Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

В лютому 2022 року [PERSON] звернулася до Старокостянтинівської міської ради Хмельницького району із позовом про визнання права власності на житло за набувальною давністю - на Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилалась на те, що їй на праві приватної власності згідно договору дарування від 1994 р., належить Ѕ частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . Власником іншої Ѕ частки будинковолодіння була [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті спадщину прийняв її син - [PERSON] , однак нотаріально не оформив свої спадкові права. Позивач вказує, що з 1994 року вона проживає, у вищевказаному будинку і користується усім будинком, так як її дядько [PERSON] проживав в її сім`ї оскільки був одинокий та потребував стороннього догляду. [INFO] [PERSON] помер і позивач продовжила проживати та користуватись усім будинком. Оскільки, з часу володіння та користування Ѕ часткою житлового будинку пройшло вже більше десяти років, позивач вважає, що набула права власності на Ѕ частку будинковолодіння за набувальною давністю. Представник позивача звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її та позивача відсутності, просила позов задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник відповідач в судове засідання не з`явивсь хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних, доказів. Дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). У п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсунуть у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом усього строку набувальної давності та відповідно п.13 вищевказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15,16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила ст.344 ЦК України ( в редакції 2004 року) про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 12.10.1994 року за р.№1907 [PERSON] набула право власності на Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . Встановлено, що інша Ѕ частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] належала [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності від 11.01.1950р. Відповідно до даних довідки Старокостянтинівського МБТІ №407 від 07.10.2021р. Ѕ частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] належала [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності від 11.01.1950. та Ѕ частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] належить [PERSON] , згідно договору дарування від 12.10.1994 року за р.№1907. Як вбачається з даних свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 28.09.2001р. (копія) [PERSON] померла [INFO] . Згідно даних свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 06.05.1995р. [PERSON] помер [INFO] . Як вбачається з відповіді завідувача Старокостянтинівською держнотконторою Заворотної Т.В. №2736/01-16 від 02.12.2021р. [PERSON] відмовлено в нотаріальномсу оформленні спадкових прав за законом на Ѕ частку у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] після смерті її дядька - [PERSON] , який прийняв але не оформив своїх спадкових прав після смерті своєї матері - [PERSON] , яка померла [INFO] та помер [INFO] , оскільки заявник не підпадає в жодну з черг спадкування згідно ст.529,530, 531 ЦК УРСР від 18.07.1963р., а також не було надано оригіналу документу з відміткою, що посвідчує право власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Відповідно до даних довідки відділу реєстрації місця проживання виконкому Старокостянтинівської міськради №9113 від 03.12.2021р. за адресою [ADDRESS] зареєстроване місце проживання [PERSON] з 24.10.2007р. Вищенаведене свідчить про безперервне, відкрите, добросовісне володіння та користування Ѕ часткою житлового будинку позивачем протягом понад 10 років. За таких обставин, враховуючи положення ст.328, ст.344, п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд прийшов до висновку, що позивач набула право власності на Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] за набувальною давністю, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved