Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 23 березня 2000 року Смотриківською сільською радою Пирятинського району Полтавської області, власниками домоволодіння [ADDRESS] є подружжя [PERSON] та [PERSON] , які є дідом та бабою позивача, батьками [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, яка складається з невизначеної частини вказаного домоволодіння. Спадкова справа відносно померлого відкрита у Пирятинській державній нотаріальній конторі Полтавської області за № 240/2013. Спадкоємцем майна померлого є позивач. [INFO] померла [PERSON] . Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, яка складається з невизначеної частини домоволодіння [ADDRESS] . Спадкова справа відносно померлої відкрита приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Т.М. за № 172/2020. Спадкоємцем майна померлої є позивач за заповітом та [PERSON] за законом. З метою нотаріального оформлення своїх спадкових спав позивач звернувся відповідно до Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області та приватного нотаріуса Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Т.М., проте йому було в цьому відмовлено, оскільки не виділені частки померлих у спільному майні. У зв`язку з тим, що співвласники домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] померли, укласти договір визначення ідеальних часток немає можливості, що є перешкодою у спадкуванні належних померлим частин вказаного домоволодіння. З огляду на зазначене, позивач просить визначити частки домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 1/2 частині кожному. Сторони подали заяви, згідно яких просять судове засідання проводити без їх участі, відповідач [PERSON] проти позовних вимог не заперечує, відповідач Пирятинська міська рада Полтавської області у вирішення позову покладається на розсуд суду. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши письмові матеріали справи в їхній сукупності, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 березня 2000 року, виданого Смотриківською сільською радою Пирятинського району Полтавської області, зареєстрованого Лубенським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 27 березня 2000 року в реєстровій книзі № 7 за реєстровим № 2154, власниками житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Згідно довідки, виданої виконкомом Пирятинської міської ради Полтавської області №19-09/87 від 17 лютого 2021 року, рішенням виконкому від 15.01.2016 житловому будинку з господарськими будівлями, що належав до дня смерті [INFO] [PERSON] та мав адресу: [ADDRESS] , присвоєно нову адресу: [ADDRESS] (а.с.15). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.9). В Пирятинській держконторі Полтавської області 21 червня 2013 року було відкрито спадкову справу № 240/2013 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 23). Як убачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.2013, яке було видано державним нотаріусом Репях Т.І., спадкоємцем майна померлого [PERSON] є його онук [PERSON] (а.с. 13). Згідно відповіді завідувача Пирятинської державної нотаріальної контори Репях Т.І. видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який належав на праві власності [PERSON] та [PERSON] немає правових підстав, оскільки спадщина складається з невизначеної частки житлового будинку (а.с. 23). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.10). Як вбачається з копії заповіту від 24.06.2013 [PERSON] заповіла своєму онуку [PERSON] 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями. Онук померлої [PERSON] , що підтверджено його свідоцтвом про народження, свідоцтвом про народження його матері [PERSON] , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію шлюбу (а.с.6-8), звернувся до приватного нотаріуса Михайліченко Т.М. із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , яка відкрила спадкову справу № 172/2020, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо встановити, яка саме частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами належала спадкодавцю (а.с.22). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Статтею 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Стаття 369 ЦК України закріплює, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 та ч.3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У роз`ясненнях, що містяться в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року зазначено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Відповідно до п.4.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюста України №296/5 від 22.02.2012, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на -1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. Аналіз вищевказаних норм права свідчить про те, що законом передбачений позасудовий (нотаріальний) порядок оформлення права на спадщину у разі смерті співвласника приватизованої квартири. Такі справи підлягають судовому розгляду лише у площині оскарження безпідставної відмови нотаріуса у видачі правовстановлюючого документа. Крім того з матеріалів справи убачається, що при житті спадкодавці [PERSON] та [PERSON] (які є співвласниками спадкового будинку), не укладали договору про визначення їх часток у спільній сумісній власності, спору з цього приводу у них не було, таким чином їх частки у праві спільної сумісної власності є рівними. З урахуванням викладеного суд уважає, що нотаріус безпідставно відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що видати свідоцтво про право на спадщину немає правових підстав, тому що спадкова частка житлового будинку не визначена. До такого висновку суд прийшов виходячи з того, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця у спільній сумісній власності. Тому суд зазначає, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, обрав невірний спосіб захисту, оскільки в даному випадку права спадкоємця підлягають судовому захисту лише у площині оскарження безпідставної відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підсумовуючи зазначене вище суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з указаних підстав.

Outcome: dismissed