Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

01.07.2022 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала в шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 2017 року до 2019 року. Внаслідок перебування в даних відносинах у них народився син [PERSON] , [INFO] , запис про батька у свідоцтві про народження якого здійснений зі слів матері, зокрема зазначено « [PERSON] ». Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/10250/21, визнано [PERSON] батьком дитини [PERSON] , народженого матір`ю [PERSON] та зобов`язано органи РАЦС змінити відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON] на « [PERSON] ». Позивач вказує, що після народження їхнього спільного сина відповідач на її вимогу надав кошти на утримання сина та купував дитячі речі, проте через декілька місяців припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу, незважаючи на те, що вона практично щоденно просила в нього кошти на утримання їхнього сина, оскільки самій їй було дуже важко, оскільки дитина народилася з інвалідністю. Водночас всі її прохання та вимоги надати кошти на утримання їхнього сина залишились безрезультатними. Зазначає, що після визнання рішенням суду відповідача батьком їхнього сина, вона звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, однак вважає, що також має право на стягнення з відповідача аліментів на утримання сина за минулий час, а саме з моменту народження до 22.06.2022, оскільки в цей період вона вживала заходів для отримання таких аліменти в добровільному порядку, проте відповідач ухилявся від їх сплати. На підставі наведеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] аліменти за минулий час, з моменту народження [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 22.06.2022. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.07.2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28.07.2022 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача [PERSON] - адвокатом Верес М.Я., згідно якого відповідач позов не визнає з наступних підстав. Так, твердження про те, що він лише першим часом після народження дитини на її вимогу надав певні кошти, а через кілька місяців припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу, і що її прохання про надання коштів на утримання їхнього малолітнього сина залишились безрезультатними є неправдивими та не підтвердженими будь-якими належними та допустимими доказами. Водночас в періоди з 20.09.2020 по 24.12.2020, з 22.03.2021 по 30.09.2021 та з 10.01.2022 по 23.02.2022 позивач не давала йому змоги спілкуватися і брати участь у вихованні їхнього сина та відмовлялася від будь-якої матеріальної допомоги. Відповідач зазначив, що у вересні 2019 року він дав позивачу [PERSON] 3000 доларів США на придбання автомобіля, який остання купила у своєї подруги, для того щоб вона мала змогу самостійно їздити на обстеження вагітності у м. Львів. Також в період вагітності і після народження сина він перераховував на картку [PERSON] кошти. Крім того, в період вагітності він ходив разом з нею на обстеження до лікарів та купляв медикаменти та вітаміни. Перед народженням сина та після його народження купував усі необхідні речі, зокрема: колиску, одяг, памперси, дитяче харчування та соки, ліки, ортопедичне взуття, прогулянкову коляску, манеж, санки, електричну машинку та інші необхідні речі. В період проходження лікування та реабілітації він неодноразово возив сина в дитячу поліклініку до лікаря ортопеда та реабілітаційний центр на процедури. Періодично проводив з ним час коли позивач працювала після 15.00 год. та її мама була на роботі. Також коли він мав змогу бачити сина, він ходив з ним на прогулянки в парки та неодноразово їздив в м. Львів на прогулянку і в парк розваг «УРУРУ» поблизу Львова. Вказав, що періодично позивач повідомляла його, щоб він більше не дзвонив до неї і не приходив до дитини, а також позбавляла його можливості бачитися з сином, займатися його лікуванням та брати участь у його вихованні. В подальшому у зв`язку із тим, що позивач повністю відмовилась надавати йому можливість бачитися з сином, задля отримання належного правового механізму для отримання змоги повноцінно брати участь у вихованні нашої дитини він у червні 2021 року звернувся до суду із позовною заявою про встановлення батьківства, яка була задоволена. Щодо витрат на дитину, то відповідач зауважує, що він поніс наступні витрати: за період з 22.05.2020 по 08.12.2020 у сумі 29 819 грн (їжа, памперси, ліки, коляска та інше), з яких 19 211 грн перерахував позиву на картковий рахунок, а також 100 доларів США дав особисто позивачу готівкою, перед народженням сина; за період з 24.12.2020 по 20.03.2021 у сумі 22 647,80 грн (їжа, санки, манеж, телефон, флешка та інше), з яких 12 420 перерахував позиву на картковий рахунок; за період з 09.10.2021 по 27.12.2021 у сумі 12 311,89 грн (одяг, електрична машинка, ортопедичне взуття, вакцина, ліки та їжа); за період з 22.02.2022 по 27.07.2022 у сумі 26 434 грн (ліки, вітаміни, їжа, парта учбова дитяча, святкування День народження сина), з яких 10 000 грн перерахував позиву на картковий рахунок. Крім того, на утримання сина у червні та липці 2022 року він перерахував позиву на картковий рахунок по 5025 грн. Відповідач зауважує, що позивач надала жодного належного і допустимого доказу того, що нею було пред`явлено вимогу до нього про сплату аліментів, а він від цього відмовився. Водночас, він здійснював витрати на їхнього спільного сина в межах своїх можливостей, а у відповідні періоди часу цього не робив лише тому, що позивач категорично відмовлялась отримувати від нього будь що, при цьому не даючи йому можливості спілкуватися і брати участь у вихованні дитини. Окрім цього, зазначає, що задоволення позовних вимог позбавить його можливості сплачувати аліменти за рішенням суду в сумі 1/3 всіх його заробітків щомісячно в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] та брати участь у додаткових витратах на дітей, а також належним чином утримувати його матір [PERSON] , яка на даний момент являється пенсіонером. З огляду на вищевикладене просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 03.08.2022 позивачем [PERSON] подано суду відповідь на відзив, згідно якого вона не заперечує з приводу періодичного отримання нею коштів від відповідача особисто та на картковий рахунок, однак враховуючи заробітну плату відповідача - близько 60 000 грн, вони є достатніми для утримання їхнього сина. Крім того, вважає, що отримання нею цих коштів зумовлено лише уникненням поділу коштів з продажу автомобіля BMW Х5, який був придбаний ними у січні 2019 року, а згодом проданий відповідачем в період їхнього проживання в фактичних шлюбних відносинах, при цьому жодних коштів з його продажу вона не отримала. Відтак, з метою уникнення подання нею позову про поділ даних коштів відповідач перераховував їй періодично кошти, які жодним чином не відноситься до їхнього сина. З приводу отримання нею від відповідача коштів у сумі 3000 доларів США, а також 100 доларів США, позивач заперечила та зазначила, що такі твердження нічим не підтверджені, а скрін - шот, яким відповідач підтверджує факт отримання нею 3000 доларів США, не несе інформацію про які кошти йде мова, про яку суму, в який проміжок часу та для якої мети. Щодо чеків, якими відповідач обґрунтовує покупки продуктів та інших товарів для їхнього сина, то позивач вказує, що всі чеки які додані до відзиву на позовну заяву є неналежними доказами, оскільки вони носять інформацію про придбання товару, при цьому не містять інформації щодо суб`єкта придбання та інформації для кого придбавалися такі товари, а тому вони не доводять придбання відповідачем товарів саме їхньому сину. Щодо іншої участі у вихованні сина, то як вбачається з скрін - шотів переписки доданих до відзиву, відповідач цікавиться здоров`ям сина, проте дані переписки не мають жодного відношення до даної справи, адже вирішується питання стягнення аліментів на утримання їхнього сина. Позивач зазначає, що з моменту подання позовної заяви про визнання батьківства та винесення рішення, жодної ініціативи від відповідача щодо участі у вихованні та утриманні сина немає, що додатково підтверджується відсутністю чеків за період з квітня 2021 року по жовтень 2021 року, а також січень 2022 року. Щодо твердження відповідача, що задоволення її позовних вимог зашкодить іншим двом дітям, оскільки він сплачує їм аліментів то вважає його безпідставним, оскільки батько зобов`язаний утримувати всіх своїх дітей, а діти є рівними в праві отриманні забезпечення від батьків. Крім того, утримання матері пенсіонерки також не відповідає дійсності, оскільки мати відповідача перебуває за кордоном на заробітках. На підставі вищевикладеного, просить позовні вимоги задовольнити повністю. 12.08.2022 судом зареєстровано заяву про збільшення позовних вимог подану представником позивача [PERSON] - адвокатом Сампарою Н.М., шляхом доповнення резолютивної частини позовної заяви ще однією позовною вимогою, зокрема, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 23.06.2022 до досягнення дитиною повноліття. 26.08.2022 протокольною ухвалою суду постановленою у судовому засіданні без виходу в нарадчу кімнату, судом прийнято заяву про збільшення позовних вимог. 12.09.2022 судом зареєстровано заперечення на відповідь на відзив подане представником відповідача [PERSON] - адвокатом Верес М.Я., з якого вбачається, що на переконання відповідача позивач у відповіді на відзив жодним чином не спростувала його відзиву на позовну заяву про стягнення аліментів за минулий період. Так, твердження позивача про те, що кошти, які він перераховував на особистий її рахунок, є лише метою уникнення поділу коштів з продажу автомобіля, а згодом проданий відповідачем в період проживання у фактичних шлюбних відносинах, є неправдивими, оскільки спільного господарства вони не вели та спільних фінансових заощаджень не робили, у нього були свої кошти у позивача свої, відтак ніхто нічого ділити не мав і не збирався. Окрім цього, кошти на автомобіль BMW Х5 у нього були від попередньо проданого автомобіля, а саме автомобіля RENAULT SCENIC д.н.з. [NUMBER] , яким він володів, користувався і розпоряджався на підставі генеральної довіреності від 16.11.2017 та який він в подальшому продав і за меншу частину коштів від продажу цього автомобіля 16.01.2019 прибав із за кордону автомобіль BMW Х5, який потім також продав та за отриманні кошти купив NISSAN LEAF д.н.з. [NUMBER] . Відтак, автомобіль BMW Х5 не має жодного відношення до позивача [PERSON] та нашого спільного проживання, так само, як і твердження позивача про те, що він має змогу платити аліменти в розмірі 1/4 від усіх доходів оскільки недавно придбав і володіє автомобілем NISSAN LEAF. Стосовно чеків, і їх неналежності, то вказує, що позивач вводить суд в оману, так як всі товари були придбані та передані позивачу для їхнього сина. Водночас, щодо відсутності чеків зазначає, що саме в періоди відсутності чеків [PERSON] не давала йому бачитися з його сином і говорила, що їй від нього нічого не потрібно. Також, заперечив з приводу навчання його старшого сина кордоном, оскільки він навчається у Тернопільському національному технічному університеті імені Івана Пулюя. Крім того, зауважив, що місце перебування його матері, ніяк не впливає на те, що він їй допомагає. З огляду на викладене просив у задоволенні вимог стягненні з нього аліментів за минулий час, з моменту народження 22.05.2020 і до 22.06.2022 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відмовити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Крім того заперечила з приводу наданих квитанцій про покупки товарів відповідачем та зазначила, що відповідач надав їй кошти на утримання сина лише на великі свята, нестабільно купував одяг і харчування, а також купив ліжко - манеж. Щодо придбання відповідачем коляски категорично заперечила, а приводу придбання вакници зазначила, що не пригадує хто її купував. Визнала, що з червня 2022 року відповідач перераховує їй на карту кошти у сумі 5000 грн, однак враховуючи, що у сина є інвалідність вважає ці кошти недостатніми. На підставі викладеного просила позовну заяву задовольнити. Представник позивача [PERSON] - адвокат Сампара Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та заяві про збільшення позовних вимог та просила задовольнити у повному обсязі, зокрема стягнути з відповідача аліменти за попередній період у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання неповнолітнього [PERSON] , починаючи з його народження, а саме [INFO] до 22.06.2022, а також аліменти у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання неповнолітнього [PERSON] , що місячно, починаючи з 23.06.2022 і до досягнення повноліття. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Верес М.Я. в судовому засіданні підтримала відзив на позовну заяву, а також заперечення на відповідь на відзив та просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відсутні докази того, що позивач зверталась до відповідача із вимогою про сплату аліментів, а він ухилявся від їх сплати, при цьому з часу народження сина та по сьогоднішній день, відповідач в межу своїх можливостей та коли це дозволяла позивач, ніс витрати на утримання сина, купував необхідні продукти та речі, а також надав позивачу кошти. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29.05.2020 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), [PERSON] народився [INFO] у м. Тернопіль та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.05.2022 у справі № 607/10205/21, визнано [PERSON] , [INFO] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого матір`ю - [PERSON] , [INFO] та зобов`язати Тернопільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) внести зміни в актовий запис №1026 складений 29.05.2020, а саме змінити відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] на « [PERSON] ». 23.06.2022 [PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття, починаючи стягнення з моменту звернення до суду. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.07.2022, у задоволенні заяви [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів відмовлено на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України. Згідно листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (Філія ГСЦ МВС) за підписом т.в.о. начальника Мельник І. № 31/19-С-79а.з. від 09.08.2022, згідно з інформацією наявною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, станом на 09.08.2022 за громадянином [PERSON] , [INFO] , 30.04.2022 в ТСЦ №6141 РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) зареєстровано автомобіль марки NISSAN LEAF, 2013 р.в., кузов № [NUMBER] , сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] . Окремо повідомляють, що 23.01.2019 в ТСЦ №6141 РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) був зареєстрований автомобіль марки BMW Х5, 2002 р.в., кузов № [NUMBER] , зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER] , який 06.06.2020 в ТСЦ №6141 РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) перереєстровано на іншу особу. Як вбачається з виписки (окремі операції) по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахункам договору [PERSON] за період з 01.09.2019 по 23.05.2021, останнім здійснювались наступні переказ коштів на рахунок [PERSON] : 23.09.2019 - у сумі 1005,03 грн; 26.01.2020 - у сумі 2010,05 грн; 20.02.2020 - у сумі 2010,05 грн; 21.02.2020 - у сумі 854,27 грн; 21.02.2020 - у сумі 1005,03 грн; 22.04.2020 - у сумі 2010,05 грн; 23.04.2020 - у сумі 1507,54 грн; 03.05.2020 - у сумі 301,51; 26.05.2020 - у сумі 5025,13 грн; 19.06.2020 - у сумі 2211,06 грн; 21.07.2020 - у сумі 1005,03 грн; 28.07.2020 - у сумі 502,51 грн; 07.09.2020 - у сумі 2010,05 грн; 21.10.2020 у сумі 5025,13 грн; 29.10.2020 у сумі 502,51 грн; 05.11.2020 - у сумі 2010,05 грн; 25.01.2021 - у сумі 3015,08 грн; 22.02.2021 - у сумі 402,01 грн; 10.03.2021 у сумі 2010,05 грн; 19.03.2021 - у сумі 2020,15 грн. Відповідно до квитанції ПриватБанк №Р24АР24А2391009924С8299 від 23.06.2022, [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] кошти у сумі 5025,13 грн. Згідно з квитанцією ПриватБанк №Р24АР24А92529064D388263 від 27.07.2022, [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] кошти у сумі 5025,13 грн. [PERSON] є власником транспортного засобу Nissan Tiida, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Відповідно до довіреності посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лучкою І.Я. 16.11.2017 та зареєстрованої в реєстрі за №2858, [PERSON] розуміючи значення своїх дій та правові наслідки цього документа, діючи на підставі попередньої домовленості з представниками, цією довіреністю уповноважила з поміж інших [PERSON] представляти її інтереси у відповідних центрах реєстрації транспортних засобів, органах дорожньої поліції, страхових органах, органах нотаріату, підприємствах, установах у організаціях з питань, пов`язаних з експлуатацією та управлінням, керувати на території України та за її межами, переобладнанням, заміною вузлів та агрегатів, при здійсненні правочинів з приводу продажу, позички, передачі в оренду (не раніше ніж 17.11.2018, а у випадку продажу до 17.11.2018 - за умови сплати акцизного податку за ставками, встановленими ст. 215 Податкового кодексу України) належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 16.11.2017 ТСЦ 4641, автомобіля марки RENAULT SCENIC, 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , тип транспортного засобу загальний легковий універсал - В, р.н. [NUMBER] , який знаходиться на обліку ТСЦ 4641. Згідно договору купівлі - продажу транспортного засобу від 06.06.2020, Продавець [PERSON] зобов`язується передати у власність Покупцеві [PERSON] транспортний засіб марки BMW моделі Х5, 2022 року випуску, зеленого кольору, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] зареєстрований за Продавцем [PERSON] 23.01.2019 підрозділом МВС ТСЦ 6141. Як вбачається з договору купівлі - продажу транспортного засобу №7895/22/000279 від 24.01.2022, Продавець ПП «КАЙРОС-АВТО» зобов`язується передати у власність Покупцеві [PERSON] транспортний засіб марки NISSAN моделі LEAF, 2013 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] зареєстрований за Власником (Клієнтом за Договором комісії) транспортного засобу 23.02.2022. [PERSON] є власником транспортного засобу NISSAN LEAF, 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Із студентського квитка серії [NUMBER] виданого 01.10.2021 та дійсного до 30.06.2025 слідує, що [PERSON] навчається на денній формі навчання Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя на факультеті Комп`ютерно - інформаційних систем і програмної інженерії. На підтвердження понесених відповідачем витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON] сторони подали ряд квитанцій про покупки товарів, зокрема одягу, дитячих товарів, харчування, ліків, засобів гігієни. Як встановлено в судовому засіданні, малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем, водночас, сторони не дійшли згоди з приводу розміру матеріальної допомоги з боку батька на утримання спільної дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та інше. Статтею 191 СК України регламентовано, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час. Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду, тощо) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими. Однак, позивачем не подано належних, допустимих та достовірних доказів того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати. В обґрунтування своїх вимог про стягнення з відповідача аліментів за попередній період позивач посилається на те, що вона зверталась до відповідача із вимогами про сплату аліментів, на підтвердження чого подає скрін - шот переписки у соціальних мережах, однак останній ухиляється від їх сплати. Разом з тим, суд не бере до уваги наданий позивачем скрін - шот переписки у соціальних мережах, як підтвердження її звернення до відповідача, з вимогою про сплату аліментів, оскільки такий не може вважатись офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів в розумінні ч.2 ст.191 СК України. Водночас, суд зауважує, що із змісту вказаного скрін - шоту не можливо встановити точну дату повідомлення, його відправника, а також факт його отримання та прочитання одержувачем. Крім того, як вбачається з наявних в матеріалах справи квитанцій у період з 2019 року по 2021 року, а також у червні та липні 2022 року, відповідач періодично добровільно перераховував грошові кошти позивачу. Суд також враховує квитанції про купівлю товарів долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву, так як частково ці ж квитанції долучено позивачем до позовної заяви, із зазначенням у позовній заяві, що відповідач купував дитячі речі на підтвердження чого вона додає копії квитанцій. Посилання на те, що такі покупки були лише першопочатково після народження сина, суд відхиляє, так квитанції долучені позивачем датовані 2019, 2020, 2021 роками, що свідчить про періодичне придбання відповідачем дитячих товарів протягом даних років. Окрім цього, у судовому засіданні позивач вказувала, що відповідач нестабільно, проте купував сину одяг та дитяче харчування, а також не заперечила з приводжу придбання відповідачем ліжка - манежу. Вказані вище обставини свідчать, що твердження позивача стосовно того, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання сина та матеріально не допомагає, не відповідають дійсності та спростовуються письмовими доказами, з яких вбачається, що відповідач брав участь в матеріальному утриманні сина, при цьому недостатність такого матеріального утримання, на яке посилається позивач не є ухиленням батька від виконання обов`язку щодо утримання дитини. Крім того, слід зауважити, що ставлячи питання про стягнення аліментів за минулий час, позивач в позові має вказувати конкретну суму, про стягнення якої він просить та яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами (бо період їх нарахування вже сплив), крім того, у відповідності до ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. За такого виконавчий лист про присудження аліментів за минулий час шляхом стягнення періодичних платежів не може бути прийнятий до виконання, оскільки період їх стягнення вже минув. З огляду на зазначене, вимоги про стягнення аліментів за минулий час мають містити конкретну суму, про стягнення якої ставиться питання, а не лише частку від доходу. Водночас позивачем у позовній не заяві не зазначено конкретну суму аліментів за минулий час, про стягнення яких вона просить суд, а також не надано жодних доказів на підтвердження понесених нею витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. На підставі вищевикладеного, зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, при цьому відповідач ухилявся від їх сплати в розумінні ч.2 ст.191 СК України, суд не вбачає визначених законом підстав для стягнення з відповідача аліментів за попередній період в зв`язку з недоведеністю вимог в цій частині. Водночас, положеннями статті 141 СК України передбачено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів ( ч.2 ст. 182 СК України). У відповідності до вимог ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Так судом встановлено, що підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати спільну з позивачем дитину, передбачених положеннями СК України, відсутні. Суд зауважує, що стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Суд відхиляє посилання відповідача на неможливість сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частки його заробітку, оскільки з нього вже стягуються аліменти на за рішенням суду в сумі 1/3 всіх його заробітків щомісячно в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, від 09.09.2021 у справі № 554/3355/20. Також суд не бере до уваги посилання відповідача про наявність на його утриманні матері пенсіонерки [PERSON] , оскільки жодних доказів здійснення такого утримання, як і його необхідності відповідач суду не надав. Положеннями ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, виходячи зі встановленого законом обов`язку обох батьків щодо утримання їх дітей, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.08.2022 ( дня подання до суду заяви про збільшення позовних вимог) і досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд зауважує, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial