Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачі більше п`ятнадцяти років відсутні в його житловому приміщенні без поважних причин, а тому втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повторно в судове засідання не з`явилися. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 квітня 2005 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7109992 від 26 квітня 2005 року є власником житлового будинку 1/15 частини квартири [ADDRESS] . Інша частина вказаної квартири належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з будинкової книги в квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] з 11 вересня 1984 року, [PERSON] з 05 червня 1992 року, [PERSON] з 26 лютого 1993 року, [PERSON] з 09 лютого 2010 року та [PERSON] з 23 липня 2011 року. З акту обстеження матеріально-побутових умов №27/Ц-А складеного депутатом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 17 лютого 2021 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не проживають в квартирі [ADDRESS] з 2006 року. Відтак, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не проживають за вищевказаною адресою з 2006 року, добровільно висилилися з квартири позивача, в якій їх особистих речей немає, витрат по утриманню квартири не несуть. Перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачам позивачем не чинилося. Згідно ч. 1-3 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимогами ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, варто зазначити, що захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач відсутній у житловому приміщенні позивачки більше двох років без поважних причин згаданих у ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено право позивача вимагати визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Таким чином, пред`явлені вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. Крім того, позивачем представлене документальне підтвердження понесених ним судових витрат, які згідно вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved