Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Позивач в особі представника - адвоката Кравченка О.С. - звернулась до суду з позовом до ТОВ "Агрофірма\~Корнацьких" про розірвання договору оренди землі, обґрунтувавши вимоги тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 5,8432 га, кадастровий номер: 4823983800:01:000:0610, яка розташована в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку вона успадкувала за законом після смерті своєї матері [PERSON] .. Вказана земельна ділянка перебуває у оренді ТОВ "Агрофірма Корнацьких" на підставі договору оренди землі №75/Ск від 01 січня 2006 року, який було укладено між [PERSON] в особі представника - [PERSON] та ТОВ "Агрофірма Корнацьких". Посилаючись на те, що відповідач порушує строки сплати орендної плати, визначені умовами договору, не сплачує її починаючи з дня укладення вказаного договору по теперішній час, позивач просить розірвати договір, стягнути судові витрати з відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача до суду не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. 04 липня 2022 року від представника відповідача надійшов відзив із запереченнями на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач, набувши право власності на земельну ділянку, не повідомила відповідача протягом місяця про зміну власника земельної ділянки, як того вимагає ст.148-1 ЗК України. Вважає, що позивач діє недобросовісно, скориставшись тим, що набула право власності на спірну земельну ділянку, звернулась до суду щодо дострокового розірвання спірного договору оренди землі, у зв`язку з нібито систематичною несплатою їй орендної плати. Крім того, зауважив, що витрати на отримання правової допомоги на суму 10000 грн. є необґрунтованими, оскільки не відповідають критеріям складності справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно положень ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ч.2 ст.792\~ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема\~Земельним кодексом України\~та\~Законом України "Про оренду землі". Згідно з положеннями ч.1 ст.6, ст.35 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених\~ЗК України,\~ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Відповідно до положень ч.2 ст.21 Закону України "Про оренду землі" розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Положеннями ч.4 ст.32\~Закону України\~"Про\~оренду землі" визначає, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст.148-1\~ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Отже, законом встановлено обов`язок особи у разі набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді на підставі чинного договору оренди землі, повідомити орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку, а також надати інформацію, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору. Відповідно до положень ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ч.ч.1,2 ст.651\~ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті "д" частини першої статті 141\~ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто неналежне виконання умов договору як і невиконання, також є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Саме про таке застосування зазначених норм права йде мова в висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеному в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18). Отже, за загальним правилом у разі наявності вини орендаря у систематичній несплаті орендної плати(два та більше випадки) орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди землі. Судом встановлено, що згідно рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 листопада 2019 року позивач [PERSON] успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , земельну ділянку площею 5,8432 га, кадастровий номер: 4823983800:01:000:0610, яка розташована в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.12-13). Право власності [PERSON] на вказані земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджено даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 39642881(а.с.14). 01 січня 2006 року між спадкодавцем [PERSON] в особі представника - [PERSON] та ТОВ "Агрофірма Корнацьких" було укладено договір оренди землі №75/Ск, а саме земельної ділянки 5,84 га, яка розташована в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на 50 років(а.с.50). Пунктом 9 Договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю(або його уповноваженому представнику), готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря, або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає (з урахуванням прибуткового податку, який сплачується до вимог законодавства) фіксовану грошову суму у розмірі 571,53 грн.. Згідно з п.38 Договору дія договору припиняється, зокрема, шляхом його розірвання, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Згідно з положеннями ч.1 ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Відповідно до наведених правових норм доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати подати докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у разі його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим чи, навпаки, як це має місце при використанні презумпції, - існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Позивачем не було долучено до матеріалів справи докази, що підтверджували б факт виконання нею законодавчо визначного обов`язку, а відповідач заперечує факт належного повідомлення орендаря про зміну власника спірної земельної ділянки і надання ним даних щодо платіжних реквізитів. Позивач взагалі не обґрунтовував свої вимоги тим, що направляв відповідачу будь-який лист зі змістом, зазначеним в ч.3 ст.148-1 ЗК України. Надані відповідачем листи від 06 вересня 2021 року та 07 жовтня 2021 року на ім`я позивача лише вказують на ту обставину, що відповідач визнає факт відсутності у нього інформації про зміну власника земельної ділянки і містить пропозицію орендодавцю надати належні реквізити для подальшого перерахування належної [PERSON] орендної плати(а.с.55-57). За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно допустив затримку у виплаті орендної плати, однак, зазначені обставини викликані діями орендаря, який створив перешкоди для належного виконання орендодавцем обов`язку по платі орендної плати. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Встановлені судом обставини дають підстави зробити висновок, що позивач відповідно до положень ст.81 ЦПК України не надала належні та допустимі докази на підтвердження позову, тому позовні вимоги [PERSON] до ТОВ\~"Агрофірми\~Корнацьких"\~про розірвання\~договору оренди\~землі задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати по справі, відповідно до положень ст.141 КПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed