Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

02.08.2022 року представник позивача [PERSON] , адвокат Судариков Г.В., звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , зазначивши третьою особою, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача, орган опіки і піклування Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області, у якому просив позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно її малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] мотивував тим, що він, відповідно до рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 31.05.2016 року є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В грудні 2016 року відповідачка залишила сім`ю та переїхала проживати за іншою адресою, при цьому, не повідомивши його про своє нове місце проживання. З 2016 року по теперішній час його малолітня донька [PERSON] проживає разом з ним та її бабусею та знаходиться на його утриманні. Відповідачка з грудня 2016 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про здоров`я дитини, не намагається забезпечити здобуття освіти дитиною, не займається підготовкою дитини до самостійного життя, не надає дитині будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку реальну можливість. Даний факт свідчить про те, що відповідачка самоусунулась та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та турботі за малолітньою донькою. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2022 року матеріали справи передані до провадження судді Вжещ С.І. Ухвалою судді від 03.08.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 22.08.2022 р. о 10.00 год., у якому оголошено перерву до 26.08.2022 року, 10:00 год. Ухвалою суду від 26.08.2022 року закрите підготовче провадження, а справа призначена до розгляду на 12.09.2022 року о 09:00. Ухвалою суду від 12.09.2022 року, на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України, відкладено судовий розгляд по справі до 09:00 год. 05.10.2022 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, оскільки мобілізований до Збройних Сил України, був належним чином повідомлений про час і місце його проведення. Представник позивача [PERSON] , адвокат Судариков Г.В., під час розгляду справи позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини зазначені у позові та просив їх задовольнити. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, органу опіки та піклування Новобузької міської ради Миколаївської області Захарчук В.О., під час розгляду справи зазначила, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , при цьому вона самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до її життя. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на утримання дитини. Відповідачка [PERSON] в судові засідання 22.08.2022 р., 26.08.2022 р. та 12.09.2022 р. не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. З урахуванням того, що відповідач повторно не з`явилась в судове засідання та не повідомила про причину свого неприбуття, натомість була належними чином повідомлена про час і місце судового розгляду, суд, виходячи з положень ст.280-282 ЦПК України, за наявності згоди представника позивача, проводить судовий розгляд в заочному порядку. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та свідка [PERSON] , дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 16.06.2016 року, [INFO] народилась [PERSON] , в графі батьки записано: мати [PERSON] , батько [PERSON] , відомості про батька внесені відповідно до частини 1 статті 135 СК України (а.с.12). Згідно рішення Новобузького районного суду Миколаївської області № 481/301/16-ц від 31.05.2016 року [PERSON] , [INFO] , визнано батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.14-15). Свідок [PERSON] , яка є бабусею малолітньої [PERSON] , повідомила, що [PERSON] є її сином та батьком малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . До грудня 2016 року відповідачка, позивач та дитина проживали за адресою: [ADDRESS] , де також проживає вона( [PERSON] ) зі своєю матір`ю [PERSON] . Але з грудня 2016 року, коли дитині виповнилось півтора року, [PERSON] залишила сім`ю та переїхала проживати за іншою адресою, змінила номер телефону, при цьому, не повідомивши про своє нове місце проживання та нові засоби зв`язку. З цього часу по теперішній час малолітня донька [PERSON] проживає разом з нею та її сином і знаходиться на утриманні позивача, якому вона, як бабуся дитини допомагає. [PERSON] пішла до дитячого садка, а потім до школи, а відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме не спілкується з дитиною, не дбає про її розвиток, виховання, харчування, та не дає про себе знати. Коли її донька, в місті Миколаїв, в 2016 році зустріла відповідачку та запитала, чому остання не цікавиться дитиною, та відмовилась спілкуватись з нею на цю тему. З акту обстеження умов проживання від 07.07.2022 року, а саме квартири [ADDRESS] , де проживає [PERSON] , його донька [PERSON] , його мати [PERSON] та бабуся [PERSON] , складеного т.в.о. начальника служби у справах дітей Новобузької міської ради Захарчук В.О., головним спеціалістом служби у справах дітей Новобузької міської ради Бігдаш О.А., провідним спеціалістом служби у справах дітей Новобузької міської ради Тарасюк М.П. вбачається, що умови проживання добрі. Сім`я проживає у трикімнатній квартирі п`ятиповерхового будинку та матеріально забезпечена. Під час обстеження з`ясовано, що [PERSON] разом з донькою не проживає, не спілкується, не приймає участі у вихованні дитини та не допомагає матеріально (а.с.16). Згідно характеристики виданої завідувачем Новобузького дошкільного навчального закладу № 3 «Чебурашка» Шинкарьовою І.Б. від 09.07.2022 року, [PERSON] відвідувала дитячий садок з 03.07.2018 року по 24.05.2021 року. За період перебування дитини у дитячому садку брали участь тато [PERSON] та бабуся [PERSON] , мама дівчинки [PERSON] ніякої участі у навчанні та вихованні за час перебування дитини у дитячому садочку не проявляла та не з`являлась жодного разу і не цікавилась результатами її успішності (а.с.17,18). Згідно характеристики виданої директором Новобузького закладу загальної середньої освіти №1 Трофименко А.В. №102 від 01.07.2022 року, [PERSON] закінчила перший клас Новобузького ЗЗСО №1. За період навчання в першому класі у вихованні та навчанні учениці брали участь тато [PERSON] та бабуся [PERSON] , мама учениці ніякої участі у навчанні та вихованні за період навчання в школі не проявляла та не з`являлася жодного разу і не цікавилася результатами навчання [PERSON] (а.с.19). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області про доцільність позбавлення батьківських прав, виданого за №787-02-12 від 25.09.2022 року, [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Протягом тривалого часу діє всупереч інтересам малолітньої доньки, тим самим позбавила її права на належне батьківське виховання та утримання. Не спілкується з дитиною, не цікавиться її долею та успіхами, не піклується про її здоров`я, не дбає про її добробут. Між матір`ю та донькою відсутній психологічний зв`язок. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.3,4).Беручи до уваги вищезазначене, можна зробити висновок, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про стан її здоров`я. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., № 780-ХІІ батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно ст.165 СК України\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Суд вважає доведеним, що відповідачка [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки [PERSON] , не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не цікавиться її життям. Враховуючи вище наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність підстав для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , оскільки відповідачка не приділяє належної уваги вихованню доньки, від її виховання взагалі самоусунулась. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що статями\~169\~та 170 СК України, передбачено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини та поновлення батьківських прав відносно дітей. У відповідності до ст. 180 СК України\~відповідачка, будучи матір`ю дитини, зобов`язана утримувати її до досягнення повноліття. При цьому згідно ч.2 ст.166 СК України\~особи, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини. Обставини, які б унеможливлювали виконання обов`язку відповідачкою по утриманню дитини за станом її здоров`я або за іншими поважними причинами, судом не встановлені. Відповідачка є особою працездатного віку. Відповідно ч.1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У пункті 17 в абзаці 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч.1 ст. 191 СК України\~\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин та на підставі ст. ст. 180, 182, 183 СК України\~позов в цій частині також підлягає задоволенню з визначенням розміру стягуваних аліментів - 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача. Також, відповідно до вимог ст.430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок за вимогою про позбавлення батьківських прав, а за вимогою про стягнення аліментів, за якою позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 992 гривні 40 копійок на користь держави.

Outcome: approved