Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

28.04.2022р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , мотивуючи його тим, що з відповідачкою вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2015р. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.07.2018р. шлюб між ними розірвано. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 04.12.2018р. з нього на користь відповідачки стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1100,00грн. щомісячно, починаючи з 20.07.2018р. і до повнолітня доньки. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2021р. за позовом [PERSON] розмір аліментів було збільшено з 1100,00грн. до 1500,00грн. Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.07.2022р. рішення суду від 29.04.2021р. було змінено та збільшено розмір аліментів з 1100,0грн. до 2500,00грн. На виконання вказаної постанови він щомісячно сплачував аліменти на утримання доньки у визначеному судом розмірі, хоча така сума для нього була значною. На даний момент він не може сплачувати аліменти в розмірі 2500,00грн., оскільки змінився його матеріальний та сімейний стан. Зокрема, 02.03.2022р. він зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка має від першого шлюбу неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. Перебування на його утриманні ще однієї дитини є достатньою підставою для зміни розміру аліментів, оскільки він має утримувати свою родину. Крім того, 29.09.2021р. його діяльність як ФОП була припинена. Після введення в березні 2022р. воєнного стану в Україні у нього взагалі не було жодного доходу, а з квітня 2022р. його заробітна плата істотно зменшилась з 6100,00грн-6600,00грн. до 3300,00грн. в місяць. Коштів, які залишаються після сплати аліментів, вкрай недостатньо для забезпечення елементарних потреб його родини. Також він має ряд хронічних захворювань, які виявлені ще в 2004р. і на даний час для підтримання нормального самопочуття потребує значних витрат на дієтичне харчування та придбання необхідних лікарських препаратів. Вважає, що вказані обставини є підставою для зменшення розміру аліментів. Просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з 2500,00грн. до 1500,00грн. щомісячно. Ухвалою суду від 29.04.2022р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. 25.05.2022р. від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позов не визнала повністю та зазначила, що обставини, на які посилається позивач як на підставу зменшення розміру аліментів, не відповідають дійсності та є недоведеними. Зокрема, позивач не надав доказів на підтвердження того, що неповнолітній син [PERSON] , з якою він 02.03.2022р. уклав шлюб, [PERSON] , 2007р.н., перебуває саме на його утриманні, а не на у триманні свого рідного батька [PERSON] чи батьків [PERSON] . Крім того, вказані факти вже досліджувались судом при розгляді справи №337/5608/20 за позовом до [PERSON] про збільшення розмірів аліментів. Останній вказував на те, що він з вересня 2020р. перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , проживає разом з нею та її сином [PERSON] , у зв`язку з чим вимушений фінансово утримувати свою родину. В рішенні Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2021р. є посилання на допит свідка [PERSON] , яка підтвердила факт перебування у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з літа 2020р. Отже, обставина, що у нього з`явилась родина і він повинен її утримувати, не є новою. Також відповідно до наданих доказів, [PERSON] працює в ФОП [PERSON] , тобто у своєї дружини, яка сплачує йому заробітну плату і яка є єдиним джерелом існування позивача. Тому його твердження про те, що він забезпечує свою родину у складі роботодавця та її дитини, є досить зухвалим. Навіть, якщо [PERSON] недостатньо грошей, які йому сплачує ФОП [PERSON] , він не має перешкод для того, щоб реалізувати своє право на іншу роботу. Свою діяльність як ФОП [PERSON] припинив в третьому кварталі 2021р., фактично відразу після винесення постанови Запорізького апеляційного суду про збільшення розміру аліментів. Проте, його бізнес продовжив життя, оскільки ФОП [PERSON] розширила перелік своїх видів діяльності та включила до них ті, якими займався ФОП [PERSON] , і на сайті інтернет-магазину, який продовжив свою діяльність, зазначені дані саме [PERSON] . В період жовтень-грудень 2021р. [PERSON] продовжив приймати замовлення, продавати товари, отримувати гроші на свою картку. Всі маніпуляції з закриттям ФОП свідчать про намагання [PERSON] штучно створити враження про наявність змін у його житті. Медичні документи щодо стану здоров`я позивача вже також досліджувались судом при вирішення позову про збільшення аліментів. Сама лише наявність медичної документації з записами про хронічні захворювання, які були зроблені декілька років тому, відсутність доказів значних проблем із здоров`ям після липня 2021р. свідчать саме про те, що стан здоров`я позивача не є поганим. Вважає, що вказані позивачем обставини не є підставою для зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач не надав суду інформації про наявність у нього у власності двох автомобілів - «Шкода фабія» 2004р.в., р.н. [NUMBER] , який було придбано під час їх шлюбу за спільні кошти, тому він є спільною їх власністю, але після розлучення залишився в користуванні позивача і питання про його розподіл на прохання позивача було відкладено. Інший автомобіль - «Хонда акорд», 2015р.в., р.н. [NUMBER] , позивач купив після розлучення в 2020р. В разі дійсного, а не уявного скрутного фінансового становища позивач може продати один з автомобілів та вирішити свої фінансові питання, в т.ч. і щодо сплати аліментів на утримання доньки. Щодо міркувань позивача про суттєве зростання її доходів, то вони також не відповідають дійсності. Так, вона і донька є внутрішньо переміщеними особами і отримують від держави відповідну допомогу. При цьому, позивач не вказав на те, що він також є внутрішньо переміщеною особою і має право на отримання відповідної допомоги та інших пільг. Вся сума їх з донькою державної допомоги без залишку витрачається на оренду житла та комунальні послуги. Підприємство, на якому вона офіційно працює бухгалтером, з початком військової агресії рф проти України вимушено призупинило роботу і відповідно дію її трудового договору, на підтвердження чого вона надає відповідний наказ. На цей час вона з дитиною витрачає запаси продуктів харчування та заощаджені гроші, отримала гуманітарну допомогу та намагається знайти для себе іншу оплачувану роботу. Аліменти від [PERSON] є важливою частиною витрат на утримання дитини, які постійно зростають. Вони майже щомісяця відвідують стоматолога, вона сплачує за шкільні сніданки, зростають ціни на одяг, взуття, канцелярські прилади, прикраси тощо. Враховуючи вказане, просить в позові відмовити повністю. 10.06.2022р. від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що доводи відповідачки є безпідставними, необґрунтованими і такими, що суперечать реальним обставинам справи. Так, однією з підстав зміни розміру аліментів відповідно до ч.3 ст.80 СК України є зміна сімейного стану. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відтак, факт проживання разом з [PERSON] на момент прийняття рішення про збільшення розміру аліментів не було та не могло бути враховано судом в якості підстави для збільшення розміру аліментів. Щодо зміни матеріального стану, то відповідні обставини викладені в позовній заяві. Крім того, він є свідомим батьком та розуміє свій обов`язок щодо утримання своєї дитини. Елементарним прикладом турботи про дитину є придбання їй іграшки та цукерок, які він направив в село, де [PERSON] перебуває з донькою. Але через свій егоїзм та байдуже ставлення [PERSON] не знайшла часу, щоб забрати посилку та порадувати дитину. Тому її мета не утримувати дитину за рахунок аліментів, а закривати за їх рахунок свої фінансові проблеми. Його матеріальний стан став погіршуватись, починаючи з вересня 2021р., коли діяльність ФОП була припинена. В подальшому істотні зміни в сторону зменшення доходів внесла війна. На даний час він немає бізнесу, оскільки припинив роботу разом з закриттям ФОП. Він є зараз найманим працівником відповідно до трудового договору і згідно посадової інструкції має певні обов`язки щодо розміщення товару в Інтернеті, тому отримує замовлення та продає товар. Його дохід від цього є фіксованим в розмірі 3300,00грн щомісячно, що можливо перевірити у випадку необхідності через компетентні органи. Розширення ФОП [PERSON] переліку видів діяльності виключно для того, щоб він не міг платити аліментів, то це є припущенням ображеної на нього людини. Жодного відношення до цієї справи немає рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя, яким відмовлено в задоволенні позову його матері про стягнення з нього аліментів. Незважаючи на те, що він дійсно є внутрішньо переміщеною особою, він не отримує від держави жодних виплат, що підтверджується повідомленням про відмову в призначенні допомоги від 29.04.2022р. Звернення до суду з цим позовом є крайньою необхідністю, оскільки сума аліментів є неспівмірною з його доходами. Твердження ж відповідачки про здійснення витрат на оренду житла та комунальні послуги є суперечливими. Після оголошення 24.02.2022р. воєнного стану [PERSON] забрала нашу доньку та виїхала в невідомому напрямку, де перебуває зараз і відповідно не проживає в орендованій квартирі, доказів сплати за житло вона не надала. Також звертає увагу на те, що обидва батьки зобов`язані утримувати дитину. [PERSON] немає наміру знайти роботу бухгалтера. За його інформацією вона на ставала на облік в міський центр зайнятості. Доказів здійснення витрат на щомісячні візити до стоматолога, шкільні сніданки, яких вже тривалий час немає через карантин та війну, відповідачка не надала. Висловлювання відповідачки щодо неможливості врахування судом проблем з його здоров`ям є недоречними, оскільки позов заявлено інших підстав. Вважає, що відповідачка умисно бреше суду про наявність у нього двох автомобілів. Жодних доказів на підтвердження цієї обставини відповідачка суду не подала. В його власності на даний час дійсно перебуває автомобіль «Хонда». Автомобіля «Шкода Актавіа» у його власності немає зараз і не було на момент звернення до суду з цим позовом. Відповідачці достовірно відомо про продаж вказаного автомобіля та повернення за рахунок отриманих коштів боргу, який брався в інтересах їх родини. Відповідачка вкотре спотворює факти або не втратити аліменти, які вона отримує і невідомо витрачаються ці кошти на дитину взагалі. Доказів здійснення витрат на дитину відповідачка так і не надала. Просить позов задовольнити. 16.06.2022р. від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Богун І.А. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вона зазначила, що наявність у [PERSON] бажання матеріально забезпечувати дитину у ці непрості часи, на думку відповідачки, напряму кореспондується з наявними у нього можливостями. Однією з таких можливостей є належний [PERSON] на праві власності автомобіль «Хонда». Оскільки він припинив свою підприємницьку діяльність, тому необхідність в користуванні автомобілем відпала, тому з продажу вказаного автомобіля може утримувати як свою дитину, так і дитину [PERSON] . Проте продаж автомобіля не є єдиним засобом для забезпечення дитини. [PERSON] може докласти зусиль та знайти роботу, яка оплачується значно більше, ніж 3300,00грн на місяць. Інші доводи позивача сприймаються відповідачкою як намагання створити штучні докази для введення суду в оману. Просить в позові відмовити. 29.06.2022р. від відповідачки [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вона виклала аналогічні доводи. 01.07.2022р. від позивача [PERSON] надійшли письмові поясненні, в яких він зазначив, що заперечення [PERSON] на відповідь на відзив не відповідають вимогам ст.178,180 ЦПК України. Відповідачкою не надано доказів витрат на дитину та не було їх направлено позивачу. Також не надано доказів витрат на правничу допомогу. Незрозумілого походження папірець з сумнівним змістом без квитанцій на витрат не відповідає критеріям належності та достовірності доказів. Вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а доводи відповідачки безпідставними припущеннями. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 01.07.2022р. визначено розглядати вказану цивільну справу в загальному позовному провадженні та замінено відкрите судове засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 21.07.2022р. від позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що підстав для поновлення відповідачки [PERSON] строку для подання заперечень на відповідь на відзив немає, оскільки аналогічні заперечення вже були подані її представником, який здійснює свої повноваження від імені особи, яку представляє. Вказані заперечення не відповідають вимогам ст.178,180 ЦПК України, до них не додано доказів витрат на дитину, на які посилається відповідачка, і які повинні були подані ще з відзивом на позов. Оскільки предметом спору є зменшення розміру аліментів з підстав зміни майнового стану позивача, судом мають бути взяті до уваги лише ті докази, які містять інформацію щодо предмета спору. Вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а доводи відповідачки безпідставними припущеннями. Просить позов задовольнити. 21.07.2022р. від відповідачки [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких зазначила, що вона офіційно працевлаштована, тому не є особою, яка шукає роботу і повинна перебувати на обліку в центрі зайнятості. Відповідно до змін в трудовому законодавстві, пов`язаних з воєнним станом Україні, дія трудового договору з нею була лише призупинена. Призупинення не є тотожним звільненню. При згоді сплачувати аліменти на утримання доньки позивач просить зменшити їх розмір до 1500,00грн щомісячно, тобто 50,00грн. на день, що дорівнює вартості кілограму сезонних фруктів чи овочів. Будь-які твердження позивача не можна брати до уваги, бо вони брехливі і спотворені. Вказана судова справа не є першою, в межах якої [PERSON] надає суду спотворену інформацію з метою маніпулювання для досягнення своїх цілей. Просить в позові відмовити. Ухвалою суду від 21.07.2022р. підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] - адвокат Ревкова Г.К. в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві та інших заявах по суті, просить його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Богун І.А. в судовому засіданні позов не визнала повністю з підстав, викладених у заявах по суті, просить в задоволені позову відмовити повністю. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч. 8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених законом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006р. у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява №31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Суд встановив, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу між сторонами проживає разом з матір`ю - відповідачкою [PERSON] (арк.13). Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 04.12.2018р. (справа №2/337/1654/2018, ЄУН 337/3183/18) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1100,00грн. щомісячно, починаючи з 20.07.2018 року і до повноліття. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2021р. (справа №2/337/447/2021, ЄУН 337/5608/20) за позовом [PERSON] розмір аліментів було збільшено до 1500,00грн. щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини (арк.16-25). Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.07.2021р. вказане судове рішення було змінено та збільшено розмір аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , до 2500,00грн. щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини (арк.26-31). Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем Хортицького ВДВС м.Запоріжжя 01.11.2021р., станом на 01.11.2021р. заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , відсутня, мається переплата в розмірі 24,17грн. (арк.38-39). Згідно з квитанціями АТ КБ «Приватбанк» позивач [PERSON] протягом листопада 2021р. - квітня 2022р. перераховував відповідачці [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у визначеному постановою Запорізького апеляційного суду від 16.07.2021р. розмірі. (арк.32-37). 02.03.2022р. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] (арк.40). [PERSON] має від першого шлюбу неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є [PERSON] (арк.41). Згідно з Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.10.2021р. позивач [PERSON] 29.09.2021р. припинив господарську діяльність як фізична особа-підприємець за видами економічної діяльності: 47.91 - роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового відправлення або через мережу Інтернет (основний), 96.02 - надання послуг перукарнями та салонами краси, 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля, 46.18 - діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами. 47.99 - інші вили роздрібної торгівлі поза магазинами, 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (арк.62). Згідно з скрінкопією сторінки сайту usr.minjust.gov.ua/cor «Міністерство юстиції України» [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець 14.11.2018р., вид діяльності 96.02 - надання послуг перукарнями та салонами краси (основний). Станом на 25.10.2021р. види діяльності: 47.91 - роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового відправлення або через мережу Інтернет (основний), 96.02 - надання послуг перукарнями та салонами краси, 46.18 - діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами, 46.90 - несанкціонована оптова торгівля, 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 47.99 - інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (арк.104-106). Згідно з довідкою ФОП [PERSON] б/н від 22.04.2022р. [PERSON] працює в ФОП [PERSON] на посаді менеджера із збуту з 01.11.2021р. по т.ч. та його заробітна плата за період з 01.11.2022р. по 31.03.2022р. склала 25900,00грн. (листопад 2021р. - 6100,00грн., грудень 2021р., січень-лютий 2022р. - по 6600,00грн., березень 2022р. - 0грн.). З 01.04.2022р. [PERSON] переведений на 0,5 ставки з заробітною платою 3300,00грн. в місяць (арк.42). За змістом трудового договору №1, укладеного 31.10.2021р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] , останній зобов`язаний виконувати обов`язки менеджера зі збуту, а саме, супровід та консультація покупця на всьому протязі замовлення, прийом замовлення через сайт, по телефону та в офісі, консультація покупця по товару, облік товару, контроль товарних залишків, передпродажна підготовка товарів, перевірка товару на наявність браку, упакування замовлення, оформлення накладних на товар, редагування товарних позицій на сайті, відправлення замовлень відділеннями поштового зв`язку, приймання на зберігання, обробка, зберігання, відпуск матеріальних цінностей, прийом платежів тощо (арк.133). Згідно з скрінкопією сторінок сайту [INFO] в мережі Інтернет міститься інформація про діяльність інтернет-магазину LOKON-BEST HAIR, який протягом декількох років займається реалізацією натурального волосся для нарощування та виготовлення виробів з нього. Контактна особа - «[PERSON]», номер телефона - « [NUMBER] » (арк.98-102). Згідно з копією довідки № 2330000057 від 17.10.2014р. позивач [PERSON] взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] (арк.107). Згідно з повідомленням УСЗН ЗМР по Дніпровському району №05-07/1819 від 24.05.2022р. [PERSON] відмовлено в призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам на підставі п.3 абз.6 постанови КМУ №332 від 20.03.2022р. (арк.134). Постановою Запорізького апеляційного суду від 04.10.2021р. (ЄУН 334/1428/21) залишено без змін рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 23.06.2021р., яким повністю відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання матері (арк.92-97). Згідно з копіями довідок №3169 та № 0000471856 від 07.02.2018р. відповідачка [PERSON] та малолітня [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] (арк.63,64). Згідно з копією довідки ТОВ «БК «Дельта ІІІ» №21/1 від 21.12.2020р. [PERSON] працює в ТОВ на посаді бухгалтера і її дохід за період з червня 2020р. по листопад 2020р. склав 24 633,00грн. з урахуванням сплачених податків та зборів (арк.65). Згідно з копією наказу ТОВ «БК «Дельта ІІІ» №10/к/тр від 31.03.2022р. на підставі ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022р. призупинено дію трудового договору з бухгалтером [PERSON] з 01.04.2022р. до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення чи скасування воєнного стану. Заборгованість із заробітної плати за період з 01.01.2022р. по 31.03.2022р. становить 20310,00грн. (без урахування податків), до виплати після утримання податків - 16 349,55грн. (арк.108). Відповідно до довідки №01-32/459 від 07.12.2021р. Запорізької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №40 ЗМР учениця 1-Б класу [PERSON] під час перебування в групі продовженого дня забезпечується безоплатним харчуванням як дитина з числа внутрішньо переміщених осіб з 01.09.2021р., вартість обіду - 34,50грн. компенсується за рахунок місцевого бюджету. Оплата сніданку за рахунок коштів місцевого бюджету не передбачена. Вартість сніданків - 25,00грн.-30,00грн. (арк.109,170,175,181-182,187-188). Згідно з копією договору оренди житла б/н від 01.02.2021р. [PERSON] орендує у [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 50,18кв.м., розмір місячної плати - 2600,00грн. (без урахування вартості комунальних послуг) до 05 числа кожного місяця, строк оренди - 12 місяців з правом пролангування договору (арк.111-115). Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 07.05.2022. за №12022082070000423 за заявою [PERSON] внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч.1 ст.382 КК України за фактом невиконання [PERSON] в період часу з 30.04.2022р. по т.ч. ухвали суду, перешкоджання в побаченні з дитиною (арк.156). Згідно з копією Акту державного виконавця Хортицького ВДВС м.Запоріждя від 02.06.2022р. в межах виконавчого провадження №68671719 (встановлення способу та порядку участі батька у вихованні дитини) державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання боржниці [PERSON] - [ADDRESS] та встановлено, що за вказаною адресою боржник не проживає, двері помешкання не відчинили (арк.157). Відповідно до листа Запорізького обласного центру зайнятості №1018/01-22 від 09.06.2022р. станом на 09.06.2022р. [PERSON] на обліку як особа, яка шукає роботу в Запорізькому обласному центрі зайнятості та територіальних підрозділах не перебуває (арк.201). Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим вони не підлягають задоволенню. В даному випадку суд виходить з того, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме, зміни матеріального або сімейного стану одержувача чи платника аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом цієї норми права підставами зміни розміру аліментів є зміна матеріального чи сімейного стану. При цьому, зазначені положення закону не виключають як одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів, так і їх самостійне, незалежне одна від одної існування. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач [PERSON] вказав на те, що після ухвалення постанови Запорізького апеляційного суду від 16.07.2021р. про стягнення з нього на користь відповідачки [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] щомісячно в розмірі по 2500,00грн. змінився його сімейний та погіршився матеріальний стан, який не дозволяє йому сплачувати аліменти у визначеному розмірі. В даному випадку доведення підстав для зменшення розміру аліментів покладається в силу вимог ст.12,13,81 ЦПК України на позивача [PERSON] .. Разом з тим, суд вважає, що позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в порушення вимог ст.12,13,81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, які б достовірно та в достатній мірі підтверджували зміну сімейного та матеріального стану позивача до такого ступеня, який би унеможливлював сплату ним аліментів на утримання малолітньої доньки у визначеному судом розмірі, і слугували би підставою для зменшення розміру аліментів. Як встановлено судом, дійсно позивач [PERSON] 02.03.2022р. зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка має від першого шлюбу неповнолітнього сина [PERSON] .. Однак сам по собі факт укладання батьком дитини нового шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Зміна у зв`язку з такими обставинами матеріального становища платника аліментів як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі, унеможливлює таку сплату тощо. Ці обставини підлягають належному доказуванню. Разом з тим, жодних належних, допустимих та достовірних доказів того, що у зв`язку з укладанням шлюбу значно погіршилось матеріальне становище позивача, що він вимушений нести додаткові витрати на утримання своєї нової родини, їх розмір, позивачем та його представником суду не надано. Зокрема, посилаючись на перебування на утриманні позивача [PERSON] неповнолітнього [PERSON] , позивач та його представник не надали доказів на підтвердження того, що неповнолітня дитина не отримує належного утримання від своїх батьків - [PERSON] та [PERSON] , враховуючи при цьому, що обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини в рівній мірі покладений на обох батьків. З наявних матеріалів справи встановлено і це не заперечується позивачем [PERSON] , що його дружина [PERSON] є суб`єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем, фактично здійснює господарську діяльність за декількома видами. Але відомості про розмір її доходу від господарської діяльності та наявність/відсутність інших джерел доходу суду не надані, що позбавляє суд можливості надати оцінку неможливості [PERSON] забезпечити потреби свого неповнолітнього сина та вимушеності позивача нести витрати на утримання неповнолітнього [PERSON] . Сам факт спільного проживання позивача [PERSON] з неповнолітнім [PERSON] не є доказом того, що дитина перебуває на утриманні позивача, і відповідно безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання його малолітньої доньки. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Також суд враховує, що позивач [PERSON] до реєстрації шлюбу з [PERSON] перебував з нею у фактичних шлюбних відносинах з літа 2020р. та проживав з нею та її неповнолітнім сином від першого шлюбу [PERSON] .. Про ці обставини [PERSON] повідомляв суд під час вирішення справи за позовом [PERSON] про збільшення розміру аліментів (копія заперечень [PERSON] на відповідь на відзив - арк.83-87) і свідок [PERSON] підтвердила їх в судовому засіданні, про що зазначено в рішенні Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2021р. Отже, реєстрацію шлюбу між позивачем та [PERSON] , на думку суду, неможна вважати тією істотною обставиною, яка прямо вплинула на матеріальне становище (призвела до його погіршення) позивача після попереднього рішення суду про збільшення розміру аліментів. Крім того, суд вважає недоведеними доводи позивача та його представника про погіршення матеріального становища позивача через те, що він припинив свою господарську діяльність як фізична особа-підприємець, а його доходи значно зменшились. Належних та допустимих доказів, якими, зокрема, можуть бути відомості з Державного реєстру платників податків та інших державних баз даних, довідки державних установ, організацій, на підтвердження наявності/відсутності джерел доходів, їх розміру позивач та його представник суду не подали. У зв`язку з цим суд позбавлений можливості в достатній мірі перевірити та оцінити яким чином та наскільки змінився дохід позивача та відповідно чи погіршився його матеріальний стан. Згідно з наданою позивачем [PERSON] випискою з державного реєстру від 05.10.2021р. позивач припинив свою господарську діяльність як фізична особа-підприємець 29.09.2021р. Однак, сам по собі цей факт не є свідченням погіршення його матеріального стану. При ухваленні рішення суд не приймає до уваги довідку ФОП [PERSON] від 22.04.2022р. про працевлаштування позивача [PERSON] та розмір його заробітної плати, оскільки, по-перше, вона видана особою, яка є дружиною позивача, тобто заінтересованою на його користь особою. По-друге, як вже зазначалось, відомостей з державного реєстру платників податків та інших державних баз даних, які б, в тому числі, достовірно підтверджували зазначені в довідці відомості про працевлаштування [PERSON] в ФОП [PERSON] та розмір його заробітної плати, суду не надано. Також така довідка не є належним доказом зменшення доходу позивача [PERSON] , оскільки суди під час вирішення попереднього спору про збільшення розміру аліментів на користь відповідачки [PERSON] виходили з того, що [PERSON] є приватним підприємцем і його середньомісячний дохід у другому півріччі 2020 року становив 6000,00грн., тобто фактично як і розмір заробітної плати за листопад 2021р.-лютий 2022р., зазначений в довідці ФОП [PERSON] . Відомості про переведення [PERSON] з 01.04.2022р. на 0,5 ставки із заробітною платою 3300,00грн. не узгоджуються із змістом трудового договору від 31.10.2021р., укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] , копія якого надана суду позивачем і який не містить положень про зміну умов трудового договору. Повідомлення УСЗН ЗМР по Дніпровському району про відмову позивачу [PERSON] в призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам також не є доказом погіршення його матеріального стану. Надані позивачем [PERSON] копії виписок з медичних карток, висновків медичних обстежень не підтверджують наявності у нього хронічних захворювань та необхідності здійснення витрат на придбання ліків, проходження профілактичних заходів, дієтичне харчування, а також розмір таких витрат саме на момент вирішення цього спору, тому суд не бере їх до уваги. Доводи відповідачки та її представника про те, що позивач має на праві власності нерухоме майно та два транспортних засоби, може отримати дохід від їх використання та реалізації, суд також не приймає до уваги, оскільки на їх підтвердження відповідачкою не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів, правом заявити клопотання про їх витребування судом за наявності відповідних підстав відповідачка також не скористалась. Її доводи щодо приховування позивачем доходів, отриманих, зокрема, від діяльності Інтернет-магазину, який, незважаючи на припинення позивачем господарської діяльності, продовжує свою торгівельну діяльність і контактною особою на сайті магазину вказаний позивач, також є голослівними та недоведеними. Таким чином, судом не встановлено і позивачем [PERSON] не доведено жодних обставин, які б свідчили про істотне погіршення його матеріального стану та неспроможність сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в раніше визначеному розмірі. Ухвалюючи рішення, суд відхиляє доводи позивача та його представника про поліпшення матеріального стану відповідачки [PERSON] як одержувача аліментів, що, на думку позивача та його представника, є додатковою підставою для зменшення розміру аліментів. Як зазначає позивач, відповідачка [PERSON] та їх неповнолітня донька [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами, отримували державну допомогу на проживання приблизно 1442,00грн. на місяць, але у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні постановою КМУ №332 від 20.03.2022р. розмір такої допомоги було збільшено і відповідно відповідачка отримує на себе і дитину допомогу в розмірі 5000,00грн. Під час вирішення спору про збільшення розміру аліментів рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2021р., яке в цій частині підтримано постановою Запорізького апеляційного суду від 16.07.2021р., було встановлено, що [PERSON] отримує від держави допомогу на проживання як внутрішньо переміщена особа у розмірі 1442,00грн. щомісячно, з яких 1000,00грн. -на дитину та 442,00грн.-на себе. В межах цієї справи відповідачка [PERSON] у відзиві на позов не заперечувала, що дійсно з донькою є внутрішньо переміщеними особами і отримують відповідну державну допомогу. Вказана обставина не підлягає доказуванню під час вирішення цієї справи відповідно до ст.82 ЦПК України. Однак на підтвердження дійсного (реального) отримання відповідачкою [PERSON] як внутрішньо переміщеною особою державної допомоги на проживання в збільшеному у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану розмірі позивач та його представник не надали суду належних, допустимих та достовірних відомостей, якими могли бути відомості державного органу, в якому особа перебуває на обліку та який здійснює нарахування та виплату зазначеної допомоги, відомості банківських установ, через які виплачується допомога, тощо. Клопотань про витребування відповідних доказів судом вони не заявляли. Прийняття та чинність законодавчого акту, яким передбачено збільшення розміру допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, як і довідка про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, самі по собі не свідчать, що [PERSON] отримує таку допомогу у відповідному розміру. Суд також відхиляє доводи позивача та його представника про те, що відповідачка [PERSON] працює бухгалтером та має стабільний дохід, оскільки згідно з наданою відповідачкою [PERSON] копією наказу ТОВ «БК «Дельта ІІІ» №10/к/тр від 31.03.2022р., виданого на підставі ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-IX від 15.03.2022р., дію трудового договору з [PERSON] було призупинено з 01.04.2022р. до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення чи скасування воєнного стану. За змістом ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, але зупиняє обов`язок роботодавця виплачувати працівнику заробітну плату та здійснювати інші виплати. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. При цьому, жодною стороною суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності/відсутності у відповідачки [PERSON] на момент вирішення спору будь-яких інших, крім заробітної плати в ТОВ «БК «Дельта ІІІ», офіційних джерел доходів та їх розміру. Посилання позивача та його представника на те, що відповідачка у зв`язку з карантином, а в подальшому - у зв`язку з введенням воєнного стану не здійснює витрати на харчування дитини в школі, а також виїхала з орендованої квартири і відповідно не здійснює витрати на її утримання, що також, на їх думку, свідчить про поліпшення її матеріального стану, суд вважає безпідставними та недоведеними. На думку суду, зміна форми навчання з очного на дистанційне не змінює потреби дитини в харчуванні, канцелярських приладах, одязі, взутті тощо та не зменшує витрати батьків на ці щоденні побутові потреби. Належних, допустимих та достовірних доказів того, що відповідачка [PERSON] не здійснює витрати на утримання орендованої квартири, придбала власне житло, позивач та його представник суду не надали, клопотання про їх витребування судом також не заявляли. Надані ними копія акту державного виконавця від 02.06.2022р. про відсутність [PERSON] за адресою [ADDRESS] , витяг з ЄРДР від 07.05.2022р. про внесення відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ст.382 КК України, за фактом невиконання [PERSON] судового рішення про визначення порядку спілкування [PERSON] з неповнолітньою донькою [PERSON] та чинення перешкод в спілкуванні з дитиною, листування між сторонами в мобільному телефоні, такими доказами не є. Суд вважає, що сплата позивачем [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 2500,00грн. щомісячно є необхідним та достатнім для забезпечення мінімальних потреб дитини та її гармонійного розвитку, враховуючи, що дитина дорослішає, витрати на її утримання зростають, як і загальний рівень споживчих цін в Україні. В той же час, позивач [PERSON] є молодим за віком та працездатним, не позбавлений можливості заробляти собі на життя та виконувати беззаперечний (абсолютний) батьківський обов`язок утримувати свою неповнолітню дитину. Як вже зазначалось, доказів того, що він не має фінансової можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі, матеріали справи не містять. За таких обставин, з урахуванням сукупності усіх вищевказаних обставин, виходячи з принципу розумності та справедливості, з максимально можливим урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, суд не знаходить підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] . На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed