Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

Позивачка звернулася\~до\~суду\~із позовом\~про\~розірвання попереднього\~договору та\~стягнення коштів.\~В обгрунтуванні\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що 22\~грудня 2018\~року між\~ТзОВ «Компанія\~з управління\~активами Оптимум»,\~що діє\~за рахунок\~та в\~інтересах Пайового\~недиверсифікованого венчурного\~інвестиційного фонду\~закритого типу\~«Львівська Мрія\~-\~Інвест» (відповідачем\~1),\~нею,\~позивачкою,\~та ТзОВ\~«Енерджі Плюс\~Україна» (третя\~особа)\~укладено попередній\~договір купівлі-продажу\~нежитлового приміщення,\~зареєстрований приватним\~нотаріусом Львівського\~міського нотаріального\~округу Петруняк\~І.\~В.\~за реєстраційним\~номером \~671.\~Відповідно до\~умов попереднього\~договору,\~його предметом\~є укладення\~сторонами в\~майбутньому договору\~купівлі-продажу\~об`єкта\~(основний\~договір)\~-\~нежитлового приміщення\~в будинку,\~що знаходиться\~у 4-му\~під`їзді на\~1-му\~поверсі,\~за будівельними\~номерами 4а,\~загальна проектна\~площа 99,9\~кв.\~м.,\~в житловому\~будинку за\~номером [ADDRESS] .\~П.2.2.\~попереднього договору\~визначено,\~що сторони\~зобов`язуються\~в майбутньому\~укласти в\~належній формі\~та підписати\~основний договір,\~до підписання\~якого відповідач\~забезпечить введення\~будинку в\~експлуатацію та\~після оформлення\~та реєстрації\~права власності\~за відповідачем\~на об`єкт,\~передає об`єкт\~у власність\~позивачці в\~порядку,\~що встановлений\~цим договором.\~30\~грудня 2020\~року нею,\~позивачкою,\~укладено договір\~поруки із\~ [PERSON] (відповідачем\~2),\~за яким\~ [PERSON] \~поручається перед\~нею,\~позивачкою,\~за виконання\~відповідачем №1\~та ТзОВ\~«Енерджі Плюс\~Україна» зобов`язань\~за попереднім\~договором купівлі-продажу\~нежитлового приміщення\~від 22\~грудня 2018\~року.\~Договором передбачено\~графік сплати\~забезпечувального платежу\~та кінцеву\~дату укладення\~основного договору\~купівлі-продажу\~квартири протягом\~IІ\~кварталу 2020\~року. На виконання договору вона, позивачка, сплатила 1 370\~325 (один мільйон триста сімдесят тисяч триста двадцять п`ять) гривень 00 коп., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків на 22.12.2018р. між відповідачем 1 та нею, позивачкою, за попереднім договором купівлі-продажу квартири №б/н від 22.12.2018 року. Однак, станом на час пред`явлення позову, відповідач №1 свої обов`язки, передбачені розділом 5 попереднього договору, не виконав. У зв`язку з цим вона, позивачка, звернулася до відповідача 1 із вимогою підготувати угоду про розірвання оскаржуваного договору, що останній проігнорував. Зазначає, що відповідач 1 не має наміру контактувати з нею з приводу повернення сплачених коштів, а також ухиляється від підписання угоди про дострокове розірвання оскаржуваного договору. Пунктом 4.4 оскаржуваного договору встановлено, що у випадку його припинення, в тому числі і дострокового в силу розірвання, відповідач зобов`язується повернути позивачу грошові кошти у фактично сплаченому за цим договором розмірі. За змістом положень п. 5.3.1 цього договору позивач має право вимагати від відповідача належного виконання зобов`язань. За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим договором (п.7.1). Таким чином, вона, позивачка, має право вимагати від відповідача повернення грошових коштів у фактично сплаченому за ним розмірі. Відтак, оскаржуваний договір підлягає розірванню з ініціативи позивачки у судовому порядку через грубе порушення його умов відповідачем 1, а сплачений забезпечувальний платіж - стягненню на користь позивачки в повному розмірі. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.03.2022р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі №465/10587/21, призначено у справі підготовче засідання. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.09.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задоволити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~розгляд справи\~проведено судом\~за відсутності\~осіб,\~які беруть\~участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 22.12.2018 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Оптимум», що діє за рахунок та в інтересах Пайового не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу "Львівська Мрія - Інвест", позивачкою [PERSON] та ТОВ «Енерджі Плюс Україна» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до дно пунктів 2.1, 2.2 предметом цього договору є укладення сторонами в майбутньому договору купівлі-продажу об`єкта - нежитлового приміщення в будинку, що знаходиться у 4-му під`їзді на 1-му поверсі, за будівельними номерами 4а, загальна проектна площа 99,9 кв. м., в житловому будинку за номером [ADDRESS] . Сторони зобов`язалися в майбутньому укласти в належній формі та підписати основний договір, до підписання якого відповідач 1 забезпечить введення будинку в експлуатацію та після оформлення та реєстрації права власності за відповідачем 1 на об`єкт, передає об`єкт у власність позивачу в порядку, що встановлений цим договором. Сторони погодили, що вартість (ціна продажу) об`єкта за основним договором дорівнює розміру забезпечувального платежу, що має бути сплачений позивачем згідно з розділом 4 цього договору. Відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків за період 27 грудня 2018 року, підписаного відповідачем 1 та позивачкою, останньою 22.12.2018р. сплачено грошову суму в розмірі 1 370\~325 (один мільйон триста сімдесят тисяч триста двадцять п`ять) гривень 00 коп. На підтвердження внесення першого забезпечувального платежу, в матеріалах справи міститься акт звіряння взаємних розрахунків на 22.12.2018р. між відповідачем 1 та позивачкою за попереднім договором купівлі - продажу об"єкта №б/н від 22.12.2018р., відповідного до якого відповідач 1 підтвердив факт передачі грошових коштів в сумі 1 370\~325 (один мільйон триста сімдесят тисяч триста двадцять п`ять) гривень 00 коп. на виконання попереднього договору купівлі - продажу квартири від 22.12.2018р. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладання основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст.651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За змістом ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 4.4 оскаржуваного договору встановлено, що у випадку його припинення, в тому числі і дострокового в силу розірвання, відповідач зобов`язується повернути позивачу грошові кошти у фактично сплаченому за цим договором розмірі. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. У постанові Верховного Суду від 14.04.2020р. по справі №495/2442/16 висловлена правова позиція, згідно якої під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відтак, зважаючи на те, що відповідачі не виконали належним чином умови попереднього договору, такий слід розірвати, та повернути позивачці кошти в сумі 1 370\~325 (один мільйон триста сімдесят тисяч триста двадцять п`ять) гривень 00 коп. Суд вважає аргументи позивачки обгрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі. Для спростування доводів позову відповідачі не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не представили. В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що позивачці повернені грошові кошти, як і відсутні докази, що позивачкою безпідставно заявлені позовні вимоги, щодо їх повернення. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Абз. 4 п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викаденого,

Outcome: approved