Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів. У поданій заяві посилався на те, що він із відповідачем зареєстрував шлюб 27.08.2010 року. Від цього шлюбу у них є двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони не підтримують подружніх стосунків та припинили ведення спільного господарства. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.07.2022 року шлюб між сторонами було припинено. Вказував на те, що відповідач виїхала за кордон та не утримує їх спільних дітей. Він разом із синами фактично залишився проживати в [ADDRESS] . Зазначений будинок облаштований усіма необхідними зручностями, дітям створені усі умови, зокрема місце для сну, навчання, ігор та розвитку. Мирним шляхом врегулювати спір щодо можливого спільного проживання дітей разом із ним, [PERSON] відмовляється. Також зазначив, що проживання синів разом із ним, відповідає інтересам дітей. Він має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися їх вихованням. Вважає, що для синів є необхідним контакт із батьком. При цьому він не заперечує проти спілкування хлопчиків із матір`ю. Просив визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Окрім того, [PERSON] вказував на те, що діти перебувають на його утриманні. Він купує їм необхідні речі, одяг, взяття, продукти харчування. При цьому, відповідач як мати дітей зобов`язана приймати участь в утриманні їх синів. Він самостійно не в змозі утримувати дітей, матеріальне становище в них важке. Добровільно між сторонами домовленості щодо сплати аліментів досягнуто не було. Просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Відповідачем відзив на позов подано не було. Ухвалою суду від від 29.08.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та витребувано від Служби у справах дітей ЧМР письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей. У подальшому, ухвалою суду від 19.09.2022 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник у підготовчому засіданні позов підтримали. У судове засідання не з`явились, у поданій до суду заяві позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась. Звернулась до суду з заявою, в якій позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Представник третьої особи Органу опіки та піклування ВК ЧМР у поданій до суду заяві просив розглянути справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом було встановлено, що сторони з 27.08.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.19). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.07.2022 року їх шлюб було розірвано (а.с.19). Від шлюбу у них є дві малолітні дитини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.12-13). Хлопчики з моменту розірвання шлюбу між сторонами проживають разом із батьком, що підтверджується актами оцінки потреб сім`ї від 11.08.2022 року та актом КП «Містосервіс» №117 від 28.07.2022 року (а.с.18). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, детально врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами. За змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 29 Цивільного кодексу України регламентовано, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині першій статті 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи положення частини першої статті 161 СК України, суд зауважує, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Так, на виконання зазначених вимог Закону, судом було встановлено, що батько дітей [PERSON] , призначений наказом командира військової частини [NUMBER] від 27.02.2022 року №48 на посаду стрільця 2 стрілецького взводу з стрілецької роти військової частини [NUMBER] , має заробіток, постійний самостійний дохід. Позивачу належить на праві власності 13/200 часток у праві спільної власності на будинковолодіння [ADDRESS] , тобто останній забезпечений житлом, умови проживання в якому задовільні (а.с.14). Із дослідженого судом акту оцінки потреб сім`ї від 11.08.2022 року та висновку оцінки потреб сім`ї видно, що діти: [PERSON] та [PERSON] забезпечені належним доглядом, здорові, рівень їх розвитку відповідає їх віку (а.с.49-50). Відповідно до наданої суду характеристики Чернівецької ЗОШ №10 від 02.08.2022 року на [PERSON] , учня 6 класу, хлопчик фізично та інтелектуально добре розвинений, систематично відвідує школу, за весь час навчання виявив себе як здатний і старанний учень. Учень забезпечений усіма шкільними приладдями та технічним забезпеченням. Батьки приділяють належну увагу вихованню й навчанню сина (а.с.17). Окрім того, суду було надано характеристику на учня 2-А класу [PERSON] , [INFO] , в якій навчається дитина. Із змісту наданої характеристики вбачається, що [PERSON] має навчальні досягнення достатнього рівня. Батьки приділяють належну увагу вихованню сина. Постійно підтримують зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідують консультації з вчителями (а.с.16). Позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та їх діти: [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до акту №117 від 28.07.2022 року вбачається, що [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] фактично проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.18). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 11.08.2022 року, було проведено обстеження умов проживання у будинку [ADDRESS] . У дітей окрема кімната, двохярусне ліжко, 2 письмові столи, ноутбуки, забезпечені усі необхідні умови проживання (а.с.39-40). Батько дітей [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні не перебуває. Частинами 5, 6 ст. 19 СК України регламентовано, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На виконання зазначених положень Закону, 16.09.2022 року Органом опіки та піклування було надано суду Висновок №01/02-24/3217 про доцільність визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] , не порушуючи права матері [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім того, суд враховує, що постанові від 17.10.2018 року №402/428/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи, зокрема те, що відповідачем не надано суду жодних доказів щодо створення належних умов проживання дитини, оцінивши всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дітей за його місцем проживання обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне: Як було встановлено судом відповідач [PERSON] записана як мати в свідоцтвах про народження дітей, запис про материнство не оспорювала. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у частці від доходу матері. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Доказів працевлаштування відповідача та одержання нею доходів суду надано не було. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік", прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років на місяць складає 2201 гривня, на дітей віком від 6 до 18 років - 2744 гривень. Одночасно частиною другою статті 182 СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022рік» становить 1372 грн. 00 коп. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, обов`язок позивача по утриманню дітей, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із відповідача аліменти на його користь у розмірі 1/3 частки її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 04.08.2022 року.

Outcome: approved