Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

Позивач Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , які діють як законні представники від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] , де треті особи [PERSON] , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління-служба у справах дітей Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову посилаючись на те, що житловий будинок літ. А-4-5 у [ADDRESS] належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.05.2004 № 1435. Згідно з рішенням Дніпровської міської ради від 10.02.2021 №6/3 «Про затвердження структури виконавчих органів Дніпровської міської ради, загальної чисельності працівників Дніпровської міської ради та її виконавчих органів», від 24.02.2021 №84/4 «Про внесення змін до рішення міської ради від 21.12.2016 №33/17 «Про затвердження Положення про департамент житлового господарства Дніпровської міської ради» (зі змінами), департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради передано функції ведення квартирного обліку та розподілу житлового фонду, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста, відомчого житлового фонду та гуртожитків, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста. Листом від 20.07.2021 № 3/9-3230 департамент житлового господарства міської ради повідомив Дніпровську міську раду, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12.07.2021 квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2021. При цьому листом від 02.08.2021 № 3/9-3475 департамент житлового господарства міської ради зазначає, що відповідно до архівних даних приватизаційних справ департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадян шляхом приватизації квартири [ADDRESS] . Також згідно з даними картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб від 01.06.2021 [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] знята з реєстрації місця проживання 31.05.2021 у зв`язку зі смертю. Листом від 24.02.2021 № 839/05.1-42 Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомив, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про смерть № 507 від 30.03.2020 на [PERSON] , [INFO] , по Амур-Нижньодніпровському районному у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Дата смерті - [INFO] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.06.2021 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2021, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , які діяли як законні представники від імені та в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. та зареєстрований в реєстрі за №228, номер запису про право власності 42263942. Як вбачається пунктом 1.3 зазначеного договору купівлі-продажу визначено, що квартира, яка відчужується, належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.03.2007 Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням № 2/54-07 від 14.03.2007. Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 123п за реєстровим № 73. Департамент житлового господарства міської ради листом від 02.08.2021 № 3/9-3475 зазначає, що розпорядженням органу приватизації від 15.01.2007 № 2/54-07 передано у власність квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Отже, на теперішній час право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано за [PERSON] . За викладених обставин виникає необхідність у вирішенні в судовому порядку питання щодо витребування майна з чужого незаконного володіння на квартиру [ADDRESS] . Згідно з статтею 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. За ч.1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Частиною 8 передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Оскільки майно з комунальної власності територіальної громади вибуло поза межами волі власника, просили суд - витребувати від [PERSON] в особі [PERSON] та [PERSON] , на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи - 26510514) квартиру [ADDRESS] загальною площею 57.7 кв.м, житловою площею 35.4 кв.м, опис: 1 коридор, 2 житлова, 3 житлова, 4 туалет, 5 ванна, 6 - кухня, 7 комора, 8 - коридор, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2373956412101), судові витрати по справі покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] в особі законних представників [PERSON] та [PERSON] , не погодився з позов Дніпровської міської ради, звернувшись до суду із зустрічним позовом, посилаючись на наступне. Так квартира [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване за [PERSON] не може входити до предмету позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки Дніпровська міська рада в силу вимог ст.ст. 331, 334 ЦК України не є та не був власником спірних об`єктів нерухомості. Згідно зі ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності - якщо відповідно до ст. 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього. Тлумачення ст. 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності в добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до ст.388 ЦК України майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване в добросовісного набувача. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо («Volovik v. Ukraine», №15123/03, §45, ЄСПЛ, 6.12.2007). \~ \~ \~ \~Перша та найбільш важлива вимога ст. 1 Першого протоколу до конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності в розумінні конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Конструкція, за якої добросовісний набувач утрачає майно й сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з бездіяльністю інших осіб в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном тощо. Факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача. Відповідна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №645/4220/16-ц. На момент укладання договору купівлі-продажу квартири від 01.06.2021 [PERSON] було надано всі необхідні документи для підтвердження свого права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які не визвали сумнівів у нотаріуса при оформлені договору купівлі-продажу. Оскільки, договір купівлі-продажу оформлювався на неповнолітню особу, а саме - [PERSON] , [INFO] , на виконання п.п. 3.1. Глави 1 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 22.02.2012 №296/5, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) права, за якими підлягають державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю малолітніх осіб, а також осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких правочинів для оформлення договору купівлі-продажу від 01.06.2021 надавалося Рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради №128 від 31.05.2021. Правовстановлюючі документи на майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] у Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради при винесені свого рішення не викликали жодних сумнівів. Існувало як мінімум два рівня гарантій у справі перед тим, як квартира перейшла до [PERSON] , а саме, відбувалася перевірка всіх правовстановлюючих документів на момент укладання договору купівлі-продажу від 01.06.2021 нотаріусом, який оформлював та реєстрував правочин та Виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради при винесені рішення №128 від 31.05.2021. Таким чином, [PERSON] є належним власником квартири [ADDRESS] , яка придбана за договором купівлі-продажу від 01.06.2021. \~ \~ \~ \~ За таких обставин, просили суд визнати [PERSON] , [INFO] , добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] , набутою за договором купівлі-продажу від 01.06.2021, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №259415799 від 01.06.2021; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] , набутою за договором купівлі-продажу від 01.06.2021, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №259415799 від 01.06.2021; стягнути з відповідача Дніпровської міської ради на користь законного представника [PERSON] , [INFO] , [PERSON] судовий збір у розмірі 4 616, 00 грн. Ухвалою суду від 21 січня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 16 лютого 2022 року на адресу суду від [PERSON] та [PERSON] , як законних представників малолітнього [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони не погоджуються з позовними вимогами у повному обсязі, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження позовних вимог. Крім того, малолітній [PERSON] є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна. Ухвалою суду від 27 квітня 2022 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , які діють як законні представники від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] , де треті особи [PERSON] , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління-служба у справах дітей Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння, зустрічну позовну заяву [PERSON] в особі законних представників [PERSON] , [PERSON] , до Дніпровської міської ради, де треті особи [PERSON] , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління-служба у справах дітей Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності, та об`єднано їх в одне провадження. 31 травня 2022 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву Дніпровської міської ради, в якому представник заперечує проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на доводи викладені у первісному позові. Ухвалою суду від 31 травня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. 27 червня 2022 року до суду від [PERSON] в особі законних представників [PERSON] та [PERSON] , надійшла відповідь на відзив. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] підтримала первісний позов та просила його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та доводи викладені у нього і з цих же підстав відмовити у задоволенні зустрічного позову. В судовому засіданні [PERSON] законний представник малолітнього [PERSON] , проти первісного позову заперечувала та просила задовольнити зустрічний позов, посилаючись на доводи викладені у зустрічній позовній заяві. Третя особа [PERSON] надала до суду заяву щодо розгляду справи за її відсутності, просила суд задовольнити зустрічний позов, відмовивши у задоволенні первісного позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за первісним та зустрічним позовами - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради свого представника до суду, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, не направили. Представник третьої особи - Управління-служби у справах дітей Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради Проскуріною Є.К. надано заяву щодо розгляду справи за їх відсутності і ухвалити рішення суду з урахуванням інтересів дитини. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, враховуючи позицію третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.03.2007, яке посвідчує, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Вказане свідоцтво видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно із розпорядженням від 14.03.2007 №2/54-07. Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР» та записано в реєстрову книгу №123п за реєстровим №73. 01.06.2021 між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] , як законними представниками малолітнього [PERSON] , [INFO] , був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О., зареєстровано в реєстрі за №228. Тоді ж на підставі вказаного договору купівлі-продажу та рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. внесено запис про реєстрацію за [PERSON] права власності на зазначену квартиру. Позивач в обґрунтування вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння посилався на те, що свідоцтво про право власності від 14.03.2007, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження №2/54-07 від 14.03.2007, [PERSON] не видавалося. Крім того, дане свідоцтво в КП «ДМБТІ» ДОР не було зареєстроване і досі право власності згідно відповіді КП «ДМБТІ» ДМР зареєстровано за Дніпровською міською радою. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Згідно вимог ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитку у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до\~ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Згідно до усталеної правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постановах від 13.01.2020 у справі № 910/4473/16, від 12.06.2019 у справі № 916/1986/18, від 17.04.2019 у справі № 916/641/18, від 10.04.2018 у справі № 927/849/17 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує у його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє. Відповідно до наданої позивачем до позову інформації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/9-3475 від 02.08.2021 за архівними даними приватизаційних справ Департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири [ADDRESS] . Дана інформація Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради не може бути розцінена судом як належний доказ на підтвердження обставин, на які посилається позивач, оскільки має лише інформативний характер та не підтверджує недійсність свідоцтва про право власності від 14 березня 2007 року, видане Управлінням житлового господарства ДМР на підставі розпорядження №2/54-07. Крім того, згідно відповіді КП «ДМБТІ» ДМР №8753 від 07.08.2020 житловий будинок літ. А-4-5 по [ADDRESS] , в який увійшла квартира [ADDRESS] , станом на 31.12.2012, зареєстровано за балансоутримувачем Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством №19 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.05.2004 №1435, про що 17.09.2008 зроблено запис в реєстрову книгу №46ЖЮ за реєстровим номером №4465-166. Водночас, згідно договору купівлі-продажу право власності [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 14.03.2007 зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №123п за реєстровим №73. Дані протиріччя позивач за первісним позовом Дніпровська міська рада відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України не усунула, відповідних доказів надано не було, своїм правом заявляти клопотання про витребування доказів позивач не скористався. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущенні. (ч. ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України). Відповідно до\~ст.ст. 76-80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є\~докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачем за первісним позовом Дніпровською міською радою не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, на які він посилається у позові. Що стосується зустрічних позовних вимог, суд зазначає таке. Згідно зі\~статтею 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини першої\~статті 15 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частинами першою та другою\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до статей\~317,\~319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі\~статтею 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до визначеного\~статтею 387 ЦК України\~загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Згідно з частиною першою\~статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісність набуття в розумінні\~статті 388 ЦК України\~полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема пунктом 3 частини першої\~статті 388 ЦК України\~передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі\~статтею 388 ЦК України\~має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення самостійного (чи зустрічного позову) про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК України), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Отже, позовна вимога про визнання [PERSON] добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] , є неналежним способом захисту і задоволенню не підлягає. Відповідні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.07.2022 у справі №757/13584/20-ц. Щодо позовних вимог про визнання права власності на спірну квартиру. Статтею 392 ЦК України\~визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права. Водночас, судом при розгляді даної справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, який є дійсним і ніким не оспорюється. За таких обставин, суд приходить до висновку проте, що зустрічний позов також не підлягає до задоволення в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи, судові витрати за первісним та зустрічним позовами розподілу не підлягають та їх слід віднести на позивачів.

Outcome: dismissed