Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Берегівського нотаріального округу Лапчак Ганна Іванівна, приватний нотаріус Берегівського нотаріального округу Стойка Світлана Миколаївна, [PERSON] , [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер позивача брат [PERSON] , [INFO] , який фактично проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресом: [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] проживав один, дружини, дітей та близьких родичів не мав, крім рідного брата [PERSON] . Брат померлого та його дружина [PERSON] провели поховання [PERSON] 25 лютого 2022 року адвокатом позивача був поданий адвокатський запит до КНП «Виноградівська РЛ» щодо інформації та документів про супутні хвороби та хвороби, які передували смерті [PERSON] . Листом № 443 від 02 березня 2022 року КНП «Виноградівська РЛ» було відмовлено в задоволенні адвокатського запиту та одночасно повідомлено що інформація, яка становить медичну таємницю та не підлягає розголошенню, можна витребувати в процесі розгляду справи в суді подавши клопотання про витребування доказів. 18 квітня 2022 року [PERSON] (позивач) звернувся до приватного нотаріуса Юска Н.М. для написання заяви про прийняття спадщини за померлим братом. 23 травня 2022 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Стойка С.М. щодо надання відомостей чи зареєстрована спадкова справа за померлим братом [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Листом №107/01-16 від 24 травня 2022 року приватним нотаріусом Стойка С.М позивача повідомлено, що спадкова справа була заведена 15 березня 2022 року за №12/2022 та заява [PERSON] про прийняття спадщини була зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ 21 квітня 2022 року за №47. 16 травня 2022 року позивачем [PERSON] написана заява до Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Закарпатської області в тім, що [PERSON] , сусід померлого брата, поміняв замок від вхідних дверей квартири в якій проживав померлий [PERSON] , дана заява була зареєстрована у поліції на №3075 того ж дня. 30 травня 2022 року адвокат Сливка Ю.Ю. (представник позивача) був ознайомлений з матеріалами справи по заяві позивача, яка була зареєстрована 16 травня 2022 року за №3075. З матеріалів справи стало відомо що 22 січня 2022 року о 11 год. 15 хв. приватним нотаріусом Лапчак Г.І. був складений заповіт, яким [PERSON] все своє майно заповідає [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що заповіт від 22.01.2022 року складений і посвідчений за два дні до смерті заповідача приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Лапчак В.О. зареєстрованого в реєстрі за №100\~ є недійсним і таким, що підлягає до скасування, оскільки підписаний не заповідачем [PERSON] , а громадянкою [PERSON] без зазначення причин, з яких текст заповіту не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Зазначає про те, що заповіт складений без дотримання ст. 1247 ЦК України. Відповідач [PERSON] подав відзив проти позову, у якому зазначив наступне: порядок складання заповіту, форма та зміст заповіту, посвідчувальний напис нотаріуса - відповідає вимогам Цивільного кодексу України, ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які регулюють дані спірні відносини (а.с. 63-67). На момент складення та посвідчення заповіту 22.01.2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №100, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І. діяв «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 в редакції від 25.12.2021 року. Так, в оскаржуваному заповіті зазначено про те, що заповідальне розпорядження зроблено в присутності 2 свідків: [PERSON] , [PERSON] ; за дорученням та особистим бажанням заповідача, [PERSON] , заповіт прочитано йому приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І.; за дорученням та особистим бажанням заповідача, [PERSON] , заповіт прочитано йому свідками [PERSON] та [PERSON] ; свідки стверджують, що стан здоров`я заповідача не викликає сумніву в тому, що він адекватно сприймає посвідчення заповіту на користь обумовленого ним спадкоємця і робить це вільно; за дорученням та особистим бажанням заповідача, [PERSON] , у його присутності, підписано гр. [PERSON] , якій він довіряє здійснити підписання заповіту від свого імені; заповіт складено в місті Виноградові 11 годині 15 хвилин у двох примірниках, один з яких залишається у справах Лапчак Г.І. приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області, а другий заповідачу. В посвідчувальному написі нотаріуса зазначено: - заповіт записаний нотаріусом зі слів заповідача; - у зв`язку з особистим бажанням [PERSON] , за його дорученням, у його та нотаріуса присутності, текст заповіту підписано [PERSON] ; - заповіт повністю прочитаний у голос заповідачу до його підписання у присутності свідків. Зазначене підтверджує відсутність дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні та посвідченні заповіту 22.01.2022 року. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та необхідність її виконання. Отже за відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні та посвідченні заповіту визнання недійсним заповіту з підстав, що не передбачені нормами гл.85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю. Статтею 1248 ЦК України передбачено, що посвідчення заповіту має відбуватись наступним чином: нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України). Пункт 1.11 Глави III Розділу II Порядку наголошує на тому, що на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. З наведених мотивів відповідач вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні. Ухвалою суду від 20.06.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження,\~ витребувано докази по справі: належним чином посвідчену копію заповіту, складеного від імені [PERSON] , на користь [PERSON] , посвідченого 22 січня 2022 року, зареєстрованого за №100; належним чином посвідчену копію спадкової справи №12/2022, заведеної 15.03.2022 року після померлого [INFO] [PERSON] ; належним чином завірені копії документів супутніх хвороб та хвороб, які передували смерті [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] . Ухвалою суду 06.07.2022 року за клопотанням позивача замінено відповідача приватного нотаріуса Лапчак Г.І. на належного [PERSON] , а також залучено приватного нотаріуса Лапчак Г.І. в якості третьої особи (а.с. 7, 21,\~ 47-47, 50-51). Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити. Пояснив, що відносини з братом були нормальні. Коли він його навідував, приносив їжу, однак за стіл з ним не сідав. Про заповіт дізнався від [PERSON] після смерті брата. Комунальні послуги сплачувала його дружина, оскільки пенсійна картка брата знаходилась в них. Знав, що брат хворіє на цукровий діабет, однак якого саме типу захворювання він не знає. У дні народження брата він його вітав засобами зв`язку. Чи привітав він його у день народження [INFO] не пригадує. Представник позивача - адвокат Сливка Ю.Ю. в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в ньому, разом з тим пояснив, що заповіт складений і посвідчений за два дні до смерті заповідача та підписаний не заповідачем, а іншою особою без зазначення причин з яких текст заповіту не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні обставини та вимоги позову заперечував, пояснив, що заповідач був його другом, він по декілька разів на день його навідував та всіляко допомагав. Вони мали дружні відносини на протязі 8 років. Після смерті дружини заповідача, останній потребував додаткової сторонньої допомоги, оскільки в нього були ампутовані ноги, він пересувався на інвалідному візку. У свою чергу брат заповідача навідував його всього 2-3 рази на тиждень. Він особисто організував священика, який його не задовго до смерті сповідав.\~ Також у церковні свята 2021 року\~ він особисто організував освячення квартири. Вважає, що заповіт відповідає волевиявленню заповідача, а відносини заповідача з братом могли бути кращими. Представник відповідача адвокат Свида В.І.\~ у\~ судовому засіданні заперечив позовні вимоги та просив у задоволенні таких відмовити, оскільки\~ порядок складання заповіту, його форма та зміст, посвідчувальний напис нотаріуса, відповідає вимогам Цивільного кодексу України, ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які регулюють дані спірні відносини. Третя особа - приватний нотаріус Берегівського нотаріального округу Лапчак Ганна Іванівна, відповідно до поданої заяви, у задоволенні позову просить відмовити (а.с.44). Третя особа - приватний нотаріус Берегівського нотаріального округу Стойка Світлана Миколаївна подала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.110). Третя особа - [PERSON] , будучи допитаним, як свідок в судовому засіданні пояснив, що заповідач був людиною з обмеженими можливостями. Він проживав з ним у одному будинку. Восени 2021 року він мав із ним розмову, у якій його повідомив про те, що хоче скласти заповіт щодо свого майна на користь [PERSON] . У день складання заповіту йому зателефонував [PERSON] і спитав чи може він бути свідком при складанні заповіту, він погодився та прийшов до квартири в якій проживав спадкодавець. У квартирі були присутні приватний нотаріус Лапчак Г.І., заповідач [PERSON] , [PERSON] ,\~ старша жінка та він. Заповіт нотаріусом був прочитаний вголос. [PERSON] із змістом заповіту погодився, повідомив, що заповіт залишає на користь [PERSON] . У день складання заповіту був свідомий, присутніх впізнавав, все розумів, але важко розмовляв. Він та присутні підписали заповіт. Третя особа - [PERSON] , будучи допитаним, як свідок в судовому засіданні пояснив, що він також проживає у будинку в якому проживав [PERSON] . За 14 років життя він не бачив жодного разу брата заповідача. Тільки після смерті дружини заповідача бачив його брата 1 раз. З [PERSON] він часто спілкувався. Одного разу, приблизно за 1,5 місяці до смерті, коли той був на вулиці, він його спитав де він був? [PERSON] йому відповів, що був у нотаріуса, оскільки хоче скласти заповіт на [PERSON] і тільки на нього. При посвідченні та складанні заповіту був присутній. Складений заповіт нотаріус зачитала вголос, а [PERSON] ствердив, що квартира переходить Павлу. Після він та присутні заповіт підписали. [PERSON] був повністю свідомий. В судовому засіданні також допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] постійно навідував [PERSON] . [PERSON] йому допомагав, особливо коли померла його дружина. Дружина [PERSON] померла [INFO] . Про його брата їй нічого не відомо, бачила його тільки один раз за місяць до смерті. Зі слів [PERSON] знає, що в них не було нічого спільного. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] постійно допомагав [PERSON] , доглядав, брив, обробляв та перев`язував рани, носив їжу. У день складання заповіту [PERSON] був слабий і не міг підписати, з його волі вона підписала заповіт. На запитання нотаріуса, [PERSON] буду у свідомості відповідав, що все своє майно хоче залишити [PERSON] . Нотаріус її попереджала про відповідальність. Була присутньою при складанні заповіту на прохання [PERSON] . На запитання нотаріуса вона погодилась підписати заповіт. Вона знала, що у [PERSON] є брат, однак [PERSON] хотів, щоб квартира залишилась [PERSON] . Вона не була та не є зацікавленою, говорить правду. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] щодня всіляко допомагав та навідував [PERSON] . Останнього вона була сусідкою. Про брата [PERSON] їй нічого не відомо. Знає, що комунальні послуги за квартиру оплачувала дружина [PERSON] , коли була жива. [PERSON] пояснив, що з покійним [PERSON] в нього були дружні відносини. Він його часто навідував. Бачив у [PERSON] вдома, як його брата, так і [PERSON] . За декілька місяців до смерті мав розмову з [PERSON] . У розмові останній питав його про нотаріуса, оскільки свою квартиру хотів залишити [PERSON] . Знає про брата, однак у розмові [PERSON] казав, що [PERSON] йому більше до душі чим брат. Також йому відомо про те, що після смерті [PERSON] , дружина його брата на похорони замовляла автотранспорт. [PERSON] пояснила, що вона була сусідкою [PERSON] . Бачила як [PERSON] щодня його навідував, приносив їжу на протязі щонайменше останні пів року. Приносив їжу, купляв продукти, на інвалідному візку вивозив його на вулицю. Брата [PERSON] впізнає, але він його так часто не навідував. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] жив зі своєю дружиною [PERSON] дружньо. Коли [PERSON] померла вона навідувала [PERSON] , приносила йому їжу. Також [PERSON] постійно навідував [PERSON] . Вона його особисто бачила у квартирі [PERSON] . Коли [PERSON] щось було потрібно і вона хотіла допомогти, він їй відповідав, що допомагати не потрібно, оскільки прийде [PERSON] і допоможе. Про відносини [PERSON] і брата може повідомити тільки те, що [PERSON] іноді навідувала дружина брата. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є дружиною позивача. Після похорон [PERSON] дізналась про заповіт на користь [PERSON] . Комунальні послуги за квартиру оплачувала вона, також купляла ліки і все необхідне. Вона організувала його похорони. Коли був священик і сповідав [PERSON] вона була присутня. [PERSON] перебуваючи у лікарні хотів піти додому. Тоді вона з [PERSON] пішла до лікаря, який після розмови з [PERSON] виписав його з лікарні. Наступного дня [PERSON] помер. Свідок [PERSON] пояснив, що з покійним [PERSON] були друзями. Знає, що йому допомагав [PERSON] . Вона характеризує [PERSON] тільки з позитивної сторони. Покійний був без ніг близько 7 років. [PERSON] допомагав йому постійно, вивозив на інвалідному візку на вулицю. [PERSON] на брата скаржився, а про [PERSON] говорив тільки добрі слова та про те, як він йому допомагає. За день до смерті вона погодувала [PERSON] , він був свідомий, а наступного дня він помер. Навідувала [PERSON] мінімум два рази на тиждень. Також була на його похоронах. [PERSON] пояснила, що [PERSON] навідував [PERSON] по 2-3 рази на день. ЇЇ квартира розташована по сусідству з квартирою [PERSON] . Коли [PERSON] вночі було погано він телефонував [PERSON] , після [PERSON] приходив та надав необхідну допомогу. [PERSON] бачила всього декілька разів. На похоронах [PERSON] була присутня. [PERSON] приводив священика, який освячував квартиру [PERSON] . [PERSON] пояснила, що [PERSON] постійно навідував сім`ю [PERSON] та їм допомагав. Дружину брата бачила періодично. Знає, що відносини [PERSON] з братом були непрості. Перед смертю коли навідала [PERSON] в нього вдома була [PERSON] ( [PERSON] ), яка його годувала. Він був свідомий, однак важко розмовляв. [PERSON] та [PERSON] мали дружні відносини ще при житті дружини останнього. Він [PERSON] дуже поважав. Жодного разу не бачила, щоб [PERSON] брат вивозив його на вулицю. Судом встановлені такі обставини і відповідні їм правовідносини. [INFO] помер позивача брат [PERSON] , [INFO] , який фактично проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресом: [ADDRESS] (а.с. 11, 12, 38). 18 квітня 2022 року [PERSON] (позивач) звернувся до приватного нотаріуса Юска Н.М. для написання заяви про прийняття спадщини за померлим братом. 23 травня 2022 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Стойка С.М. щодо надання відомостей чи зареєстрована спадкова справа за померлим братом [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 38). Листом №107/01-16 від 24 травня 2022 року приватний нотаріус Стойка С.М. позивача повідомила, що спадкова справа була заведена 15 березня 2022 року за №12/2022 та заява [PERSON] про прийняття спадщини була зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ 21 квітня 2022 року за №47 (а.с.17). 22 січня 2022 року о 11 год. 15 хв. приватним нотаріусом Лапчак Г.І. був складений заповіт, яким [PERSON] все своє майно заповідає [PERSON] , [INFO] (а.с.34). На момент складення та посвідчення заповіту 22.01.2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №100, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І. діяв «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 в редакції від 25.12.2021 року. В оскаржуваному заповіті зазначено про те, що заповідальне розпорядження зроблено в присутності 2 свідків: [PERSON] , [PERSON] ; за дорученням та особистим бажанням заповідача, [PERSON] , заповіт прочитано йому приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І.; за дорученням та особистим бажанням заповідача, [PERSON] , заповіт прочитано йому свідками [PERSON] та [PERSON] ; свідки стверджують, що стан здоров`я заповідача не викликає сумніву в тому, що він адекватно сприймає посвідчення заповіту на користь обумовленого ним спадкоємця і робить це вільно; за дорученням та особистим бажанням заповідача, [PERSON] , у його присутності, підписано гр. [PERSON] , якій він довіряє здійснити підписання заповіту від свого імені; заповіт складено в місті Виноградові о 11 годині 15 хвилин 22 січня 2022 року; у зв`язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за адресою [ADDRESS] (а.с.34). Статтею 1247 ЦК України встановлені загальні вимоги до форми заповіту, серед яких: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Положення ст. 207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до п. 5, 6 Глави 9 Розділу 1 Порядку, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин те має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Відповідно до п. п. 1.3, 1.8 Глави III Розділу II Порядку, у заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Згідно п. 2 Глави 1 Розділу І Порядку нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Так, з аналізу ст. 1247 ЦК слід прийти до висновку, що час складення заповіту слід розуміти як термін. Це зумовлює висновок про те, що він повинен містити дату (день, місяць, рік), годину, хвилину. Додатковим аргументом на користь того, що слід вказувати саме годину та хвилину складення заповіту є вживання в ч. 1 ст. 1247 ЦК України слова «складення», яке характеризує процес завершення вираження і викладення волі заповідача. Таким чином, «час складення заповіту» має містити дату (день, місяць, рік), годину, хвилину його складення, що належить до форми заповіту. Статтею 1248 ЦК України передбачено, що посвідчення заповіту має відбуватись наступним чином: нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України). Пункт 1.11 Глави III Розділу II Порядку наголошує на тому, що на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, а саме - зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені у ст. 203 ЦК України, у тому числі, в силу частини 4 вказаної статті правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Також, згідно з ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, підписаний особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч.4 ст.1257 ЦК України, у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. (п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). В контексті ст. 1257 ЦК України у випадку складення заповіту представником або його посвідчення не уповноваженою особою, а також у разі недотримання законодавчо визначених вимог до форми заповіту, такий заповіт не може виконуватися і спадкування має здійснюватися за законом. Заповіт є особливим одностороннім правочином, який починає діяти лише після смерті заповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 7 постанови N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Отже в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження ті обставини, що заповіт був складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Встановлені в судовому засіданні обставини (письмові докази, показання свідків) не свідчать про відсутність дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні та посвідченні заповіту 22.01.2022 року. Також захворювання заповідача (Цукровий діабет типу 2 з уточненими діабетичними ускладненнями; Хронічна ішемічна хвороба серця не уточнена; Гіпертензивна хвороба з переважним ураженням серця без серцевої недостатності) (а.с.59) не є тими обставинами, які б слугували підставою для задоволення позову. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та необхідність її виконання. Отже за відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні та посвідченні заповіту визнання недійсним заповіту з підстав, що не передбачені нормами гл. 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю. Однак, ні позивачем, ні його представником під час розгляду справи не подано доказів того, що заповідач зробив даний заповіт всупереч своїй волі чи здійснив його не розуміючи значення своїх дій, чи під впливом збиваючих факторів.\~ За встановлених в судовому засіданні обставин, суд приймає рішення про відмову у задоволенні позову. Оскільки рішення ухвалюється не на користь позивача, понесені позивачем судові витрати на іншу сторону не покладаються на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Поряд з цим щодо покладення на позивача понесених відповідачем судових\~ витрат, суд\~ констатує наступне. Як вбачається із поданого відзиву, відповідач суму понесених витрат на правничу допомогу зазначає у розмірі 30 000 гривень (а.с. 67). Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в Додатковій Постанові Верховного суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). Відповідачем не підтверджено жодними належними й допустимими доказами понесення на правову допомогу заявлених витрат. Враховуючи, що відповідач не надав суду акт про прийняття правничих послуг (виконаних робіт), а також належних доказів на підтвердження їх оплати, суд відмовляє у стягненні витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги представником відповідача.

Outcome: dismissed