Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

І. Виклад позиції учасників справи. 25.07.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Італтекс Меріно» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 82372 грн 43 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 56180 грн 40 коп. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 03 лютого 2022 року був звільнений з роботи за угодою сторін. Позивачеві була нарахована, але не виплачена заробітна плата. В день звільнення з роботи відповідач не провів з ним повного розрахунку по заробітній платі, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідач відзив на позовну заяву не надсилав. ІІ. Заяви ( клопотання) та пояснення учасників справи Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи належним чином повідомлений, подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином, тому суд визнав можливим розглянути справу без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за відсутності всіх учасників справи не здійснювалося. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 26.07.2022 року позовна заява [PERSON] була залишена без руху, надано строк для усунення недоліків, які позивач виправив 05.08.2022 року /а.с.8/. Ухвалою судді від 08.08.2022 відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження /а.с.13/. Оскільки відповідач, з огляду на положення ст.128 ЦПК України, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було ухвалено заочний розгляд справи, що відповідає вимогам\~ст.ст.280-281 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Як вбачається\~із записів\~трудової книжки\~серії [NUMBER] , [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Італтекс Меріно» з 16.04.2020 року, а 03.02.2022 р. звільнений за угодою сторін /а.с. 3-4/ \~ \~ \~ \~Розрахунковими листами за листопад, грудень 2021 року та січень 2022 року підтверджується структура, розмір заробітної плати позивача, а також розмір заборгованості по виплаті заробітної плати на момент звільнення. Згідно розрахунку позивача, загальна заборгованість по заробітній платі за складає 82\~372 грн 43 коп., середньоденна заробітна плата становить 468 грн 17 коп. Станом на 22.07.2022 року розрахунок при звільненні затримано відповідачем на 120 робочих днів, отже, середній заробіток за час затримки розрахунку становить 56\~180 грн 40 коп. /а.с.2 /. V. Оцінка Суду. Частина перша ст.47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Наявність невиплаченої заборгованості по заробітній платі за статтею 117\~Кодексу є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Обставини дотримання вимог трудового законодавства при звільненні працівника в силу ст.ст.12,81 ЦПК України та норм КЗпП України має довести саме роботодавець. Факт порушення права позивача на розрахунок при звільненні знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Згідно п.8 Порядку розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як роз`яснено в п.6 постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. При визначенні суми середнього заробітку, що підлягає стягненню, суд враховує, що середньоденний розмір заробітної плати становить 581 грн 57 коп. (9566,42 грн + 9043,96 грн = 18610,38 грн (заробітна плата за останніх два місяці роботи позивача); 16 дн. + 16 дн = 32 дн. (кількість відпрацьованих робочих днів за останні два місяця роботи позивача); 18610,38/32дн. = 581 грн 57 коп.), що відповідає правилам Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Згідно п.8 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» «нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів». Оскільки позивач був звільнений з роботи 03.02.2022 р., тому з 04.02.2022 і до 22.07.2022 (в межах заявлених позовних вимог) минуло 120 робочих днів, у зв`язку з чим сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 69\~788 грн 40 коп. = (120*581,57 ) (без врахування обов`язкових платежів). Відповідач, всупереч процесуального обов`язку, не надав суду належних і допустимих доказів, які б вказували на виплату всіх сум, що належать позивачу від підприємства в день звільнення позивача. Тому з відповідача на користь позивача на підставі ст.117 КЗпП України слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у визначеній судом сумі за період з 04.02.2022 року по 22.07.2022 року, як просить позивач, а не по день ухвалення рішення, оскільки згідно з ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до п.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У своїй постанові, Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц зазначила, що встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). 24. Враховуючи причини, період затримки розрахунку по заробітній платі та розмір несвоєчасно виплаченої заробітної плати, що є грубим порушенням прав громадянина у сфері трудового законодавства, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам даної справи, які мають значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 17 447 грн 10 коп., тобто, 25% від заявленого позивачем розміру. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. VІ. Розподіл судових витрат. 25. Згідно\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 992 грн 40 коп. за вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи задоволення вимог позивача в цій частині на 25%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 248 грн. 10 коп. 26. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, а тому з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір в сумі 992 грн 40 коп.

Outcome: partial