Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

26.07.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про стягнення одноразової допомоги, середнього заробітку за час затримки при розрахунку та моральної шкоди, в якій просить стягнути з відповідача недоплачену одноразову допомогу при звільненні у розмірі 4\~765,77 грн., середній заробіток за час затримки при розрахунку за період з 30.03.2009 по 07.08.2012 у розмірі 60 953 грн., моральну шкоду 10\~000 грн. В обґрунтування зазначає, що він з 04.09.1973р. по 01.04.1985р., а також з 04.06.1990р. по 30.03.2009р. працював у відповідача слюсарем з ремонту обладнання, був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. В 2020 році він дізнався, що відповідно до Галузевої угоди на 2007-2008 рр., яка була чинна на момент його звільнення, відповідач повинен був сплатити йому вихідну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат у зв`язку із тим, що він пропрацював на підприємстві більше 30 років. Оскільки відповідач не здійснив всіх виплат, передбачених законодавством, позивач також просить стягнути з відповідача одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат у розмірі 4\~765,77 грн. та середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги за період з 30.03.2009 по 13.07.2022 р. за розрахунком: 71,71 грн.*3291=235\~997,61 грн., де 71,71 грн. - середньоденна заробітна плата, 3291 - кількість робочих днів. Крім того своїми діями відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10 000 грн., оскільки позивач пропрацював сумлінно на підприємстві, стягнень не мав, не допускала порушень трудової дисципліни, а відповідач натомість порушив законодавство та не виконав свої обов`язки. Ухвалою суду від 01.08.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 09.09.2022 і 12.09.2022 на електрону адресу суду від представника відповідача [PERSON] повторно надійшли відзив і заява про застосування строку позовної давності, в якій зазначає, що із дня звільнення позивача і до дня його звернення до суду за захистом свого порушеного права, минуло 13 років тому у спірних правовідносинах судом має бути застосовано строк позовної давності та пояснення на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивач як на підставу для стягнення на його користь вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені безпідставно посилається на Галузеву угоду гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 р.р., оскільки ПрАТ «ПівнГЗК» не є стороною цієї Галузевої угоди. Крім того, вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені які просить стягнути позивач є необґрунтовано завищеною. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів встановлено, що позивач [PERSON] у період з 04.09.1973р. по 01.04.1985р., а також з 04.06.1990р. по 30.03.2009р. перебував у трудових відносинах з ПрАТ "ПівнГЗК". 30.03.2009 звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, одноразова вихідна допомога в зв`язку з виходом на пенсію не виплачувалася, а.с. 7-12, 14. Відповідно до довідки ПрАТ «ПівнГЗК» № 1 від 04.01.2022 року, середньогодинна заробітна плата [PERSON] становить 9,96 грн., а середньомісячна 1\~588,59 грн. (а.с.13). Судом не було відхилено жодного доказу, наданого позивачем. Оцінка суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст.\~13\~КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, ст.97 КЗпП. Тому посилання представника відповідача на те, що відповідач не приймав участі в колективних переговорах по укладенню галузевої угоди, суд до уваги не бере. Із Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки (далі Галузева Угода), яка була чинною на день звільнення позивача й положення, якої поширюються на ПрАТ «ПГЗК», встановлено, що Угода набирає чинності з 1 січня 2007 року і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди. Відповідно до п. 6. 1 Галузевої Угоди, підприємство повинно виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Також,\~стаття 9\~Закону України\~«Про колективні\~договори і\~угоди» передбачає, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі. Галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту) яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві без встановлення віку особи. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] відпрацював на підприємстві відповідача гірничо-металургійного комплексу 32 роки 6 місяців та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію . Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Таким чином суд приходить до висновку, що на [PERSON] розповсюджується дія п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі 3 середньомісячних заробітних плат, що становить: 1\~588,59*3=4\~765,77 грн. Приписами\~ст.\~47\~КЗпП України встановлений обов`язок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Положеннями ст.\~117\~КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно до ст.\~117\~КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки передбачені в ст.\~116\~цього кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.1 Першого протоколу від 17.07.1997 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та вимог\~ст.41 Конституції України, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,\~при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Так, позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки за період з 30.03.2009 р. по 07.08.2012 р., тобто за 850 робочих днів, у розмірі 60 953 грн. Однак, суд вважає обґрунтованою позицію відповідача про застосування принципу співмірності із заявленою сумою невиплаченої заробітної плати (вихідної допомоги) та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, вважає за можливе зменшити розмір відшкодувань, визначений статтю 117 КЗпП України. Так, розмір простроченої заборгованості, що виникла через несвоєчасну виплату позивачу сум розрахунку при звільненні, становить 4\~765,77 грн. Позивач звільнилася з підприємства відповідача 30.03.2009 року, а до суду з позовом про стягнення належних йому при звільненні виплат звернулася тільки 26.07.2022 року, тобто зі спливом більш ніж 10 років. Причини, пов`язані з тривалістю такого періоду з моменту порушення права позивача на отримання коштів і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, позивач обґрунтовує лише тим, що про порушення своїх прав дізнався у 2022 році. Однак посилання у своєму позові на умови Галузевої угоди, суд розцінює як обізнаність позивача з передбаченими угодою виплатами. При цьому, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку просить стягнути позивач, значно перевищує суму невиплаченої позивачу одноразової вихідної допомоги. Згідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця, у зв`язку з чим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, зокрема розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково, суд вважає, що буде співмірним, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку 40 000 грн. Щодо строку позовної давності суд зазначає таке. Згідно ч.2 ст.\~233\~КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст.\~233\~КЗпП України роз`яснив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Рішенням №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, статей 1,\~12\~Закону України\~«Про оплату\~праці» Конституційний Суд України роз`яснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року, дає підстави вважати, що порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також, згідно ст.\~2\~Закону України\~«Про оплату\~праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Оскільки вихідна допомога є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та входить до структури заробітної плати, а тому позовні вимоги щодо її виплати не обмежується будь-яким строком звернення до суду. Крім того, суд бере до уваги доводи позивача про те, що він дізнався про порушення його права лише у 2022 році, що відповідачем не спростовано. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд враховує вимоги\~ст.237-1 КзПП України\~і положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача, а також\~\~характеру і тривалості страждань, стан здоров`я потерпілого, тривалість роботи у відповідача, наявність втрати професійної працездатності та можливість направлення коштів для її своєчасного відновлення. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, у цій частині позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 4 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, завищеною. Згідно до\~ст. 141 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Оскільки даний позов має майновий характер - то з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 992,40грн. На підставі ст.ст.\~47,\~97,\~116,\~117,\~233, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial