Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в загальному розмірі 156000,00 грн, яка складається із суми основного боргу в розмірі 120000,00 грн та процентів, нарахованих на суму боргу, в розмірі 36000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що умовами розписок від 14 грудня 2021 року та від 31 грудня 2021 року, написаних власноруч відповідачем, підтверджується факт передання грошових коштів саме в борг, тобто обов`язок позичальника повернути відповідну суму коштів), що є достатнім підтвердженням виникнення між сторонами правовідносин позики. На даний час оригінали розписок від 14 грудня 2021 року та від 31 грудня 2021 року, знаходяться у позивача, що підтверджує факт невиконання [PERSON] зобов`язань з повернення суми позики та виплати процентів. Таким чином, внаслідок прострочення відповідачем своїх зобов`язань з повернення боргу та виплати процентів за користування позикою утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача в судовому порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання з`явився, просив надати час на подання відзиву. У наступні судові засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив, відзиву на позов не надав. Представник [PERSON] [PERSON] надав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в загальному розмірі 408000,00 грн (чотириста вісім тисяч гривень), яка складається з: - суми основного боргу в розмірі 120000,00 грн (сто двадцять тисяч гривень); - процентів, нарахованих на суму боргу, в розмірі 288000,00 грн (двісті вісімдесят вісім тисяч гривень), а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, у тому числі, суму сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу адвоката. В обґрунтування посилався на те, що 31 грудня 2021 р. в зв`язку з неповерненням основного боргу [PERSON] склав розписку в якій, підтвердивши факт прострочення строку повернення коштів, додатково взяв на себе зобов`язання щодо сплати 30% (тридцяти процентів) від суми боргу щомісячно до повного його погашення. Враховуючи, що станом на 27.09.2022 р. основний борг відповідачем не погашено, позивач вважає за необхідне збільшити розмір позовних вимог здійснивши новий розрахунок заборгованості зі сплати процентів за умови розписки від 31 грудня 2021 року: дата початку - 31.12.2021 р.; - дата закінчення - 31.08.2022 р.; кількість місяців - 8; сума боргу - 120000,0 грн.; розмір процентів - 30; всього до сплати - 288000,0 грн. Таким чином, станом на 27.09.2022 р. розмір заборгованості зі сплати процентів, що підлягає стягненню з позичальника, складає 288000,00 грн (двісті вісімдесят вісім тисяч гривень). Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, на збільшення позовних вимогах наполягав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що 14 грудня 2021 року [PERSON] , позивач по справі, передав [PERSON] , відповідач по справі, в борг грошові кошти в розмірі 120000,00 грн (сто двадцять тисяч гривень), на підтвердження чого Позичальником було власноруч складено та передано Позикодавцю відповідну боргову розписку від 14 грудня 2021 року. Зі змісту Розписки від 14 грудня 2021 року вбачається, що [PERSON] взяв грошові кошти в борг терміном на десять днів та зобов`язався їх повернути до 25 грудня 2021 року, однак своїх зобов`язань не виконав. 31 грудня 2021 року в зв`язку з неповерненням основного боргу у зазначений в Розписці від 14 грудня 2021 року термін, [PERSON] склав іншу розписку від 31 грудня 2021 року, в якій, підтвердивши факт прострочення строку повернення коштів, додатково взяв на себе зобов`язання щодо сплати 30% (тридцяти процентів) від суми боргу щомісячно до повного його погашення. Згідно Розписки від 31 грудня 2021 року позичальник зобов`язався в забезпечення своїх грошових зобов`язань перед позикодавцем передати в заставу позивачу певне майно, а саме: вакууматор промисловий (розмір упаковки 40x60, бувший у вжитку), холодильну камеру (мінус двадцять чотири градуси), які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Умовами Розписок від 14 грудня 2021 року та від 31 грудня 2021 року підтверджується факт передання грошових коштів саме в борг (тобто обов`язок позичальника повернути відповідну суму коштів), що є достатнім підтвердженням виникнення між сторонами правовідносин позики. На даний час оригінали Розписок від 14 грудня 2021 року та від 31 грудня 2021 року знаходяться у позивача, що підтверджує факт невиконання [PERSON] зобов`язань з повернення суми позики та виплати процентів. Незважаючи на встановлені сторонами терміни повернення суми позики та виплати процентів, відповідач ухиляється від належного виконання своїх зобов`язань, в тому числі й щодо передачі в заставу зазначеного в Розписці від 31 грудня 2021 року рухомого майна. Будь-які вимоги позичальника повернути борг [PERSON] не виконуються. Внаслідок прострочення відповідачем своїх зобов`язань з повернення боргу та виплати процентів за користування позикою утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача в судовому порядку. Таким чином, відповідач суми боргу не повернув, що підтверджується фактом пред`явлення суду позивачем розписок від 14 грудня 2021 року та від 31 грудня 2021 року без відмітки про повернення суми боргу. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом частин 1. 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання (Правова позиція, яка вистелена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527-545 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Як вже зазначалось вище, зі змісту Розписок від 14 грудня 2021 року та від 31 грудня 2021 року вбачається, що позикодавець передав позичальнику грошові кошти в борг, що свідчить про реальний характер правовідносин позики. Тобто позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики та передав обумовлену суму коштів, внаслідок чого у позичальника виникли обов`язки щодо повернення суми позики, сплати процентів за користування чужими грошовими коштами та належного виконання інших умов договору. Частинами 1, 2 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 31 грудня 2021 року в зв`язку з неповерненням основного боргу [PERSON] склав розписку в якій, підтвердивши факт прострочення строку повернення коштів, додатково взяв на себе зобов`язання щодо сплати 30% (тридцяти процентів) від суми боргу щомісячно до повного його погашення. Враховуючи, що станом на 27 вересня 2022 року основний борг відповідачем не погашено, розрахунок заборгованості зі сплати процентів за умови розписки від 31 грудня 2021 року: дата початку - 31.12.2021 р.; - дата закінчення - 31.08.2022 р.; кількість місяців - 8; сума боргу - 120000,0 грн; розмір процентів - 30; до сплати - 288000,0 грн. Таким чином, станом на 27 вересня 2022 року розмір заборгованості за основним боргом - 120000,0 грн, зі сплати процентів, що підлягає стягненню з позичальника, складає 288000,00 грн, що разом складає 408000,0 грн. За викладених обставин суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим. На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2056,20 грн (1560,0 грн (за вимогу майнового характеру) + 496,20 грн (судовий збір за забезпечення позову). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. До суду не надано жодного доказу на підтвердження витрат на правову допомогу та інших витрат, а тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial