Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 21.09.2021 року звернулась до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи. Зміст позовних вимог. Позивач свої позовні вимоги мотивує наступним. 22.12.2018 року на залізничній колії поблизу станції Лубни потяг № 15 ( локомотив ЧСА № 75) сполученням «Харків-Рахів» під керуванням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на [PERSON] , який внаслідок отриманих травм помер. 22.12.2008 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018170240001595 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області від 04.06.2020 року вказане кримінальне провадження закрито. Позивачка є дружиною загиблого [PERSON] та внаслідок його смерті зазнала глибоких душевних страждань. Вона тепер позбавлена можливості розраховувати на підтримку та допомогу чоловіка як зараз так і в майбутньому. Позивачка проживала разом із чоловіком на протязі 9 років, що свідчить про стійкість життєвих зв`язків між чоловіком та дружиною. Вони разом вели спільне господарство, допомагали та підтримували одне одного. У шлюбі у них народилось 3 дітей, які на даний час позбавлені батьківського піклування та підтримки. У [PERSON] з`явились додаткові обов`язки про відношенню до малолітніх дітей, оскільки діти потребують все більше її догляду та допомоги. Втрата дітьми батька призвела до сильних душевних хвилювань з боку дітей. Діти стали напівсиротами, вони позбавлені батьківського піклування та турботи. Життя дітей непоправно змінилось, страждання дітей є триваючими. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь 400 000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, а на користь трьох дітей по 450 000 грн. на користь кожної дитини загиблого. Рух справи в суді. 22.09.2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Призначено підготовче судове засідання на 22.10.2021 року. Ухвалою суду від 22.11.2021 року витребувано з Лубенського РВ ГУНП у Полтавській області матеріали кримінального провадження № 12018170240001595. Відповідно до ухвали від 17.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 08.07.2022 року. Згідно ухвали суду від 19.07.2022 року зобов`язано позивача надати на адресу суду оригінали доказів, які було направлено суду згідно переліку документів, які долучено до відзиву на позовну заяву. Станом на момент постановлення рішення, вказана ухвала позивачем не виконана. Виконання сторонами спору вимог ст.ст. 178-180 ЦПК України. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що смерть потерпілого настала винятково внаслідок його вини та внаслідок недотримання ним вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а відтак відповідач взагалі не повинен нести майнову відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду. Вказує про те, що у позивача [PERSON] та потерпілого [PERSON] не були належні сімейні стосунки, про що свідчить рішення суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за сімейну сварку з дружиною у 2015 році та існування рішення Оржицького районного суду Полтавської області за 2016 рік про стягнення з нього аліментів на утримання 3-х його дітей. Крім того, зазначає, що позивачем не надано доказів, щоб підтверджували обсяг пережитого нервового стресу та сильних душевних страждань як нею самою, так і її дітьми. Позивач особисто не з`явилась у судове засіданні, тому не довела, що вона та її діти зазнали душевних страждань. Просив суд, відмовити в задоволенні позовних вимог. 21.12.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, де представник позивача [PERSON] висловлює не згоду з відзивом на позовну заяву, наводить практику ВС у подібних справах, наводить додаткові аргументи стосовно відшкодування моральної шкоди дружині та дітям. Окрім того, висвітлюються питання спільного проживання родини у [ADDRESS] . Вказана родина мала нормальні стосунки та мали спільні плани відносно майбутнього. 28.01.2022 року до суду від відповідача надійшли заперечення де проаналізовано відповідь на відзив та висловлено відповідні аргументи на користь заперечень на позовну заяву. Позиція представників сторін у суді. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові. Додатково пояснив, що 22 грудня 2018 року в м. Лубни, потяг, належний АТ «Укрзалізниця», здійснив наїзд на [PERSON] , внаслідок чого останній помер. Наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між наїздом потягу і смертю потерпілого, підтверджено висновком судово-медичної експертизи. Належність локомотиву потягу саме АТ «Укрзалізниця» підтверджено відповідною довідкою. Позивач є дружиною [PERSON] , а також позивачами є троє малолітніх його дітей. Смертю чоловіка та батька позивачам завдано моральну шкоду. Смерть [PERSON] повністю змінила життя позивача, оскільки він був її чоловіком, який надавав моральну, фізичну та матеріальну допомогу позивачу та їх дітям. Позивачеві завдано душевну травму, яку неможливо відновити. Найбільше від вказаної пригоди постраждали діти, які вже ніколи не матимуть батька. Діти дуже сумують за ним, переживають відповідні душевні хвилювання. Просив стягнути зазначену суму моральної шкоди з відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки, оскільки така відповідальність прямо передбачена діючим законодавством. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Ольховський В.М. заперечував проти позову з підстав, зазначених у відзиві. Додатково пояснив, що за фактом наїзду потягу на [PERSON] було внесено відомості до ЄРДР. Згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа останнього в крові останнього виявлено алкоголь. Потерпілим порушено правила безпеки громадян на залізничному транспорту України, внаслідок чого настала його смерть. Кримінальне провадження за фактом смерті [PERSON] було закрито, вини працівників АТ «Укрзалізниця» встановлено не було. Окрім того, позивач та потерпілий [PERSON] тривалий час не підтримували сімейні відносини, що водиться рішенням суду про стягнення з останнього аліментів на утримання дітей. Крім того, до матеріалів позовної заяви не долучено доказів перенесення душевних страждань та стресу позивачем та її дітьми. Моральна шкода відшкодовуються фізичною або юридичною особою за наявності її вини, а такої вини не існує. Також ппросить врахувати фінансовий стан підприємства, яке у час війни несе значні збитки. Просить відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Виклад фактичних обставин справи та докази, які взято судом до відома. Судом встановлено, що 22.12.2018 року по станції Лубни пасажирський потяг №15 ( локомотив ЧСА № 75) сполученням «Харків-Рахів» під керуванням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на [PERSON] , який внаслідок отриманих травм помер, що доводиться свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] видане Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Згідно з висновком експерта №334-1 від 04.02.2019 року причиною смерті [PERSON] стали несумісні з життям ушкодження - грубе зруйнування анатомічної цілісності тіла з численними переломами кісток скелету та розривами внутрішніх органів. У пункті 3.4.6 висновку детально перелічені тілесні ушкодження, які виявлені при дослідженні трупа із вказівкою на при життєвість отримання тілесних ушкоджень, які утворились від дії тупого предмету (предметів) або при ударі об такі, можливо при залізничній травмі, при чому у момент контакту з травмуючим об`єктом потерпілий знаходився у лежачому положенні. Тілесні ушкодження є тяжкими, які небезпечні для життя у момент їх спричинення, а у даному випадку призвели до смерті потерпілого. При судово-медичній токсикологічній експертизі крові [PERSON] виявлений етиловий спирт в концентрації 2,1 проміле, що відповідно до живої особи відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння. За змістом інформації АТ «Укрзалізниця» № ЦЦтех-08/260 від 27.08.2021 року вказано, що локомотив ЧС4-75 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна Залізниця» АТ «Укрзалізниця». [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст електровоза з 20.04.2007 року по даний час. Отже, судом встановлено, що машиніст електровоза [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та під час виконання трудових обов`язків, здійснив наїзд на [PERSON] , внаслідок чого останній загинув. Постановою слідчого від 04.06.2020 року закрито вищезазначене кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, в діях машиніста [PERSON] вини не встановлено. Згідно постанови вказано, , що у даному випадку, настання смерті [PERSON] стало можливим в результаті дій самого потерпілого, між якими наявний причинний зв`язок, що є нещасним випадком. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого 14.09.2009 року відділом реєстрації Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] . Від вказаного шлюбу сторони мають 3 дітей: [PERSON] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] виданого виконкомом Тополівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області 04.11.2009 року; [PERSON] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане 02.07.2013 року виконкомом Тополівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області; [PERSON] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане 03.11.2014 року виконкомом Тополівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області. Норми матеріального права, які належить застосувати при розгляді справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20) та від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61-19345св19). Судом встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стала особиста неуважність [PERSON] та нехтування ним правилами безпеки на залізничному транспорті. В той же час, між діями машиніста [PERSON] та наслідками, які настали в результаті події є прямий причинний зв`язок. При цьому, відсутність у діях машиніста складу кримінального правопорушення, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності. Відтак, відповідач АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував в трудових відносинах, в силу зазначених вимог закону, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини працівника вказаного товариства у її заподіянні. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Оскільки, в ході судового розгляду встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стала особиста неуважність [PERSON] та нехтування ним правилами безпеки на залізничному транспорті, при цьому, відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого , то ступінь вини потерпілого є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України та не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №161/3557/19 (провадження №61-18595св19) та від 12 грудня 2018 року у справі №355/981/16-ц (провадження №61-28019св18). Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Отже, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд бере до уваги, що сам факт загибелі чоловіка та батька під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Висновок суду по суті позовних вимог. Також суд враховує відсутність вини відповідача в настанні смерті [PERSON] , при цьому смерть останнього сталася саме внаслідок його власної грубої необережності, перебування у стані алкогольного сп`яніння та порушення правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що в сукупності сприяло виникненню моральної шкоди та відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування такої шкоди. Враховуючи вищевикладене та виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн., а на користь 3 неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 75 000 грн. на користь кожної дитини. Загальна сума моральної шкоди, яка має бути стягнута з відповідача становить 275000 грн. Такий розмір моральної шкоди є справедливим. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Розподіл судових витрат. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви до суду. У той же час, з урахуванням ціни позову, на підставі ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 26250 грн. (17500000 х 1,5% / 100% = 26250 грн.). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У пунктах 35, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). З урахуванням викладеного, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 4121,25 грн. (275000,00 грн. х 100% / 1750000,00 грн. = 15,7%; 26250,00 грн. х 15,7 / 100 = 4125,25 грн.).

Outcome: partial