Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою в новій редакції, в якій просить встановити факт, що вимушене переселення [PERSON] , разом з донькою - [PERSON] та дружиною - [PERSON] , в квітні 2022 року відбулося з території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії з міста Покровськ, Донецької області до міста Кам`янське, Дніпропетровської області, внаслідок повномасштабного вторгнення та збройної агресії Російської Федерації проти України. В обгрунтування заяви заявник вказав, що він, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Макіївки, Донецької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 14.09.2013 року він був одружений в м. Красноармійськ, Донецька область. 12.05.2016 року постановою Верховної Ради України «Про перейменування деяких населених пунктів» № 1353-VIII у Донецькій області місто Красноармійськ перейменували на місто Покровськ. [INFO] в нього у м. Покровськ, Донецька область, народилася донька - [PERSON] . Відповідно до попередніх довідок ВПО від 11.11.2016 року та 14.12.2021 року фактичне місце перебування було - [ADDRESS] . 24.02.2022 року Російська Федерація здійснила повномасштабне військове вторгнення на територію України та почала військові дії, цей факт є загальновідомий та не потребує доказуванню відповідно до ст. 82 ЦПК України. У квітні 2022 року він разом з донькою [PERSON] , [INFO] та дружиною [PERSON] , [INFO] у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та з метою збереження життя та здоров`я, забезпечення законних прав та інтересів вимушений був переселитися з родиною у більш безпечне місто. 25.04.2022 року Заводським Управлінням соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради його взято на облік як внутрішньо переміщеної особи та видано відповідну довідку № 1206-5001267220, донька та дружина також отримали довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1206-5001267139, № 1206-5001266687 від 21 квітня 2022 року з зазначенням адреси: [ADDRESS] , де всі вони на даний час фактично проживають. Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи регламентовано Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» з наступними змінами і доповненнями, де пункт 2 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ № 269 від 13.03.2022 року; із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 332 від 20.03.2022, а саме: на отримання довідки мають право особи, які після введення Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» воєнного стану перемістилися з території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії та яка визначена в переліку, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204 «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка» (далі - територія адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії). Отже відповідно до зазначеного переліку Донецька область, зокрема м. Покровськ є територія адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії. Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» з наступними змінами і доповненнями було затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Однак дана форма не передбачає внесення відомостей про конкретну причину (підставу), яка змусила залишити або покинути своє місце проживання внутрішньо переміщену особу (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VІІ), проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення. Іншого порядку встановлення такого юридичного факту чинним законодавством України не передбачено. Факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомим, а тому не підлягає доказуванню згідно приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України, оскільки інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Нації з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, розміщених у тому числі на офіційних веб-сайтах зазначених організацій. Отже, наслідком саме вторгнення та збройної агресії Російської Федерації м. Покровськ, Донецької області стало територією адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії. Також до повномасштабного вторгнення та збройної агресії Російської Федерації проти України він міг вільно проживати в м. Покровськ, Донецької області, мав налагоджений побут, роботу, можливість вільно спілкуватися з друзями, знайомими, родичами та здійснювати свої права та законні інтереси. Вказані негативні наслідки повномасштабного вторгнення та збройної агресії Російської Федерації проти України пов`язані із військовими та бойовими діями території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії унеможливлюють життя та такій території, знаходження на такій території небезпечно. Таким чином, внаслідок саме повномасштабного вторгнення та збройної агресії Російської Федерації було порушено цілу низку його прав і свобод, передбачених Конституцією України, Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04.11.1950, Протоколом (Перший протокол) до цієї Конвенції від 20.03.1952 та Протоколом №4 до цієї Конвенції від 16.09.1963, зокрема: право на життя, право на повагу до честі і гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії, право на вільне пересування та вільний вибір місця проживання, право на ефективний засіб правового захисту, тощо та прав і інтересів його дитини. Окрім того після повномасштабного вторгнення та збройної агресії Російської Федерації проти України призвело до його вимушеного переселення з території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії з м. Покровськ, Донецької області до м. Кам`янське Дніпропетровської області таке вимушене переселення було здійснено ним з метою забезпечення особистої безпеки, безпеки родини та поновлення основоположних прав, свобод та законних інтересів, передбачених вимогами чинного законодавства України та нормами міжнародного права. Його звернення до суду з даною заявою також обумовлено тим, що він та донька мають на меті визначити свій статус як особи, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (жертви - потерпілих від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник Кабінету Міністрів України в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, пояснивши, що зі змісту заяви [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою про що Заводським управлінням соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради видано відповідну довідку № 1206-5001267220, члени його сім`ї, а саме дружина та донька також отримали довідки № 1206-5001267139 та № 1206-5001266687 відповідно. Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509. затверджено «Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» (Далі Порядок № 509). Частиною першою Порядку № 509 визначено, що цей порядок регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка). Довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до пункту 5 Порядку № 509 з метою обліку внутрішньо переміщених осіб уповноважений орган веде Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, держателем якої є Мінсоцполітики, до якої вноситься відомості про останнє зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», та її фактичне місце проживання/перебування. Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб. Відповідно до статті 1 вищевказаного Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. Аналіз нормативно-правових актів, зокрема, «Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», від 20 жовтня 2014 року № 1706-УІІ вказує на те, що чинним законодавством створена комплексна державна програма щодо підтримки та соціальної адаптації громадян України, які переселилися з тимчасово окупованої території України та районів проведення бойових дій в інші регіони України, зокрема, вжито заходів із вирішення питань щодо тимчасового розміщення, працевлаштування, медичної допомоги, протиепідемічних заходів, процедури переоформлення документів і отримання соціальних виплат для такої категорії громадян. Таким чином посилання заявника на те, що встановлена Постановою Кабінету Міністрів України форма довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання є безпідставними оскільки відсутність у довідці цих відомостей не порушують його прав та законних інтересів. Водночас, твердження заявника у своїй заяві про те, що саме внаслідок повномасштабного вторгнення та збройної агресії Російської Федерації було порушено цілу низку його прав і свобод, зокрема, право на життя, право на повагу до честі і гідності, право сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії, право на вільне пересування та вільний вибір місця проживання, право на ефективний засіб правового захисту, прав та інтересів його дитини, не можуть розглядатись в порядку окремого провадження, оскільки захист порушених прав здійснюється в порядку позовного провадження. Згідно зі статтею 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. При цьому, заявник [PERSON] у своїй заяві просить встановити загальновідомі обставини та факти і такі, що не потребують встановлення та доведення, проте не зазначає з якою метою просить встановити факт, що його вимушене переселення разом з членами його сім`ї відбулося внаслідок повномасштабного вторгнення та збройної агресії Російської Федерації проти України, та не вказує причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують цей факт у розумінні положень статті 318 ЦПК України. Заявником [PERSON] у своїй заяві не зазначено, яким чином встановлення факту, що вимушене переселення відбулося внаслідок повномасштабного вторгнення та збройної агресії Російської Федерації проти України, залежить від виникнення, зміни або припинення його особистих чи майнових прав. Отже, підсумовуючи все вищевикладене, враховуючи зазначені норми законодавства, вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення разом з доводами щодо наявності порушеного права, ґрунтуються виключно на неправильному, помилковому трактуванні норм матеріального права, що вкотре свідчить про безпідставність та невмотивованість поданої заяви. Представник заінтересованої особи Національної соціальної сервісної служби України в судове засідання не з`явився, надав суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності, з підстав викладених у письмових поясненнях, рішення прийняти на розсуд суду. Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, надав суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності, з підстав викладених у письмових поясненнях, рішення прийняти на розсуд суду. Заінтересована особа: [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності. Заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволеня. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в паспорті заявника серії [NUMBER] (а.с.12). [PERSON] перебуває у зареєстровано шлюбі із [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у донецькій області 14.09.2013 року, актовий запис №408. (а.с.8). Заявник [PERSON] має малолітню доньку\~ [PERSON] , [INFO] , місце народження\~Донецька область, місто Покровськ, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Красноармійським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 409 (а.с.6). Відповідно до довідок ВПО від 11.11.2016 року та 14.12.2021 року фактичне місце перебування [PERSON] було - [ADDRESS] . (а.с.17). Згідно Довідки № 1206-5001267220 від 25.04.2022 року виданої Заводським Управлінням соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка видана на ім`я [PERSON] , останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . (а.с.7). Відповідно до Довідки № 1206-5001267139 від 21.04.2022 року виданої Заводським Управлінням соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка видана на ім`я [PERSON] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . (а.с.36). Згідно Довідки № 1206-5001266687 від 21.04.2022 року виданої Заводським Управлінням соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка видана на ім`я [PERSON] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . (а.с.35). Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є. Відповідно до ч.3 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права. Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ визначено, що збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України. Частиною 4 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. При цьому, відповідно до абз.6 преамбули вказаного Закону, дата початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, визначається Законом України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», згідно ч.2 ст.1 цього Закону такою датою є: 20 лютого 2014 року. Україною, за наслідками збройної агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Звіт, підготовлений Міжнародним Партнерством за Права Людини разом з Норвезьким Гельсінським Комітетом та Українською Гельсінською спілкою з прав людини, Резолюція Парламентської Асамблеї Ради Європи 1988 від 09.04.2014 року, від 25.06.2015 року, 12.10.2016 року, Резолюція Європейського Парламенту про ситуацію в Україні 2965 від 15.01.2015 року, Резолюція Генеральної асамблеї ООН від 19.12.2016 року містять посилання на збройну агресію Російської Федерації проти України на тимчасово окупованих територіях у Автономній Республіці Крим, Донецькій та Луганській областях. Згідно частини 3 статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписам ч.3 ст.82 ЦПК України. Отже, наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, яка засуджена як на національному рівні, так і міжнародною спільнотою. Метою встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території України задля уникнення загрози життю, здоров`ю, свободи, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав, права на судовий захист на окупованій території саме у результаті збройної агресії Російської Федерації є визначення статусу заявника та його доньки як осіб, що перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Україною 03 липня 1954 року, з відповідними правовими наслідками. Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як вбачається із заяви, заявник, посилаючись на вказану норму закону, вказав на те, що причиною його з донькою внутрішнього переміщення з постійного місця проживання з м. Покровськ, Донецької області до іншого тимчасового місця проживання на території України - м. Кам`янське, Дніпропетровської області, обумовлена саме збройним конфліктом та тимчасовою окупацією частини Донецької області. Частиною 1 ст.4, ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена Постановою форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання. Положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення, якщо від цього юридичного факту у цієї особи виникають, змінюються або припиняються певні правовідносини. Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Крім того, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника та його дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №363/2981/16-ц від 14 березня 2018 року, №428/13977/16-ц від 06 червня 2018 року, №417/3852/17 від 21 березня 2018 року, №243/7029/17 від 12 квітня 2018 року та №428/ 12368/16-ц від 21 березня 2018 року. Суд приймає до уваги доводи [PERSON] про те, що він та його донька є громадянами України та, як повноправні громадяни своєї країни, проживали у м. Покровськ, Донецької області, мали налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Проте, вищенаведені обставини призвели до неможливості подальшого проживання в м. Покровськ Донецької області, а тому, внаслідок воєнних дій Російської Федерації проти України, був змушений разом з дитиною переїхати до інших населених пунктів України. Згідно із вимогами ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , є обґрунтованою, встановлення вказаних фактів має для заявника юридичне значення та від цього залежать його права та права його дитини, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved