Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

У листопаді 2021 року ректор Харківського державного університету харчування та торгівлі звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що 30 серпня 2019 року було укладено Договір про надання освітніх послуг між позивачем та [PERSON] . Наказом №408-с ХДУХТ від 30 серпня 2019 року [PERSON] був поновлений на навчання на 4 курс Навчально-наукового інституту харчових технологій та бізнесу ХДУХТ. Відповідно до умов договору ХДУХТ взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача надати йому освітню послугу на рівні стандартів вищої освіти (підпункт 1 пункту 2 Договору) за денною формою навчання, освітній ступінь - бакалавр, спеціальність -131 «Прикладна механіка», та видати документ про вищу освіту державного зразка за умови виконання навчального навантаження. Термін навчання за договором складав 1 рік, загальна вартість послуги згідно пункту 9 Договору становила 10900 грн 00 коп. Відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановленому договором (пунктом 4 Договору) та виконувати вимоги освітньої програми (пункт 6 Договору). ХДУХТ виконував взяті на себе обов`язки та забезпечував якість наданих послуг. Відповідач [PERSON] свої обов`язки за Договором стосовно сплати за надані послуги не виконав у повному обсязі і у нього перед університетом виникла заборгованість у сумі 7168 грн 01 коп. Відповідно до пункту 12 Договору за несвоєчасну оплату освітніх послуг відповідачу нарахована пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення у сумі 483 грн 00 коп. Таким чином сума заборгованості складає 7651 грн 01. Наказом № 116-с від 09.05.2020 року [PERSON] був відрахований з числа студентів університету за порушення умов контракту. Університет вживав заходів досудового врегулювання спору зокрема шляхом надіслання листа № 01-26/403 від 16 червня 2020 року, в якому попереджав відповідача про наявність у нього заборгованості за надані освітні послуги за договором та вимагав повного виконання прийнятих обов`язків за договором. Однак зазначена вимога на даний час відповідачем не виконана. З метою захисту майнових прав ректор ХДУХТ звернувся до суду з даним позовом. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь Харківського державного університету харчування та торгівлі заборгованість у сумі 7651 грн 01, а також стягнути судовий збір. У судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлено, що 30 серпня 2019 року між Харківським державним університетом харчування та торгівлі в особі ректора Черевка Олександра Івановича та [PERSON] укладено договір №002801 про надання освітніх послуг (а. с. 5-6). Відповідно до наказу Харківського державного університету харчування та торгівлі №408-с від 30 серпня 2019 року [PERSON] , який був відрахований з четвертого курсу Харківської державної академії технологій та організації харчування ступеня бакалавр, поновлено на четвертий курс денної форми навчання ступеня бакалавр Навчально-наукового інституту харчових технологій та бізнесу Харківського державного університету харчування та торгівлі, спеціальність 131 «Прикладна механіка», спеціалізації «Обладнання переробних і харчових виробництв» (гр. ПМ-16) з 01 вересня 2019 року на підставі договору про повне відшкодування витрат на навчання (а. с. 7). Пунктом 4 Договору №002801 від 30 серпня 2019 року про надання освітніх послуг, відповідач взяв на себе зобов`язання вчасно вносити оплату за навчання. Згідно п. 9 Договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 10900 гривень, зокрема за 4 курс 10900 грн. Відповідно до п. 10 Договору замовник вносить плату щосеместрово безготівково у термін до початку навчального року (але не пізніше 10 вересня), до початку семестру (але не пізніше 10 вересня, 10 лютого) до початку наступного місяця (але не пізніше 1 числа кожного місяця). Оплата за один місяць складає 1/5 частину вартості відповідного семестру. Пунктом 12 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату освітніх послуг замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення. Відповідно до підп. 4) п. 15 Договору договір розривається у разі відрахування з навчального закладу одержувача згідно із законодавством. У зв`язку з тим, що в порушення вимог договору №002801 від 30 серпня 2019 року не було здійснено оплати в повному обсязі, утворилася заборгованість за навчання у розмірі 7168,01 грн та з нарахованої пені за несвоєчасну оплату освітніх послуг у сумі 483,00 грн. Згідно з наказом Харківського державного університету харчування та торгівлі №116-с від 19 травня 2020 року [PERSON] було відраховано з університету за порушення умов контракту, що підтверджується копією витягу з наказу (а.с. 11). 16 червня 2020 року Харківським державним університетом харчування та торгівлі направлено на адресу відповідача відповідну вимогу за вихідним номером 01-26/403 про необхідність сплатити заборгованість за навчання в сумі 7651 грн 01 коп. (а.с. 12). Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4 ЦПК України). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України). Відповідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності. Її замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в розмірі, що встановлені договором. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Вимогами статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а договір відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача, оскільки він є обґрунтованим, його розмір підтверджений належними та допустими доказами, а відповідач, на виконання свого процесуального обов`язку, не надав належних і неспростовних доказів на спростування доводів позивача, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що судовим розглядом доведена загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 3676, 99 грн. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Харківського державного університету харчування та торгівлі до [PERSON] про стягнення заборгованості за навчання у повному обсязі. У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн

Outcome: approved