Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), звернулась до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому вказала, що з 16.08.2019 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають сина, [PERSON] , [INFO] . Останнім часом відносини у сім`ї погіршились, виникло відчуження один від одного, відсутнє взаєморозуміння, разом не можуть вирішити навіть нескладні поточні проблеми, спроби примиритись не дали бажаного результату, шлюбні відносини фактично припинені. Крім того непорозуміння та нездорова атмосфера, яка панує у будинку, негативно впливає на психологічний стан дитини та формування її поглядів на відносини в родині. За таких обставин вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Також зазначила, що спору про поділ спільного майна подружжя та спору про місце проживання дитини між ними немає. Враховуючи наведене, позивач просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 16.08.2019 року Васильківським міжрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №283. Також просила судові витрати з відповідача не стягувати. Ухвалою суду від 11.08.2022 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Згідно поданого відповідачем відзиву на позовну заяву, останній позовні вимоги визнав в позовному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 16.08.2019 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Васильківським міжрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб, актовий запис №283; прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 16.08.2019 року (а.с.9). Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.06.2019 року (а.с.11), сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] , є батьками [PERSON] , [INFO] . Як вказала позивач, а відповідач визнав, що останнім часом відносини у сім`ї погіршились, виникло відчуження один від одного, відсутнє взаєморозуміння, разом не можуть вирішити навіть нескладні поточні проблеми, спроби примиритись не дали бажаного результату, шлюбні відносини фактично припинені. Крім того непорозуміння та нездорова атмосфера, яка панує у будинку, негативно впливає на психологічний стан дитини та формування її поглядів на відносини в родині. За таких обставин збереження шлюбу є неможливим. Спору про поділ спільного майна подружжя та спору про місце проживання дитини між ними немає. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються СК України. Так, статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За клопотанням позивача судові витрати зі сплати судового збору з відповідача не стягуються. При цьому 50% судового збору, що становить 496,20 грн., згідно ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачу з бюджету, оскільки відповідач визнав позов (квитанція №0.0.2586982920.1 від 23.06.2022 року ПриватБанк, а.с.1, 25). Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved