Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника-адвоката Зайця Б.В. звернувся до місцевого суду з позовом до Іванівської сільської ради про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним і визнання права власності на будинок. В обґрунтування позову зазначив, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір від 07.08.2020 купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] передав йому майно-житловий будинок у серпні 2020 року. Згідно розписки про отримання завдатку продавець отримував кошти за продаж будинку частинами та 26.11.2020 покупець [PERSON] повністю розрахувався за житловий будинок [ADDRESS] . Житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 01.07.2004 приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Майбородою Г.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1602. Право власності на зазначений будинок зареєстровано за [PERSON] КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №1 за реєстровим № 108. Проте, договір купівлі-продажу житлового будинку не міг бути посвідчений нотаріально, оскільки земельна ділянка на якій розташований житловий будинок не була сформованою, а отже не могла бути об`єктом цивільного права. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємці після його смерті відсутні. Позивач вважає, що між ним та [PERSON] були виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу житлового будинку, він передав гроші у вартість майна, а [PERSON] передав йому ключі від будинку, який він став використовувати для проживання сім`ї з серпня 2020 року. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] домовились щодо істотних умов договору і відбулося повне виконання договору, проте продавець помер, правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні, відтак посвідчити нотаріально договір немає можливості. З огляду на викладене, [PERSON] за захистом своїх майнових інтересів звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник-адвокат Заєць Б.В. позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, підтримали, з підстав, наведених у позові. Уповноважений представник Іванівської сільської ради в судове засідання не з`явився, проте на електронну пошту суду надійшла заява Іванівської сільської ради за вх. «Еп-2303/22 від 12.10.2022 про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків по справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно договору дарування житлового будинку, посвідченого 01.07.2004 приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Майбородою Г.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1602 житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Право власності на зазначений будинок зареєстровано за [PERSON] КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №1 за реєстровим № 108 на підставі договору дарування будинку від 01.07.2004, що підтверджується довідкою №272 від 09.09.2022, виданою керівником Калинівського ВП КП «ВООБТІ». Згідно розписки про отримання завдатку продавець [PERSON] отримував від [PERSON] частинами кошти за продаж житлового будинку [ADDRESS] та 26.11.2020 покупець [PERSON] повністю розрахувався за житловий будинок. Проте, договір купівлі-продажу житлового будинку не міг бути посвідчений нотаріально, оскільки земельна ділянка на якій розташований житловий будинок не була сформованою, а отже не могла бути об`єктом цивільного права. [PERSON] передав житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] та його сім`ї у серпні 2020 року та перестав у ньому проживати, що підтверджується довідкою №344 від 13.07.2022 Іванівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. [INFO] [PERSON] помер. До дня смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відомості про інших зареєстрованих осіб на момент смерті [PERSON] відсутні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Іванівської сільської ради №1265 від 06.07.2021. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожен зокрема, в своїх показах підтвердили виконання усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , зокрема, факт передачі продавцеві [PERSON] грошей у вартість майна та факт передачі покупцеві [PERSON] ключів від будинку, яким останній разом зі своєю сім`єю користується з серпня 2022 року. Відтак, судом встановлено, що між сторонами договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, передбачених ч.1 ст.638, ст. ст.655-657 ЦК України. Згідно ст.ст. 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен укладатись у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності до вимог ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. При вирішенні справи по суті суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в Постанові ВСУ № 6-1288цс17 від 06 вересня 2017 року, згідно якої суди дійшли неправильного висновку про те, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин у зв`язку з необхідністю державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. ВСУ в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу нерухомого майна. Можливість посвідчення договору купівлі-продажу нотаріально втрачена в зв`язку зі смертю [PERSON] . Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Судові витрати по сплаті судового збору суд вважає за необхідне залишити за позивачем згідно його заяви. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved