Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив проголосити рішення котрим виселити [PERSON] з незаконно займаного ним житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що [PERSON] зазначає, що зайняв житло та мешкає у квартирі [ADDRESS] на законних підставах. Суворовська районна адміністрація не погоджується з цим та звернулась до суду з позовними вимогами про виселення гр. [PERSON] з житлового приміщення [ADDRESS] . Житловий будинок [ADDRESS] знаходиться в управлінні ТОВ КК «Суворовський». Відповідно до довідки, наданої ТОВ КК «Суворовський» про склад сім`ї та реєстрацію за даною адресою, основним наймачем квартири була гр. [PERSON] без реєстрації. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07 вересня 2018 року, актовий запис № 9253 інші зареєстровані особи за адресою: [ADDRESS] відсутні. Квартира [ADDRESS] до теперішнього часу не приватизована та відповідно знаходиться у комунальній власності. [PERSON] , який самовільно зайнято житлове приміщення [ADDRESS] для переоформлення особового рахунку квартири до Суворовської районної адміністрації не звертався. Письмових заяв від цього громадянина до Суворовської районної адміністрації також не надходило. Відповідно з листом вих. № 02-19/249 від 25.09.2018 р. Виконавчого комітету Калинівської сільської ради Лиманського району Одеської області, гр. [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, як виконавчий орган Одеської міської ради, ордер на квартиру [ADDRESS] [PERSON] не надавала, договір найму зазначеного житлового приміщення з [PERSON] не укладала. Таким чином, до теперішнього часу квартиру [ADDRESS] не звільнено, жиле приміщення використовується без будь-яких правовстановлюючих документів, що і стало причиною звернення із зазначеним позовом до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 20 січня 2020 року було прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та відкрито провадження за нормами загального позовного провадження. (а.с. 15). Ухвалою суду від 09 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті позову Позивач в судове засідання не прибув, про розгляд справи обізнаний належним чином, причин неявки суду не сповістив та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, його представник-адвокат Єрусланова Т. Г. надала письмове клопотання в котрому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки відповідач не є власником спірного майна та позивачами вибрано не вірний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Також просила справу розглядати за її відсутності та відсутності відповідача. (а.с. 99). Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін. Щодо неявки сторони позивача в судове засідання, суд зазначає наступне. Рівність сторін є одним з невід`ємних елементів поняття справедливого судового розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником (Ocalan проти Туреччини [ВП], § 140, Foucher проти Франції, § 34; Bulut проти Австрії; Faig Mammadov проти Азербайджану, § 19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами і застосовується як до цивільних, так і до кримінальних справ. Слухання може бути проведене за відсутності позивача, якщо він відмовився від права бути присутнім на слуханні. Така відмова може бути очевидною або передбачуваною з поведінки, наприклад, коли він або вона намагається ухилитися від судового розгляду (Lena Atanasova проти Болгарії, § 52). Проте будь-яка відмова від гарантій згідно зі статтею 6 повинна виконувати тест «проінформованої та усвідомленої» відмови, як це встановлено у прецедентному праві Суду (Сейдовіч проти Італії [ВП], §§ 86-87)7. Розумний характер тривалості провадження визначається відповідно до обставин справи, що вимагає оцінки в цілому (Boddaert проти Бельгії, § 36). Хоча окремі стадії провадження можуть провадитись з прийнятною тривалістю, проте загальна тривалість процесу може, однак, перевищити «розумний строк» (Добертен проти Франції, § 44). Установивши невідповідність акта законодавства критерію «якість закону» суд, за загальним правилом, повинен тлумачити національне законодавство таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості та розумності (врахування при вирішенні публічно-правового спору загальних (суспільних) інтересів). Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Викладене свідчить про можливість вирішення справи у відсутності представника позивача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що Житловий будинок [ADDRESS] знаходиться в управлінні ТОВ КК «Суворовський». Відповідно до довідки, наданої ТОВ КК «Суворовський» про склад сім`ї та реєстрацію за даною адресою, основним наймачем квартири була гр. [PERSON] без реєстрації. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07 вересня 2018 року, актовий запис № 9253 інші зареєстровані особи за адресою: [ADDRESS] відсутні. (а.с. 5). Квартира [ADDRESS] до теперішнього часу не приватизована та відповідно знаходиться у комунальній власності та іншого матеріали справи не містять та сторонами належних доказів того, що зазначена квартира належить іншим особам не надано. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що наданий відповідачем (а.с. 100) суд не приймає як належний доказ, оскільки він не засвічений належним чином та до нього не додано доказів на підставі чого він виданий. [PERSON] , який самовільно зайнято житлове приміщення [ADDRESS] для переоформлення особового рахунку квартири до Суворовської районної адміністрації не звертався. Письмових заяв від цього громадянина до Суворовської районної адміністрації також не надходило та за тривалий час розгляду зазначеної справи також не звертався та іншого матеріали справи не містять. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Відповідно з листом вих. № 02-19/249 від 25.09.2018 р. Виконавчого комітету Калинівської сільської ради Лиманського району Одеської області, гр. [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 6). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-2010цс16: виселення із займаного жилого приміщення ч.1 ст. 109 ЖК України допускається з підстав, установлених законом. Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення , виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. З цього приводу, такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Відповідно до п. 2.7. Положення про Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 26.04.2017 р. № 1934-VII, Суворовська районна адміністрація вирішує житлові питання, у тому числі щодо видачі ордерів, укладання договорів найму при розподілі неприватизованого житла на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради, внесення змін до договорів найму (зокрема, у разі зміни основного квартиронаймача або зміни складу членів сім`ї квартиронаймача), приведення договорів найму у відповідність до законодавства, зокрема, щодо дотримання форми договору розподілу службового житла здійснює функції уповноваженого органу з управління неприватизованим житлом; вирішує питання оформлення та переоформлення особистих рахунків на житло та інш. Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, як виконавчий орган Одеської міської ради, ордер на квартиру [ADDRESS] [PERSON] не надавала, договір найму зазначеного житлового приміщення з [PERSON] не укладала. Таким чином, до теперішнього часу квартиру [ADDRESS] не звільнено, жиле приміщення використовується без будь-яких правовстановлюючих документів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved