Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАРЄВ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.10.2019 приблизно о 15 год. 15 хв. в м. Києві на перехресті вул. Васильківська та Амурській площі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю вантажного транспортного засобу марки «Mersedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу марки «Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] . Під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.01.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач зазначає. що [PERSON] є працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Ларєв» та керуючи транспортним засобом марки «Mersedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] , виконував свої посадові обов`язки. На час настання дорожньо-транспортної пригоди, а саме 16.10.2019 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mersedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована у приватному акціонерному товаристві - Акціонерна компанія «Скарбниця». 19.05.2020 ПрАТ АСК «Скарбниця» здійснило страхове відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 79380,00 грн. Відповідно до експертного Висновку № 247/20 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 21.07.2020, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди становить 219209,40 грн. Крім того, позивач зазначає. що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, останнім отримано моральні страждання, які проявлялися у негативному психологічному переживанні, у душевному болю та депресії, внаслідок пошкодження його транспортного засобу. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 91442,22 грн, з яких 87442,22 - матеріальний збиток та 4000,00 грн - вартість експертного дослідження транспортного засобу та складення Висновку № 247/20; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 90000,00 грн; стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2020 позовну заяву [PERSON] до ТОВ «ЛАРЄВ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, залишено без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків. 15.12.2020 на адресу Голосіївського районного суду м. Києва від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов просив задовольнити, з викладених в ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, будь-яких заяв та клопотань до суду не надав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, будь-яких заяв та клопотань до суду не надав. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.10.2019 приблизно о 15 год. 15 хв. в м. Києві на перехресті вул. Васильківська та Амурській площі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю вантажного транспортного засобу марки «Mersedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу марки «Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] . Під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Відносно водія [PERSON] 16.10.2019 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 265528, відповідно до якого своїми діями [PERSON] порушив п. 16.6 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.01.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На час розгляду справи в суді вказана постанова є чинною, не скасовувалася, а тому суд вважає встановленим факт вини водія [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди 16.10.2019 року, що не спростовано сторонами по справі. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 265528 від 16.10.2019 та схеми місця дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Mersedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Ларєв». Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Ларєв» та керуючи транспортним засобом «Mersedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] виконував свої посадові обов?язки, про що останній зазначив у поясненні, яке складене на місці дорожньо-транспортної пригоди працівником патрульної поліції. Зазначене також підтверджується Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.01.2020. На час настання вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспротного засобу «Mersedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві - Акціонерна страхова компанія «Скарбниця», відповідно до полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ6763808. Згідно з даними вказаного полісу встановлена страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100000,00 грн. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником транспортного засобу марки «Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . 20.02.2020 [PERSON] подав заяву про виплату страхового відшкодування до ПрАТ АСК «Скарбниця». 19.05.2020 ПрАТ АСК «Скарбниця» здійснило страхове відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 79380,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 5598 від 19.05.2020. Позивач звернувся до судового експерта Коваля Ігоря Миколайовича для визначення суми матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mersedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до висновку № 247/20 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспротного засобу від 21.07.2020, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 16.10.2019, станом на становить 219209,40 грн. Отже, розмір реального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Nissan Leaf», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] внаслідок дорожньо-трнаспортної пригоди, яка мала місце 16.10.2019 складає 219209,40 грн - 52387,18 грн - 79380,00 грн = 87442,22 грн. Так, положеннями частини 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Відповідно до частин 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.22.1 ст.22 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 закону «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. В оцінці обставин справи суд виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). При цьому п.32.7 ч.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. В пункті 8.5.1 Методики зазначено, що пріоритетними є дані про вартість складових частин, які поставляє виробник КТЗ у мережу своїх офіційних дилерів у регіоні. Відповідно до п.7.2 Методики, основним методом у межах порівняльного підходу3 є метод, заснований на аналізі цін ідентичних КТЗ. Згідно з п.7.35 Методики, у разі використання середньої ринкової ціни пропозоції до продажу КТЗ її необхідно звести коригуванням до ціни продажу,застосовуючи відповідне співвідношення стосовно аналогічних КТЗ із довідників, зокрема, передбачених додатком 8. Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 1-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18 (провадження №61-10773св20), підстав відступати від яких суд не вбачає. Відповідно до чч.1, 2 ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАРЄВ» на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 91442,22 грн, з яких 87442,22 грн - матеріальний збиток та 4000,00 грн - вартість експертного дослідження транспортного засобу та складення Висновку № 247/20, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідачами не надано. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як було встановлено судом, позивачу [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливості користування власним автомобілем тривалий час. Разом з тим, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 90000 гривень, заявлений позивачем є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі та приходить до висновку, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити до 10000 гривень, як такий що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАРЄВ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - підлягає частковому задоволенню. Як вбачається з досліджених матеріалів справи, представником позивача було зазначено в позовній заяві, що він очікує понести витрати на правову допомогу орієнтовному розмірі 12000,00 грн., проте, детальний розрахунок витрат та підтверджуючі докази не надав, а тому суд на момент ухвалення даного рішення позбавлений можливості надати будь-яку оцінку обґрунтованості та співмірності заявленої суми витрат на професійну допомогу. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial