Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

04 березня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила: -встановити факт що має юридичне значення, а саме, що свідоцтво про право власності на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] , видане 31.10.1958 року, згідно з рішенням № 3/28/497 виконкому Новомосковської міської ради від 15.10.1958 р., зареєстроване в БТІ 31.10.1958 р. за № 302 на ім`я [PERSON] , - належить [PERSON] ; -визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним, [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємицею за законом була його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] , що прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав та [PERSON] (син [PERSON] та [PERSON] ), який помер [INFO] . Останній звернувся до Новомосковської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини, але не оформив своїх спадкових прав. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги є [PERSON] (дружина померлого), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (діти померлого), спадкові права, належним чином оформлені не були. [INFO] померла [PERSON] , після її смерті [PERSON] та [PERSON] написали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. Таким чином, позивач зазначає, що являється єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON] . Між тим, нотаріусом Новомосковської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємець не надав оригінал документу, що підтверджує право власності померлої [PERSON] на вищезазначене майно. За вказаних обставин позивачка позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, тому звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05 березня 2021 року відкрите провадження по справі, цією ж ухвалою зобов`язано Новомосковську міську державну нотаріальну контору надати копію спадкову справу заведену після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та після смерті [PERSON] , померлої [INFO] /а.с.24/. Позивач в судове засідання не з`явився надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав. Від відповідача на адресу суду надійшла заява, згідно змісту якої останній, просить справу розглядати без його участі, рішення по справі прийняти згідно діючого законодавства України /а.с.29/. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутністю /а.с.30/. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів можуть подавати спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав. Згідно зі ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріали справи містять копію свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 31.10.1959р., що було видане російською мовою, на підставі рішення № 3/28/497 виконкому Новомосковської міської ради, зареєстроване в Новомосковському БТІ 31.10.1958 р. за № 302, на ім`я [PERSON] , що також підтверджується довідкою Комунального підприємства «Новомосковським бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 17/21 від 18.01.2021р. /а.с. 11,12/. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] /а.с.14/. Також матеріали справи містять копію свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] /а.с.14/. Згідно довідки Новомосковської міської ради № 3047 від 04.12.2020 р. [PERSON] по день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею, за вищевказаною адресою, на день смерті було зареєстровано 4 особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] /а.с.13/ Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.03.1947р. батьками [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] /а.с. 14/. Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 30.11.1954р. [PERSON] та [PERSON] одружилися, після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » про що зроблено запис /а.с 15/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.04.2008р., [PERSON] помер [INFO] в м. Новомосковськ /а.с. 16/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.02.2020р. [PERSON] померла [INFO] в м. Новомосковськ /а.с.17/. Згідно довідки Новомосковської міської ради № 2563 від 13.10.2020 року [PERSON] по день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.18/ Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.03.1977 року, [PERSON] народилася [INFO] в м. Новомосковськ, батьками вказані [PERSON] та [PERSON] /а.с. 10/. Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] [PERSON] вийшла заміж, після одруження їй присвоєно прізвище « [PERSON] » про що зроблено запис /а.с 10/. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25.02.2020 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що наявні розбіжності в свідоцтві про смерть « [PERSON] » та в правовстановлюючих документах на майно померлого - « [PERSON] » /а.с.11,14/. Суд, дослідивши докази, які знаходяться в матеріалах справи, зазначає наступне. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Таким чином, до правовідносин щодо спадкування [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з ст. 524 ст. ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 вказаного Кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Стосовно успадкування майна [PERSON] , після смерті батьків [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , суд застосовує ЦК України від 16.01.2003. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до копій заяв, які знаходяться в матеріалах справи, [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями по закону, відмовились від прийняття спадщини на користь [PERSON] /а.с.38/. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] . Щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення суд застосовує наступні норми законодавства. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно із роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду. Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючого документу на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , (колишня [ADDRESS] ), [PERSON] , підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами. Сама по собі належність у позивача оригіналів всіх правовстановлюючих документів, а так само всіх свідоцтв про народження та свідоцтв про смерть спадкодавців, свідчить на її корить, а запис власника будинку, визначене у свідоцтві про право особистої власності на будинок від 31.10.159 року, як «Почачуев», суд розцінює як помилку, що була притаманна на той час при перекладі прізвища на російську мову. Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог [PERSON] , щодо визнання за нею права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки остання успадкувала будинок за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , що прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , та матері [PERSON] , померлої [INFO] , однак не оформив своїх спадкових прав. Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця - матері [PERSON] своєчасно та належним чином (у встановленому законом порядку). Враховуючи відсутність обставин, які б вказували, що [PERSON] за життя неправомірно набула право на майно або неправомірно володіла спірним майном, суд приходить до висновку, що позивач не має можливості оформити право на спадкове майно, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з підстав наявності розбіжностей в правовстановлюючих документах на оскаржуване майно. Між тим, , зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином, кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також достатність та взаємний зв`язок у сукупності, що дає підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved