Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

26 липня 2022 року позивач звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання особи\~ такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява\~мотивована тим,\~що позивачу\~належить на\~праві приватної власності\~квартира,\~який знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Відповідач [PERSON] , [INFO] , у квартирі не проживає з 2014 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Позивачка не має можливості користатися допомогою держави на сплату комунальних послуг, так як відповідач зареєстрований у її квартирі, а тому просила суд задовольнити позов. Ухвалою суду від 15.08.2022 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін по справі. Ухвалою від 06.09.2022 за клопотанням представника третьої особи - виконкому Центрально-Міської\~районної у\~місті ради, замінено неналежного учасника справи у якості третьої особи - Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, на належного - Департамент адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи за місцем реєстрації а також шляхом розміщення оголошення на сайті суду, а тому згідно\~ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи за наявними у суду матеріалами. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави\~10\~розділу\~ІІІ ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину ВЕІ № 329041від 28.11.2006 належить на\~праві приватної власності\~квартира,\~який знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] , що підтверджується Заповітом від 31.08.2004, посвідченого державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори Черняєвою М.І. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 01.11.2006. Відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, однак не проживає там з січня 2014 року, що підтверджується актом від 25.07.2022 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України визнано, що\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню. Окрім того,\~ст. 321 ЦК України\~встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції передбачає кожній особі гарантії, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме: від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає у будинку позивача понад один рік, будь-якої домовленості між сторонами щодо користування житлом немає, відповідно може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~4\~Закону України\~«Про \~судовий збір»\~ставка судового\~збору за\~подання до\~суду позовної\~заяви немайнового\~характеру,\~яка подана\~фізичною особою\~складає 0,4\~розміру прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб,\~встановленого законом\~на 1\~січня календарного\~року,\~в якому\~відповідна заява\~подається до\~суду,\~становить 992,40 грн, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved