Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. В липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма « Компанія «СВ» (далі - ТОВ ВКФ « Компанія СВ»), [PERSON] , третя особа - публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (далі - ПАТ «Запоріжжяобленерго»), за результатами розгляду якого просить : визнати за ним право власності на : 67/200 кабелю АВББШв 3х185+АВББШв 1х95, 67/200 кабелю АВББШв 3х185+АВББШв 1х95, які перебувають на балансі ТОВ ВКФ «Компанія СВ». Позов обґрунтовано таким. За договором дарування від 13.04.2021 року у власність позивача перейшла 1/2 частка від 67/100 часток нежитлового приміщення № LХVІІІ літ. А-8, А1- 2, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , а саме: на першому поверсі: приміщення №1, торгівельний зал, загальною площею 363,2 кв.м.; приміщення №2, кладова, загальною площею 14,7 кв.м.; приміщення №3, роздягальня, загальною площею 4,6 кв.м.; приміщення №12, кладова, загальною площею 8,6 кв.м.; приміщення №13, сходова клітина, загальною площею 10,2 кв.м.; приміщення №19, хол, загальною площею 39,4 кв.м., на другому поверсі: приміщення №20, зал, загальною площею 340,1 кв.м.; приміщення №21, санвузол, загальною площею 3,2 кв.м.; приміщення №22, мийка, загальною площею 4,5 кв.м.; приміщення №23, коридор, загальною площею 5,1 кв.м.; приміщення №24, сходова клітина, загальною площею 9,8 кв.м.; приміщення №25, коридор, загальною площею 4,7 кв.м.; приміщення №26, кабінет, загальною площею 18,8 кв.м.; приміщення №27, коридор, загальною площею 6,3 кв.м.; приміщення №28, санвузол, загальною площею 1,5 кв.м.; приміщення №29, роздягальня, загальною площею 10,5 кв.м.; приміщення №30, кухня, загальною площею 16,00 кв.м.; приміщення №31, мийка, загальною площею 9,2 кв.м.; - приміщення №32, зал, загальною площею 22,4 кв.м.; приміщення №33, зал, загальною площею 9,3 кв.м. а всього загальною площею 902,1 кв.м. Відчужувані 67/200 часток вказаного нежитлового приміщення № LХVІІІ літ. А-8, А1-2, що є предметом Договору дарування, належать Дарувальнику [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі Мирової угоди, затвердженої ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2017 року, провадження №2/331/786/2017, ЄУН 331/2324/17. Починаючи з моменту реєстрації за позивачем права власності на частину нежитлового приміщення, позивач належним чином використовував власне приміщення, дотримувався усіх необхідних норм та стандартів, здійснював передачу належних йому на праві власності нежитлових приміщень в орендне користування третім особам. Відповідачем [PERSON] повідомлено позивача, що за весь період володіння власністю нею на адресу ТОВ ВКФ «Компанія «СВ» здійснювались компенсації вартості спожитої електричної енергії у відповідності до фактичних обсягів її споживання. 28.07.2020 року на адресу [PERSON] від ТОВ ВКФ «Компанія «СВ» надійшло повідомлення про припинення незаконного використання технологічних мереж та електроенергії. Із змісту повідомлення вбачається, що ТОВ «ВКФ «Компанія «СВ» не визнає за [PERSON] права користування електричними та кабельними мережами нежитлового приміщення, яке належить позивачу на праві власності. Договірні відносини між ПАТ « Запоріжжяобленерго» та [PERSON] в частині приєднання приміщення № LХVІІІ літ. А-8, А1- 2, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , до мереж оператора системи розподілу, відсутні. На балансі ТОВ «ВКФ «Компанія «СВ» перебувають два кабелі, які були придбані товариством за життя його учасника [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] . Зазначені кабелі можливо ідентифікувати під час вивчення схеми розмежування балансової відповідальності, яка підписана ТОВ ВКФ «Компанія «СВ» та ПАТ «Запоріжжяобленерго» у 2006 році, що підтверджує факт наявності на балансі товариства зазначених речей, ціллю яких є обслуговування нежитлового приміщення та забезпечення його належного використання з боку власників та орендарів. У відповідності до акту розмежування балансової відповідальності для ідентифікації двох спірних кабелів, сторонами визначено, що АВББШв 3x185+1x95 довжиною L=55м в землі та АВББШв 3x185+1x95 довжиною L=55м в землі, перебувають у власності ТОВ ВКФ «Компанія «СВ», на момент складання акту розмежування, після ж переходу права власності на користь [PERSON] , до неї також перейшло право власності на зазначені кабелі у пропорційному співвідношенні до часток у розмірі власності в нежитловому приміщенні. Нежитлове приміщення є введеним в експлуатацію, що свідчить про належне його забезпечення електропостачання та про дотримання усіх санітарних, будівельник, енергетичних та інших вимог, які встановлені приписами діючого законодавства України до нежитлових приміщень. На підставі норм діючого законодавства та вимог ДБН нежитлове приміщення, яке вбудоване в житловий будинок, не може бути введене в експлуатацію без дотримання ДБП, щодо наявності електричних мереж та належного підключення до електропостачання. Крім того, дії ТОВ « ВКФ « Компанія СВ» призводять до порушення прав позивача на належне користування частини нежитлового приміщення. Як на правові підстави заявленої вимоги позивач посилається на ст.ст. 186-188, ч.1 ст. 316, ч.1 ст. 317,ч.1 ст.368,ст. 651 ЦК України, Закон України « Про регулювання містобудівної діяльності». 20 серпня 2021 року від відповідача ТОВ ВКФ « Компанія СВ» в особі директора [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, з якого вбачається що вказаний відповідач проти позову заперечує з таких підстав. ТОВ ВКФ « Компанія СВ» не мало та не має на своєму балансі рухомого майна у вигляді кабелю АВББШв 3х185+АВББШв 1х95 та кабелю АВББШв 3х185+АВББШв 1х95 ; йому не відомо про існування юридичних фактів, які б стали підставою для набуття права власності ТОВ ВКФ « Компанія СВ» на спірне майно, а також будь-яких фактів, які б підтверджували існування вказаних у позові предметів, як предметів матеріального світу. Як на думку відповідача, предмет спору відсутній ( а.с.76-77). 1 листопада 2021 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшла заява, із змісту якої вбачається, що вона вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки спірні кабелі є частиною нежитлового приміщення , яке належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності та зазначені кабелі направлені лише на його обслуговування, а ТОВ ВКФ « Компанія СВ» без належних на те правових підстав вчинив дії на самовільне заволодіння спірними кабелями ( а.с.113). 10 вересня 2021 року від представника третьої особи - ПАТ « Запоріжжяобленерго» до суду надійшли письмові пояснення, із змісту яких вбачається, що кабельні лінії 0,4 кВ ( ААБ-1 3х185,довжиною 2х55м) від ТП-35 РБ-4,РБ-8 до гастроному по [ADDRESS] та дві кабельні лінії 0,4 кВ ( АВБбШв-1 3х185,довжиною 2х55м) від ТП-35 РБ-1,РБ-6 до боулінгу по [ADDRESS] на балансі ПАТ « Запоріжжяобленерго» не обліковуються ( а.с.72). ІІ. Заяви, клопотання учасників справи. 30.07.2021 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви ( а.с.53-54). 17.08.2021 року від представника відповідача ТОВ ВКФ «Компанія СВ» - адвоката Мульченка Є.В. до суду надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи ( а.с.69). 10.09.2021 року від представника відповідача ТОВ ВКФ «Компанія СВ» - адвоката Мульченка Є.В. до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору ( а.с.111-112). 27.09.2021 р. від представника позивача - адвоката Сєдова М.В. до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи ( а.с.92-93). 3.02.2022 року від представника позивача - адвоката Сєдова М.В. до суду надійшла заява про витребування доказів ( а.с.123-125). 4.07.2022 року від представника позивача - адвоката Сєдова М.В. до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи ( а.с.142). 25.08.2022 року від третьої особи - ПАТ « Запоріжжяобленерго» до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів ( на виконання ухвали суду від 7.07.2022 року) ( а.с. 154). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі суд) від 12 липня 2021 року позов [PERSON] залишено без руху, із надання позивачеві строку для усунення недоліків позовної заяви ( а.с.49-50). Ухвалою суду від 30 липня 2021 року провадження у цій справі відкрито ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.58-59). Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року підготовче судове засідання за клопотанням представника позивача - адвоката Сєдова М.В. відкладено ; строк проведення підготовчого провадження по справі продовжено ( а.с.95-96). Ухвалою суду від 8 грудня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ ВКФ « Компанія СВ» - адвоката Мульченка Є.В. про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, відмовлено ( а.с.111-112). Ухвалою суду від 4 лютого 2022 року підготовче провадження по справі закрито ; справу призначено до розгляду по суті ( а.с.127). Ухвалою суду від 7 липня 2022 року клопотання представника позивача - адвоката Сєдова М.В. задоволено. Зобов`язано ПАТ « Запоріжжяобленерго» надіслати на адресу суду належним чином завірені копії проектної документації, яка подавалась ТОВ « ВКФ « Компанія СВ» під час укладення договору про постачання електричної енергії на об`єкт - магазин по [ADDRESS] , та матеріалів реєстраційної картки/справи, яка стосується ТОВ « ВКФ « Компанія СВ» та укладення між останнім та третьою особою договору про постачання електричної енергії ( а.с.144-145).. В суді представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві ; просить позов задовольнити. Представники відповідача - ТОВ « ВКФ « Компанія СВ» в суді проти позову заперечують з підстав, викладених у відзиві. Крім того, пояснили, що маркування кабелів, на які позивач просить визнати право власності, не відповідає маркуванню, яке міститься у документах, наданих позивачем в якості доказів своєї позиції. Відповідачка [PERSON] та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. 22.10.2021року від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі ; вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню ( а.с.113). Причина неявки представника третьої особи суду не відома. Будь-яких заяв, клопотань від нього до суду не надходило. Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, які раніше безпосередньо приймали участь в судових засіданнях, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, нормативно - правове обґрунтування та висновки суду. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за реєстр. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. В суді встановлено, що згідно договору дарування від 13 квітня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Є., реєстровий № 790, [PERSON] є власником 1/2 частки від 67/100 часток нежитлового приміщення № LХVІІІ літ. А-8, А1- 2, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , а саме: на першому поверсі: приміщення №1, торгівельний зал, загальною площею 363,2 кв.м.; приміщення №2, кладова, загальною площею 14,7 кв.м.; приміщення №3, роздягальня, загальною площею 4,6 кв.м.; приміщення №12, кладова, загальною площею 8,6 кв.м.; приміщення №13, сходова клітина, загальною площею 10,2 кв.м.; приміщення №19, хол, загальною площею 39,4 кв.м., на другому поверсі: приміщення №20, зал, загальною площею 340,1 кв.м.; приміщення №21, санвузол, загальною площею 3,2 кв.м.; приміщення №22, мийка, загальною площею 4,5 кв.м.; приміщення №23, коридор, загальною площею 5,1 кв.м.; приміщення №24, сходова клітина, загальною площею 9,8 кв.м.; приміщення №25, коридор, загальною площею 4,7 кв.м.; приміщення №26, кабінет, загальною площею 18,8 кв.м.; приміщення №27, коридор, загальною площею 6,3 кв.м.; приміщення №28, санвузол, загальною площею 1,5 кв.м.; приміщення №29, роздягальня, загальною площею 10,5 кв.м.; приміщення №30, кухня, загальною площею 16,00 кв.м.; приміщення №31, мийка, загальною площею 9,2 кв.м.; приміщення №32, зал, загальною площею 22,4 кв.м.; приміщення №33, зал, загальною площею 9,3 кв.м. а всього загальною площею 902,1 кв.м. ( а.с.16-19). Відчужувані 67/200 часток вказаного нежитлового приміщення № LХVІІІ літ. А-8, А1-2, що є предметом Договору дарування, належать Дарувальнику [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі Мирової угоди, затвердженої ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2017 року, провадження №2/331/786/2017, ЄУН 331/2324/17. Позивач вважає, що він є власником частини електричних та кабельних мереж, які є невід`ємною частиною нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою : [ADDRESS] . Проте , таке його право порушує відповідач - ТОВ « ВКФ « Компанія СВ», яке 28.07.2020 року звернулося до керівника суб`єкта господарювання, що здійснює діяльність за адресою : [ADDRESS] ( [PERSON] ) з вимогою про забезпечення електропостачання для власних потреб у відповідності до вимог законодавства України. Вимога обґрунтована тим, що ТОВ ВКФ « Компанія «СВ» є власником електричних мереж нежитлового приміщення № LХVІІІ за адресою : [ADDRESS] . Між [PERSON] , ТОВ ВКФ « Компанія «СВ» та Оператором системи розподілу відсутні договірні зобов`язання про спільне використання технологічних електричних мереж ТОВ ВКФ « Компанія «СВ» та розподіл ( передачу) електричної енергії. А отже, використання [PERSON] електричних мереж ТОВ ВКФ « Компанія «СВ», та електричної енергії, що закупається вказаним товариством, є незаконним та безпідставним ( а.с.27). 15 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до Національної комісії , що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Запорізькій області ( далі НКРЕКП) із заявою, в якій виклала суть проблематики, вказавши, що ТОВ ВКФ « Компанія «СВ» подано до ПАТ « Запоріжжяобленерго» заяву про відключення належного їй приміщення від електропостачання. За результатом розгляду свого звернення, просить вчинити дії, спрямовані на врегулювання спірної ситуації ( а.с.28-29). 18 березня 2021 року [PERSON] отримано відповідь НКРЕКП за № 36/89-21, в якій заявниці роз`яснено її право у судовому порядку здійснити внесення змін або розірвання договору про розподіл електричної енергії між ПАТ « Запоріжжяобленерго» та ТОВ ВКФ « Компанія «СВ», та у подальшому керуватися вимогами пункту 4.5.7 Кодексу системи розподілу, який затверджено постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310 ( далі - Кодекс). Згідно пункту 4.5.7 Кодексу , у випадку, якщо за однією адресою відбувається виділ частки майна (приміщення) співвласників із спільної сумісної власності, внаслідок чого кожен із співвласників набуває права власності на окрему частку такого майна, перерозподіл потужності між власниками не потребує розробки та видачі технічних умов, якщо не збільшується величина сумарної приєднаної потужності об`єкта архітектури та/або не змінюється категорія надійності електропостачання електроустановки. У цьому випадку роботи, що забезпечують перерозподіл потужності та облік електричної енергії, здійснюються ОСР після внесення кожним із власників (співвласників) плати за монтаж (демонтаж) додаткових елементів мережі та встановлення окремих вузлів обліку. Таким чином, для укладання окремих договорів про постачання електричної енергії, власникам часток вищезазначеного приміщення необхідно укласти/внести зміни до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Із відповіді ПАТ «Запоріжжяобленерго» вбачається, що між ПАТ «Запоріжжяобленерго» та ТОВ ВКФ «Компанія СВ» укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 3281 від 01 січня 2019 року, шляхом подання споживачем ТОВ ВКФ « Компанія «СВ» заяви приєднання до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії ( а.с.39,40). Слід зазначити, що докази, надані позивачем в рамках цієї справи, фактично свідчать про існування певних відносин між [PERSON] та ТОВ ВКФ « Компанія «СВ», ПАТ « Запоріжжяобленерго» з приводу надання послуг з розподілу електричної енергії в будинку [ADDRESS] . Виходячи із змісту позову, вбачається, що право позивача , як співвласника будинку [ADDRESS] , на отримання ним послуг з розподілу електричної енергії в цьому будинку, порушується з боку ТОВ ВКФ « Компанія СВ». При цьому, жодних доказів на підтвердження наявності та характеру спірних матеріальних правовідносин , які існують між ним та відповідачами ТОВ ВКФ « Компанія «СВ» та [PERSON] , позивачем суду не надано. Аналіз досліджених в суді доказів, наданих сторонами на підтвердження своїх позицій,свідчить про те, що існує певний правовий механізм на вирішення проблеми, яка виникла у позивача і потребує вирішенню можливо і в судовому порядку. Виходячи із підстав позову, суд вважає, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту порушеного права, а [PERSON] є неналежним відповідачем по справі, оскільки позивачем ані в позові, ані в суді не обґрунтовано у який саме спосіб цим відповідачем порушено або не визнано право позивача. Так, за результатами розгляду справи позивач просить визнати за ним право власності на кабелі АВББШв 3х185+АВББШв 1х95 та АВББШв 3х185+АВББШв 1х95. Спірні правовідносини щодо визнання права власності регулюються положеннями статті 392 ЦК України. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вказана норма права має на увазі ситуації, коли об`єктивне право власності ще безпосередньо іншими особами не порушене, власник майна може звернутися до суду з позовом про визнання права власності, який матиме самостійне правове значення і не вимагатиме внесення будь-якого зобов`язуючого рішення для інших осіб, оскільки у цьому випадку навіть відсутня така сторона, як відповідач. Позивачем у позові про право власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах, оскільки права, у тому числі право власності осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. З позову вбачається, що [PERSON] вважає себе власником кабелів АВББШв 3х185+АВББШв 1х95 та АВББШв 3х185+АВББШв 1х95, проте не надає суду доказів на підтвердження того, що кабелі з таким маркуванням існують взагалі. Не доведено позивачем факту існування між сторонами по справі спору про право. Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що спірні кабелі знаходяться на балансі ТОВ ВКФ « Компанія СВ». Крім того, в позові [PERSON] посилається на ту обставину, що попереднім власником належного йому на праві власності нерухомого майна - [PERSON] за весь період володіння власністю на адресу ТОВ ВКФ « Компанія СВ» здійснювались компенсації вартості спожитої електроенергії у відповідності до фактичних обсягів її споживання і додаються копії відповідних квитанцій. Наведене свідчить по існування між [PERSON] та ТОВ ВКФ « Компанія СВ», [PERSON] та ТОВ ВКФ « Компанія СВ» певних зобов`язальних відносин. На підставі аналізу досліджених в суді доказів,наведених норм матеріального та процесуального права, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судові витрати по справі суд розподіляє у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed