Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.02.2022 року звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, в якому зазначила, що 23 серпня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . З 2018 року разом з відповідачем не проживають. Дитина перебуває повністю на її утриманні. Відповідач з жовтня 2021 року не надає коштів на утримання сина, хоча неодноразово вона зверталась до нього з цього приводу. Відповідач не сплачує нікому аліменти, має можливість надавати матеріальну допомогу. Оскільки він добровільно не надає їй матеріальну допомогу, вона змушена звернутись до суду. Просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, ввуавжає їх обґрунтованими, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він готовий платити менше, однак на теперішній час він не має матеріальної можливості надавати кошти на утримання сина, оскільки він не працює. Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] знаходились у шлюбі з 23 серпня 2012 року. Від сумісного життя мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5), батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Сторонами не заперечувалось, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем [PERSON] . Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст.\~7\~СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~№789-ХІІ\~від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.\~9\~Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до вимог\~ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та на теперішній час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ст. 184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід , частину доходу одержує в натурі. В силу ст.ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач, посилаючись на те, що відповідач має можливість сплачувати щомісячно по 5000 грн. на утримання сина, на підставу своїх вимог не надала суду відомостей про розмір доходу відповідача, не надала доказів про його можливість сплачувати саме таку суму на утримання сина. Виходячи з\~принципу розумності\~та справедливості,\~враховуючи встановлений\~мінімальний розмір\~стягнення аліментів\~на дитину згідно\~з Законом\~України «Пpo\~Державний бюджeт\~на 2022\~рік», суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання сина у розмірі 3000 грн. щомісячно з 07.09.2016 року до досягнення ним повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial