Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

28.09.2021 року позивач звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт проживання із спадкодавцем [PERSON] з 1998 року до моменту відкриття спадщини, тобто до [INFO] , визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , за життя спадкодавець заповіт не залишила, спадкоємці першої, другої та третьої черги, які б прийняли спадщину відсутні, спадщину позивач прийняла фактично, шляхом постійного проживання зі спадкодавцем, відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, однак письмовою відповіддю державного нотаріуса їй було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, якими позовні вимоги визнають та не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , підтвердили той факт, що [PERSON] з 1998 року до моменту відкриття спадщини, тобто до [INFO] постійно проживала однією сім`єю зі спадкодавцем за однією адресою в [ADDRESS] , оскільки у [PERSON] не було своєї сім`ї, позивач замінила їй власну родину, на той час коли вона почала проживати зі спадкодавцем вона була малолітньою, матір виїхала на заробітки та залишила дівчинку з бабусею, відносини, які склалися між ними, як між бабусею та онучкою, були дуже люблячими та сімейними. Вислухавши позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить: - житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору забудови за реєстровим номером 2-1921 від 11.05.1966 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської нотаріальної контори Уманець Н.І., що також підтверджено довідкою № 991 від 13.10.2022 року виданою КП «Ізмаїльське МБТІ». Відповідно до технічного паспорта виготовленого ФОП [PERSON] станом на 21.07.2022 року житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] побудовано в період 1979-1989 роки. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. У своєму листі № 8.4-35/18/1 від 23.02.2016 року, Міністерство юстиції України зазначило: «Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі». Отже, будинки, які побудовані до 1992 року не підлягають введенню в експлуатацію, не належать до самочинного будівництва і документом, який підтверджує відповідність його будівельним нормам, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до актового запису про смерть № 1008 від 11.10.2004 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 69905553 від 01.09.2022 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємці першої черги, відповідно до ст. 1261 ЦК України відсутні. Спадкоємцями за законом другої черги відповідно до ст. 1262 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - сестра [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08.04.1952 року Лощинівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 24.11.1973 року Лощинівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 29.01.1962 року Лощинівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області та актовим записом про одруження № 4, складеним 09.07.1963 року Лощинівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] »; - сестра [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 11.02.1965 року Лощинівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 29.01.1962 року Лощинівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області та актовим записом про одруження № 4, складеним 09.07.1963 року Лощинівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Однак спадкоємиці за законом другої черги, відповідно до вимог ст. 1262 ЦК України у встановлений законом строк з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались та постійно зі спадкодавцем за однією адресою не проживали. Спадкоємці третьої черги, відповідно до ст. 1263 ЦК України відсутні. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 1 ст. 1221 ЦК України. Згідно ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулась до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Згідно до ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК\~2947-14\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] тривалий час мешкала зі спадкодавцем у її будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , а саме з 1998 року до моменту відкриття спадщини, тобто до [INFO] , де вони вели спільне господарство, були пов`язані взаємними правами та обов`язками, тобто відносини які склались між нами були сімейними, отже позивач має право на спадкування за законом як спадкоємиця четвертої черги після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України, ці факти підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved