Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.09.2021 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованості за договором позики від 15 липня 2021 року у сумі 3000 (три тисячі) доларів США за розпискою від 15 липня 2021 року. Заявлені вимоги\~обґрунтував тим,\~що відповідно до розписки від 15 липня 2021 року відповідач позичив у нього 3000 доларів США та 6900 гривень, які зобов`язався повернути у строк до 16.07.2021 року. Обов`язок зі сплати позивачу 3000 доларів США відповідач у встановлений строк не виконав. 20.08.2021 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення боргу за договором позики від 15.07.2021 року, яка була залишена відповідачем без відповіді. Посилаючись на наведені обставини та положення ч.1 ст.1046, ст.1050, ч.2 ст.625 ЦК України, правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16.11.2016 року у справі №6-128цс16, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 3000 (три тисячі) доларів США за розпискою від 15 липня 2021 року. 06 жовтня 2021 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного\~позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також долучив до матеріалів справи оригінал розписки [PERSON] від 15 липня 2021 року (а.с.25). \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання неодноразово повідомлявся у встановленому порядку, у тому числі через оголошення на офіційній сторінці Березанського районного суду Миколаївської області веб-порталу судової влади України та шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позовну заяву суду не наддав (а.с.23, 29, 30, 37, 38, 42). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд розглянув справу за відсутності сторін відповідно до вимог ч.1, 4, 5 ст.223 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. \~ Згідно вимог, встановлених ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, 15.07.2021\~року між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] \~було у\~письмовій формі укладено договір позики (а.с.25), згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу кошти у розмірі 3000 доларів США строком до 16.07.2021 року (а.с.25). Вказані кошти відповідач отримав у повному обсязі, що підтверджується відомостями, наявними у розписці. Відповідно до умов договору строк повернення позики відповідачем настав 16.07.2021 року. Станом на дату ухвалення рішення у даній справі, будь-які дані щодо здійснення відповідачем [PERSON] виплат на користь позивача [PERSON] на виконання його зобов`язань за договором позики від 15.07.2021 року, у суду відсутні. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі існують правовідносини, що виникли з факту укладання договору позики, які регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, за відсутності доказів зворотнього, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь користь 3000 доларів США заборгованості за Договором позики від 15 липня 2021 року. Вирішуючи питання про розмір судових витрат при ухваленні рішення по суті спору, суд виходить з наступного. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь 918,00 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На обґрунтування вимог щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат позивачем надано квитанцію про сплату судового збору на суму 918,00 грн. (а.с.3), копію Договору про надання правової допомоги від 06.09.2021 року, укладеного між позивачем та адвокатом Омельчуком Є.М. (а.с.12), умовами якого визначений адвокатський гонорар у розмірі 5000,00 грн. (п.2.3.1 Договору) та Квитанцію до прибуткового касового ордера №35 від 10.09.2021 року на суму 5000 грн. (а.с.14). Дослідивши зазначені документи, суд, з врахуванням ціни позову та значення справи для позивача, який з вини відповідача тривалий час позбавлений можливості користуватися належними йому грошовими коштами у розмірі 3000 доларів США, дійшов висновку, що заявлені позивачем до стягнення судові витрати пов`язані з розглядом справи, а їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених ним судових витрат підлягають задоволенню у повному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved