Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

04 серпня 2022 року позивач звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надавав житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою [ADDRESS] , володільцями якої є відповідачі. Станом на 01 липня 2022 року, за відповідачами рахується заборгованості за вищенаведені послуги у розмірі 31 565,80 грн. З наведених мотивів та підстав, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 31 565,80 грн. Позивач у судове засідання представника не направив, але у письмовій заяві просить суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує стосовно заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не прибули, відзиву на позов не подали. У письмовій заяві від 27 вересня 2022 року відповідач [PERSON] просить суд застосувати строк позовної давності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач надавав житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою [ADDRESS] , володільцем якої є відповідач. Станом на 01 липня 2022 року, за відповідачами рахується заборгованість за вищенаведені послуги у розмірі 31 565,80 грн. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідачі не оплачують надані їм житлово-комунальні послуги, позовні вимоги про стягнення цієї заборгованості є обґрунтованими. Одночасно, відповідач зробив заяву про застосування строку позовної давності, з приводу чого суд зазначає таке. З матеріалів справи слідує, що заборгованість у розмірі 31 565,80 грн. виникла у відповідачів за наступними платежами: 1) 21 347,59 грн. за послугу з постачання теплової енергії, яка нарахована за період з лютого 2015 року по травень 2022 року; останній платіж відповідачів здійснений у лютому 2018 року у розмірі 1000,00 грн. (а.с.4); 2) 9 851,93 грн. за послугу з постачання гарячої води, яка нарахована за період з листопада 2018 року по травень 2022 року (а.с.5); 3) 208,88 грн. за послугу з абонентського обслуговування опалення, яка нарахована за період з лютого 2021 року по травень 2022 року (а.с.6); 4) 9,06 грн. за послугу з обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, яка нарахована за період з липня 2020 року по квітень 2022 року (а.с.6); 5) 9,30 грн. за послугу із заміни вузлів комерційного обліку теплової енергії, яка нарахована за період з липня 2020 року по грудень 2021 року (а.с.7); 6) 139,04 грн. за послугу з абонентського обслуговування гарячої води, яка нарахована за період з лютого 2021 року по травень 2022 року (а.с.7). Позивач звернувся до суду 04 серпня 2022 року. Однак, частиною першою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. В даному випадку, відповідачі за послугу з постачання теплової енергії здійснили платіж у лютому 2018 року у розмірі 1000,00 грн., тим самим перервавши строк позовної давності і за цим платежем він обраховується судом починаючи саме з лютого 2018 року. Далі, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 установлено з 12 березня 2020 р на всій території України карантин, який діє і на даний момент. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимоги, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). В розглядуваному випадку строк позовної давності за всіма вимогами, в тому числі за вимогою про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, позовна давність за якою перервалася у лютому 2018 році, почав своє обчислення після 12 березня 2017 року, а тому відповідні строки позивачем не пропущені. Оскільки судом встановлена обґрунтованість позовних вимог, а заява відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності відхилена судом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. У зв`язку з повним задоволенням позову з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 481,00 грн., який був сплачений при зверненні до суду. На підставі наведеного та

Outcome: approved