Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Богодухівська міська рада Харківської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, у якому просить визнати відповідачів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що вона є власницею 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1243. У вказаному будинку зареєстрованими значаться чотири особи: позивач [PERSON] , яка є власником 1/2 будинку; її мати [PERSON] - третя особа у справі, якій належить 1/2 частина будинку, та відповідачі: син позивача - [PERSON] та колишній чоловік позивача - [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 09 листопада 2020 року рішенням Богодухівського районного суду Харківської області. Позивач вказує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з січня 2020 року виїхали з вказаного домоволодіння у невідомому напрямку, та з цього часу сторони не спілкуються, зв`язок з ними відсутній. При цьому, відповідачі продовжують бути зареєстрованими у належному позивачу будинку за вищевказаною адресою. Відповідачі з власної волі не проживають за місцем реєстрації більше року, їх особисті речі за місцем реєстрації відсутні. Вказаними діями відповідач створює позивачу перешкоди, як власнику, у користуванні та розпорядженні житлом, зокрема, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які фактично не надаються, але нараховуються на зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у зв`язку з чим [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області 10.08.2022 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Богодухівська міська рада Харківської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Відповідачу та третій особі запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов та письмові пояснення щодо позову або відзиву. Заходи забезпечення позову не вживались. Ухвалою Богодухівського районногосуду Харківської області від 30 серпня 2022 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано з Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області відомості про те, чи зверталися [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в період з 2020 року по теперішній час із заявою про чинення їм перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , з боку [PERSON] чи інших осіб. Ухвалою Богодухівського районногосуду Харківської області від 13 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Задоволено заяву позивача про виклик свідків, викликано у судове засідання свідків [PERSON] та [PERSON] .. Позивач [PERSON] в судовому засіданні, призначеному на 29.09.2022 вимоги позовної заяви підтримала з підстав, викладених в останній. На задоволенні позовних вимог наполягала. Пояснила, що [PERSON] - її колишній чоловік та [PERSON] - її син - не проживають у її будинку більше року. Після розірвання шлюбу її колишній чоловік та її син виїхали на батьківщину чоловіка - у [PERSON] , після цього вони на постійне або тимчасове проживання до цього будинку не поверталися, їх особисті речі в будинку відсутні. Жодних конфліктних ситуацій з приводу користування будинком між ними не виникало, відповідачі виїхали з будинку добровільно та жодного разу після виїзду не з`являлися у будинку позивачки. В судове засідання, призначене на 17.10.2022 позивач [PERSON] не прибула, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності. Позов підтримала, на задоволенні позовних вимог наполягала. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відзиву на позов не подали. Треті особи - [PERSON] та представник Богодухівської міської ради Харківської області у підготовче засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином, у поданих до суду письмових заявах просили суд розглянути справу за їх відсутності. [PERSON] повідомила, що позовні вимоги підтримує. Представник Богодухівської міської ради Харківської області повідомив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 247 КУпАП фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, повторно не з`явилися в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов не подали, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 10.12.2018, посвідчених державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрованими у реєстрі за № 2-1243 та за № 2-1242, а також Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.12.2018 - житловий будинок, разом з будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] 1/2 (одна друга) частка та [PERSON] 1/2 (одна друга) частка (а.с. 9, 10, 13, 14). Позивач [PERSON] та другий відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.02.1999, який було розірвано рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 09.11.2020, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 12). Перший відповідач [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Забродівською сільською радою Богодухівського району Харківської області від 24.02.1999 (а.с. 11). Згідно з довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Забродівським старостинським округом виконавчого комітету Богодухівської міської ради Харківської області від 26.05.2022 за № 80, за адресою: [ADDRESS] зареєстрованими значаться: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Викладене вище також підтверджується відомостями погосподарської книги № 8 на 2016-2020 роки погосподарського обліку Забродівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, номер об`єкта погосподарського обліку 0591-01, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-19). Відповідно до довідок про фактичне місце проживання (не проживання) особи на території Богодухівської міської ради, виданих Забродівським старостинським округом виконавчого комітету Богодухівської міської ради Харківської області від 26.05.2022 за № 78 та за № 79, [PERSON] та [PERSON] , які перебувають на реєстраційному обліку у [ADDRESS] , фактично не проживають за вказаною адресою з січня 2020 року. Довідки видані на підставі актів про фактичне непроживання на території Забродівського старостинського округу Богодухівської міської ради Харківської області від 26.05.2022 (а.с. 20, 21 ). Відповідно до повідомлення Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області від 05.09.2022 № 1657вс/119-71/01-2022, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за період з 2020 року по теперішній час із заявами про чинення їм перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , до Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області не зверталися (а.с. 75). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] , проживає по [ADDRESS] . Підтвердила, що була особисто знайома з чоловіком позивачки [PERSON] та її сином [PERSON] .. Пояснила, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , що сталося близько двох років назад, останній разом із сином виїхали з будинку по [ADDRESS] , не проживають у цьому будинку та жодного разу не з`являлися у цьому будинку. Про будь-які конфліктні ситуації з приводу користування будинком, які б могли виникнути між позивачкою та її колишнім чоловіком і сином, свідку невідомо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що був другом сім`ї [PERSON] та її чоловіка [PERSON] .. Підтвердив, що після розірвання шлюбу [PERSON] разом з сином виїхали за кордон на постійне проживання, і більше року не з`являлися у будинку позивачки за адресою : [ADDRESS] . Конфліктних ситуації з приводу користування будинком між [PERSON] та її колишнім чоловіком і сином не виникало, про таке свідку невідомо. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами ст. 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. В силу ст. 64 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Беручи до уваги, що [PERSON] є сином позивача та зареєстрований у спірному житловому приміщенні, суд вважає, що перший відповідач є членом сім`ї [PERSON] у розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР. Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, судом встановлено, що через реєстрацію відповідачів у належному позивачу будинку, [PERSON] не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном, оскільки [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , і не проживають за вказаною адресою з січня 2020 року. Враховуючи, що будинок [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 одній другій частці кожній), а другий відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, суд вважає, що на правовідносини, які виникли між [PERSON] та другим відповідачем [PERSON] , не поширюються норми статей 64, 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України. Другий відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, шлюб між якими розірвано заочним рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 09.11.2020, тобто, другий відповідач був членом сім`ї позивача, що підтверджено матеріалами справи та самим позивачем у судовому засіданні. Так, [PERSON] проживав та був зареєстрований у спірному житловому приміщенні зі згоди власника домоволодіння, тобто у встановленому законом порядку набув право користування чужим майном (сервітут). У січні 2020 року відповідач самостійно виїхав зі спірного домоволодіння та змінив місце свого проживання, проте, добровільно не зняв з реєстрації місце свого проживання за вищевказаною адресою. Відомостей про укладення між сторонами по справі договору найму на проживання у спірному житловому приміщенні суду надано не було. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене, зокрема, щодо іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати, зокрема, іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно з ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Статтею 403 ЦК України, визначено зміст сервітуту, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Згідно з ст. 406 ЦК України сервітут припиняється, зокрема, у разі відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; спливу строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Згідно з ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, зокрема, здавати в оренду, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку і наймачем у письмовій формі. За договором найму, зокрема, згідно зі ст. 68 ЖК УРСР, яка є загальна нормою, що застосовуються і до договору найму жилого приміщення у будинку приватної власності, - наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно із ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача не звільняє його від виконання обов`язків за договором найму. Згідно зі ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутній з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням досліджених у судовому засіданні письмових доказів, а також пояснень, наданих свідками, суд дійшов висновку про доведеність факту непроживання без поважних причин [PERSON] у будинку [ADDRESS] , та невикористання житла за його прямим призначенням понад шість місяців. Також, з урахуванням досліджених у судовому засіданні письмових доказів, показань свідків, суд дійшов висновку про доведеність факту непроживання без поважних причин [PERSON] у будинку [ADDRESS] , та невикористання житла за його прямим призначенням понад один рік, а також доведеність того, що [PERSON] у розумінні ст.406 ЦК України, втратив право користування цим житловим будинком (сервітут), оскільки шлюб між ним та позивачкою було розірвано, а отже, припинилася обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту. Жодних доказів, які б спростовували такий висновок, суду не надано. За таких умов, встановивши, що відповідачі тривалий час не проживають у спірному будинку, який залишили добровільно, витрат на його утримання не несуть, до правоохоронних органів щодо захисту своїх прав чи інтересів або з позовом про усунення перешкод у користуванні спірним приміщенням (вселення) до суду не зверталися, враховуючи, що доказів поважних причин їх відсутності ( [PERSON] понад шість місяців та [PERSON] понад рік) у вказаному будинку не надано, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір, сплачений нею при подачі позову в розмірі 992,40 грн. з кожного.

Outcome: approved