFO] помер її батько, про що було повідомлено Банк в грудні 2015 року та надано свідоцтво про смерть [PERSON] . Свідоцтво про смерть було надано до Банку, оскільки після смерті батька працівники банку почали надзвонювати усім родичам, щодо сплати боргу. В грудні 2020 року, банк будучи обізнаними про смерть [PERSON] , повідомив в усному порядку про те, що жодних претензій до відповідачів не мають. Також позивач у своїй позовній заяві стверджує про те, що відповідачі проживали з померлим за однією адресою, але жодного доказу не надає, дійсно вони були зареєстровані за однією адресою, але проживали за різними. Вона взагалі мала сою родину та проживала окремо, в [ADDRESS] зі своєю родиною, та не були пов`язані спільним побутом, ані вона, ані її мати [PERSON] з померлим [PERSON] , спільного господарства з ним не вели з 2010 року. Про те, що батько мав боргове зобов`язання перед банком їй з матір`ю не було відомо, бо останні п`ять років свого життя батько [PERSON] , проживав з іншою жінкою за іншою адресою, хоча і був одружений з матір`ю. За життя батьком не придбав та не мав у своїй власності жодного майна та спадкова справа після смерті ними не відкривалася, бо не було майна для прийняття спадщини. Сам факт смерті особи та наявність у нього боргових зобов`язань перед позивачем не може слугувати підставою для виконання вказаних зобов`язань спадкоємцями. Які не отримали жодних спадкових прав чи спадкового майна. Вважає, що позовні вимоги банку не підлягають задоволенню, будь-якого спадкового майна не було, тому вони могли б відповідати за кредитними зобов`язаннями [PERSON] лише в межах вартості спадкового майна, таким чином підстав для задоволення позову немає. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, адже кредитний договір між [PERSON] та позивачем було укладено 04.10.2011 року, а до суду позивач звернувся лише у листопаді 2018 року. За положеннями ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. А тому, виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Позивач також не надав суду доказів, які підтверджують, яке саме майно ми прийняли у спадок та яка його вартість, що унеможливлює стягнення з нас заявлених позивачем грошових коштів, тому просить відмовити в задоволені позовних вимог AT КБ «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості кредитора спадкодавця в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк, на адресу суду Відзив на позовну заяву не надала, але надала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги вона не визнає в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні та врахувати Відзив наданий її донькою та просила суд розглянути справу без її участі. Заяви, клопотання, процесуальні питання. 26 листопада 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] «про стягнення боргу кредитором спадкодавця». 26 листопада 2018 року протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано в провадження судді Івченко Т.П. 28 лютого 2019 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням(викликом)сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 24 липня 2020 року через канцелярію суду Позивачем подано клопотання про доручення письмових доказів до матеріалів справи, які були долучені. 21 квітня 2021 року через канцелярію суду Відповідачем [PERSON] надано Відзив на позовну заяву та заяву в якій вона просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. 13 травня 2021 року через канцелярію суду від Відповідача [PERSON] надійшла заява в якій вона просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. 07 червня 2021 року через канцелярію суду від позивача надійшла Відповідь на Відзив. 23 червня 2021 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про розгляд справи без участі їх представника та про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Інші процесуальні дії не проводились. Фактичні обставини встановлені судом. 04 жовтня 2011 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 6000,00 грн. (а.с.46). Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором. Позивальник, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 50). Позичальник [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на дату смерті заборгованість позичальника перед позивачем за кредитним договором № б/н від 04 жовтня 2011 року, згідно уточненого розрахунку наданого до суду після зменшення розміру позовних вимог становить 3005,20 грн (а.с.149). Позичальник з 08 грудня 1983 року по час смерті та відповідач [PERSON] з 08 грудня 1983 року та [PERSON] з 14 лютого 1995 по теперішній час були зареєстровані проживаючими за однією й тією ж адресою: [ADDRESS] (а.с.47,48,49,67). 25 липня 2017 року позивачем на адресу Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори листом вих. № SAMDN 55000049411834 була направлена претензія кредитора в порядку статті 1281 ЦК України (а.с53-54). З відповіді Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори від 08 серпня 2017 року вбачається, що претензію кредитора до спадкоємців померлого [PERSON] одержано та заведено спадкову справу за № 440/2017, а також роз`яснено позивачу, що довести вимогу до відома спадкоємців [PERSON] нотаріальна контора не має можливості, в зв`язку з тим, що ніхто із спадкоємців для оформлення спадщини не звертався та свідоцтва про право на спадщину ніхто не отримував (а.с.55). 26 жовтня 2017 року позивачем на адресу Відповідачів було направлено Лист-претензія в порядку статті 1281 ЦК України (а.с. 56). Крім того, в матеріалах спадкової справи також відсутня інформація щодо наявності будь-якого майна, яке б могло бути успадковане після смерті [PERSON] 26.05.2021 року на адресу суду Позивачем направлено листа в якому зазначено, що Позичальник [PERSON] (ІПН [NUMBER] , згідно кредитного договору № б/н від 04.10.2011 року отримав картку № [NUMBER] , зі строком дії картки до останнього дня 09.2015 року (а.с.138). Норми права застосовані судом. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Приписами п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст.76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст.627, 628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ч. 1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України. Згідно зі статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Висновки та мотиви судового рішення. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що 02.04.2010 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір на отримання банківських послуг, у зв`язку з чим позивальник підписав заяву № б/н від 04.10.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] було оформлено картка № [NUMBER] , датою відкриття 30.08.2011 зі строком дії картки до останнього дня 09.2015 року. Також матеріали справи містять банківську виписку по рахунку [PERSON] за договором № б/н від 04.10.2011 року. Заборгованість за тілом кредиту за уточненим розрахунком банку за договором від 04.10.2011 року складає 3005,20 грн., яку позивач просив стягнути зі спадкоємців. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 р № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином виписка по картковому рахунку боржника та довідка про отримання кредитних карток, які містяться в матеріалах справи, відносяться до первинних бухгалтерських документів, які підтверджують наявність договірних відносин між банком та боржником. Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за карткою [PERSON] вбачається, що останній користувався кредитними коштами шляхом отримання готівки у банкоматі та відділенні банку, розраховувався ними за товари та послуги, а також здійснював повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що [PERSON] отримував кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням. Надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами апеляційний суд вважає належними та допустимими. Кредитний договір [PERSON] за життя недійсним не визнавався, він користувався кредитними коштами протягом тривалого часу, договір ним виконувався, тобто вносилися платежі, хоч і не своєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості, що в своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та дійсність кредитного договору. Судом встановлено, що Позивальник, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, обов`язок задовольнити вимогу повернути заборгованість, яка на думку банку виникла внаслідок неповернення відповідачем боргу за кредитним договором згідно зі статтею 1219 ЦК України не є таким, що нерозривно пов`язаний з особою спадкодавця, а тому відповідно до вимог чинного ЦК України з його смертю цей обов`язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду № 465/2135/16. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Як вбачається з повідомлення адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 22.02.2019 року та копії паспортів на час своєї смерті спадкодавець [PERSON] , померлий [INFO] був зареєстрований з 08 грудня 1983 року за адресою [ADDRESS] , та разом з ним були зареєстровані відповідачі, дружина [PERSON] з 08 грудня 1983 року та донька [PERSON] з 14 лютого 1995 року. Встановивши, що відповідачі були зареєстровані на час смерті спадкодавця з ним, вони вважається такими, що прийняла спадщину. Доказів того, що протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вони заявили про відмову від неї, матеріали справи не містять і у своєму Відзиві на позов вони зазначають лише про те, що не звертались до нотаріальної контори. Таким чином відповідачі дружина [PERSON] та донька [PERSON] є спадкоємцями після померлого [INFO] [PERSON] . Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. На претензію кредитора, направлену 25 липня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» до Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори про включення кредиторської вимоги в спадкову масу 08 вересня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» отримав листа завідуючої Другої Дніпродзержинської державною нотаріальною конторою, яким вона повідомила банк проте, що на підстави претензії кредитора до спадкоємців померлого [PERSON] заведено спадкову справу за № 440/2017, та повідомлено, що ніхто із спадкоємців для оформлення спадщини після померлого [INFO] [PERSON] не звертався та свідоцтва про право на спадщину ніхто не отримував. 26 жовтня 2017 року позивачем на адресу Відповідачів було направлено Лист-претензія в порядку статті 1281 ЦК України. Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відтак, сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права),а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Така правова позиція вкладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц. 25 липня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» стало відомо про смерть боржника, що підтверджується претензією кредитора, направленою до Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори про включення кредиторської вимоги в спадкову масу. 08 вересня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» отримав листа завідуючої Другої Дніпродзержинської державною нотаріальною конторою, яким вона повідомила банк про те, що після померлого [PERSON] заведена спадкова справа і його претензія долучена до матеріалів справи. Кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, тому він відповідно до положень статті 1281 ЦК України мав право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. 26 жовтня 2017 року позивачем на адресу Відповідачів було направлено Лист-претензія з вимогою погасити борг в добровільному порядку. За таких обставин позивач пред`явив свої вимоги до спадкоємців в строки, визначені статтею 1281 ЦК України. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись із позовом до суду, позивач послався на те, що відповідачі були зареєстровані разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , а тому вважаються такими, що прийняли спадщину після його смерті. Обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємців обов`язку сплатити заборгованість, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості. Позивачем ніяких доказів, крім копії паспортів відповідачів не надано. За встановлених обставин позивач не довів, що відповідачі за правилами частини третьої статті 1268 ЦК України прийняли спадщину, проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки з наданих позивачем копій паспортів відповідачів вбачається, що відповідачі були зареєстровані з позичальником за адресою: [ADDRESS] . Однак доказів того, що вони проживали разом із спадкодавцем не надано, також цей факт Відповідачі спростовують у своєму Відзиві. Також не надано доказів про наявність чи відсутність взагалі спадкового майна після смерті [PERSON] .. Вимоги кредитора можуть бути задоволені в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Належних та допустимих доказів на підтвердження меж та вартості спадкового майна спадкоємців не надано. Оскільки позивачем не доведено його позовні вимоги, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні. АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, представництво інтересів якого в суді здійснювала особа, яка має юридичну освіту, що передбачає знання нею своїх прав та обов`язків у цивільному процесі, якими вона користується на власний розсуд. Суд, дотримуючись принципу диспозитивності розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, що позбавляє його за власною ініціативою збирати докази. Обов`язок доведення обставин на які особа посилається, як на підставу своїх вимог покладається саме на цю особу. Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника. Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 295/15702/20. Крім того, судом враховується правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 572/1497/22. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частинами п`ятою - сьомою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на його необґрунтованість. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Судові витрати. При зверненні із позовом, позивач заявляючи вимоги в порядку Закону України «Про захист прав споживача» не здійснював оплати судового збору. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому, враховуючи відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed