Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

I. Виклад позицій позивача 02 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Білопільської міської\~ради Сумського\~району Сумської\~області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги\~мотивує тим,\~що [INFO] померла\~його рідна\~баба [PERSON] .\~Після смерті\~останньої відкрилася\~спадщина,\~до складу\~якої ввійшла\~земельна ділянка\~для обслуговування\~житлового будинку\~та ведення\~особистого підсобного\~господарства.\~За життя\~ [PERSON] \~склала заповіт,\~яким заповіла\~йому все\~своє майно.\~Проте,\~спадщину після\~смерті останньої\~в установлений\~законом строк\~він не\~прийняв у\~зв`язку з\~перебуванням закордоном\~та веденням\~воєнного стану\~на території\~України. На даний час бажає переоформити спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] на себе, однак внаслідок пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини позбавлена такої можливості. Посилаючись на\~викладені вище\~обставини,\~ [PERSON] \~просить визначити\~йому додатковий\~строк для\~подання заяви\~про прийняття\~спадщини за\~заповітом після\~смерті [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~тривалістю два\~місяці. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Від представника останнього адвоката Грищенка Д.М., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 29 серпня 2022 року, надійшло клопотання, в якому він просить розглянути справу за його відсутності та ухвалити рішення у підготовчому засіданні, позов підтримує (а. с. 43). Представник відповідача Білопільської міської ради Сумського району Сумської області у судове засідання не з`явився. Міський голова надіслав лист про розгляд справи без часті їх представника, позов визнають (а. с. 44). Третя особа приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Висєканцева Т.С. в підготовче судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує (а. с. 29). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Інші клопотання та заяви, пов`язані з розглядом справи, від учасників судового процесу не надходили. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 05 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 29 вересня 2022 року. В п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, а третій особі пояснення щодо позову (а. с. 26-27). У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні, отже суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні за наявними матеріалами, У зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини щодо спадкування, зокрема, щодо порядку прийняття спадщини та продовження строків для прийняття спадщини. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] у м. Суми померла рідна баба позивача по лінії матері [PERSON] (а. с. 6-9). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,34 га в межах згідно з планом, розташована на території с. Воронівка Воронівської сільської ради Сумської області (нині територія Білопільської об`єднаної територіальної громади), посвідчена державним актом серії СМ №3332, виданим Воронівською сільською радою 24 лютого 1998 року на підставі рішення №69 від 25 листопада 1997 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №140 (а. с. 10). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Воронівської сільської ради 18 жовтня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №64, [PERSON] заповіла все своє майно позивачу в справі (а. с. 11). За інформацією\~виконавчого комітету\~Білопільської міської\~ради [PERSON] \~на день\~смерті [INFO] була\~зареєстрована та\~проживала одна\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Заповіт від\~імені померлої,\~посвідчений виконавчим\~комітетом Воронівської\~сільської ради\~18\~жовтня 2016\~року,\~не змінювався\~та не\~відмінявся (а. с. 12). 26 серпня 2022 року приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу за заявою позивача [PERSON] заведена спадкова справа №79/2022 після померлої [INFO] [PERSON] , зареєстрована у Спадковому реєстрі за №69614608 (а. с. 13, 30-41). Постановою приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Висєканцевої Т.С. від 29 серпня 2022 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини (а. с. 14). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають цивільно-правові відносини, що виникають із спадкування, щодо порядку прийняття спадщини та продовження строків для прийняття спадщини, які регулюються Конституцією України та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України). Згідно з статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. VІ. Висновки суду Виходячи з системного аналізу вищенаведених положень законодавства, наданих суду доказів, які не викликають сумнівів у їх допустимості та достовірності, суд дійшов до наступних висновків. Встановлено, що позивач з об`єктивних причин не мав можливості вчасно звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що на момент відкриття спадщини, а саме в період з 27 жовтня 2021 року по 12 січня 2022 року [PERSON] перебував закордоном, що підтверджується копією його закордонного паспорту, а в подальшому указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан, який діє й на даний час, що суд визнає поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, суд враховує правовий висновок Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2020 року у справі №130/2517/18, в якому ВС зазначає, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі №484/3221/17 (провадження №61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі №263/1221/17 (провадження №61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц (провадження №61-5609св19). Враховуючи обставини справи, наявність заповіту на користь позивача як спадкоємця майна [PERSON] , наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які є поважними, а також враховуючи, що представником відповідача визнано позовні вимоги [PERSON] , суд відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України дійшов до висновку про наявність правових підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні, виходячи з вимог ст. ст. 200, 206 ЦПК України. Задовольняючи позов, суд також виходить з того, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Інші спадкоємці останньої, у тому числі й ті, які мають право на обов`язкову частку у спадщині за законом та в установленому порядку прийняли спадщину чи мають намір її прийняти відсутні, а визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. Також, суд враховує правовий висновок Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2020 року у справі №130/2517/18, в якому ВС зазначає, що виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». На підставі викладеного

Outcome: approved