Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якого як законний представник діяла [PERSON] , звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вказавши, що [PERSON] є сином [PERSON] , онуком [PERSON] та [PERSON] . Після народження позивач проживав разом із батьками, а також бабкою та дідом у гуртожитку по [ADDRESS] . Приблизно у 2002 році [PERSON] отримав ордер на квартиру за адресою: [ADDRESS] , однак, позивач [PERSON] до вказаного ордеру внесений не був. 13.03.2002 року [PERSON] був зареєстрований проживаючим у зазначеній квартирі та постійно проживав у квартирі до вересня 2005 року, коли разом із матір`ю покинув житло та з того часу проживав в іншому житлі. 25.06.2005 року квартира [ADDRESS] була приватизована [PERSON] та [PERSON] , про що видано свідоцтво про право власності. До приватизації квартири позивач [PERSON] був знятий з реєстрації у квартирі та був зареєстрований за іншою адресою, а після проведення приватизації 30.08.2005 року [PERSON] знову був зареєстрований проживаючим у квартирі. Позивач вважає, що відповідачами його позбавлено права на приватизацію житла та право користування квартирою. По суті вимог позивач просив визнати незаконним зняття 19.05.2005 року [PERSON] з реєстрації проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS] ; визначити частково недійсним в 1/3 частці свідоцтво про право власності № [NUMBER] , видане 25.06.2005 року Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради; визнати за [PERSON] право на приватизацію 1/3 частки квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право проживання у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Суркової В.П. від 16.11.2018 року було відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 24.01.2019 року представником третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради до суду направлені пояснення по суті спору. Одночасно представником третьої особи без самостійних вимог на предмет спору подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Департаменту. Ухвалою суду від 29.01.2019 року заяву представника позивача про забезпечення позову повернуто позивачеві. 12.04.2019 року відповідачами [PERSON] та [PERSON] подано заяву про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку квартири в порядку набувальної давності. Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2019 року проведено повторний автоматизований розподіл цивільної справи у зв?язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, справу передано у провадження судді Галущенко Ю.А. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Ю.А. від 13.05.2019 року цивільну справу прийнято до свого провадження. 09.08.2019 року представником третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради подано заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Ухвалою суду від 22.06.2021 року відвід судді Галущенко Ю.А., заявлений представником позивача адвокатом В?язовим В.В., визнано необґрунтованим, суддею заявлено самовідвід. Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл цивільної справи у зв?язку із самовідводом судді Галущенко Ю.А., справу передано у провадження судді Дацюк О.І. Ухвалою суду від 02.08.2021 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Дацюк О.І., призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.09.2021 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду, залишено без задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. Ухвалою суду від 30.05.2022 року у зв?язку з систематичною неявкою позивача та представника позивача в судові засідання позов було залишено без розгляду. Постановою Запорізького апеляційного суду від 19.07.2022 року ухвалу суду від 30.05.2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Ухвалою суду від 09.08.2022 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. Також судом вирішувались клопотання представника позивача про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференцзв?язку, про перенесення розгляду справи, про витребування доказів, про долучення доказів, про забезпечення позову, тощо. В судовому засіданні 20.12.2021 року представник позивача на позові наполягав на заявлених в позовній заяві підставах. Відповідач та представник відповідача проти позову заперечували повністю. В судове засідання 28.09.2022 року позивач та його представник не прибули. Позивач, який [INFO] досяг повноліття, відповідно до витягу з наказу від 25.05.2022 року вважається таким, чиє місце перебування невідоме. Представник позивача будь-яких поважних причин неприбуття в судове засідання не вказав, відповідних документів не направив. Відповідач звернулась із заявою про розгляд справи за її відсутності на підставі наданих заперечень. Представники третіх осіб направили до суду заяви про розгляд справи за відсутності представників. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження (т. 1 а.с. 12). Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання позивач [PERSON] зареєстрований проживаючим за адресою: [ADDRESS] з 30.08.2005 року (т. 1 а.с. 15). Як вбачається з довідки РЖЕ № 60 м. Запоріжжя 13.03.2003 року [PERSON] був вписаний в особовий рахунок та форму А за адресою: [ADDRESS] за заявою батька [PERSON] . 19.05.2005 року [PERSON] та [PERSON] були зняті з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , 30.08.2005 року [PERSON] та [PERSON] були знов зареєстровані проживаючими за даною адресою. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 19.09.2018 року право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради 25.06.2005 року (т. 1 а.с. 33). Протягом травня, червня та серпня 2005 року [PERSON] відвідував дитячий заклад № 241 м. Запоріжжя, що підтверджено довідкою директора закладу (т. 1 а.с. 22). З 13.06.2005 року по 30.06.2005 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікування у дитячій лікарні № 1 м. Запоріжжя. 29.06.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (т. 1 а.с. 19). Висновок лікаря від 06.05.2005 року щодо наявності у [PERSON] тілесних ушкоджень, на думку суду, не підтверджує фактичного проживання [PERSON] у травні 2005 року у спірній квартирі, адже відомості щодо місця проживання лікарем зазначаються зі слів освідуємої особи. Копія медичної картки щодо перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у червні 2005 року судом не оцінюється в якості доказу проживання позивача у спірній квартирі, адже адреса проживання малолітнього пацієнта вказується з слів батьків. Судом не надається оцінка виписки з медичної картки (т. 1 а.с. 24-26) через погану якість наданих копій, яка не дозволяє точно встановити належність записів саме позивачеві , а рівно і їх зміст. Судом не досліджено запис розмови, наданої позивачем з клопотанням від 23.04.2021 року, у зв?язку з відсутністю на долученому позивачем диску будь-яких записів. Будь-яких інших доказів сторонами суду не надавалось, позивачем явку свідків для допиту не забезпечено, хоча представник вказував, що саме позивачем буде забезпечено явку свідків позивача в судове засідання. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач, звертаючись із позовом, вказував на незаконність зняття з реєстрації місця проживання, фактичне своє проживання в період приватизації у квартирі та, відповідно, порушення свого права на приватизацію житла. Станом на 19.05.2005 року (дата зняття [PERSON] з реєстрації у квартирі) питання реєстрації проживання та зняття з реєстрації було врегульоване Законом України № 1382 від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Статтею 3 Закону України № 1382 визначено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Статтею 11 Закону № 1382 визначено, що реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. Статтею 14 Закону України № 1382 передбачено право особи оскаржити в установленому законом порядку Рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Таким чином, рішення про реєстрацію місця проживання особи та зняття з реєстрації приймається спеціально уповноваженим органом та може бути оскаржено в установленому законом порядку. Натомість позивачем позов про визнання незаконним зняття [PERSON] з реєстрації пред`явлено не до відповідного органу, а до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, що позивачем позов про визнання незаконним зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання пред`явлено до неналежних відповідачів, тож у його задоволенні належить відмовити. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що при знятті [PERSON] з реєстрації були порушені його права та він був фактично позбавлений житла, адже для зняття з реєстрації була надана відповідна заява батька позивача. При цьому позивачем не надано підтвердження того, що в період з травня по серпень 2005 року він фактично продовжував мешкати у спірній квартирі, з відповідними вимогами щодо встановлення цього факту він не звертався. Враховуючи вищевикладені висновки, суд не вбачає підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло. Щодо порушення права позивача на приватизацію частки квартири, суд виходить з наступного. Статтями 1, 3 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду № 2482 від 19.06.1992 року в редакції, яка діяла станом на червень 2005 року визначено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Приватизація здійснюється\~шляхом безоплатної\~передачі громадянам\~квартир (будинків)\~з розрахунку\~санітарної норми\~21\~квадратний метр\~загальної площі\~на наймача\~і кожного\~члена його\~сім`ї\~та додатково\~10\~квадратних метрів\~на сім`ю,\~або продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Статтею 5 Закону України № 2482 до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Таким чином, кожен громадянин України наділений правом приватизувати житло та позивач [PERSON] , який своє таке право не реалізував, має змогу реалізувати його в подальшому, отримавши безоплатно житло в межах номінальної вартості житлового чеку. Щодо позовної вимоги про визнання за [PERSON] право проживання у квартирі, то суд враховує, що [PERSON] відповідно до наявних у справі документів зареєстрований проживаючим у квартирі, права проживати в ній не позбавлений, з вимогами про вселення до квартири не звертався та про наявність будь-яких спорів саме з приводу проживання у квартирі не заявляв, отже його право на проживання у квартирі на момент звернення до суду з позовом та на момент розгляду судом справи не порушено, отже захисту в судовому порядку не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цілому. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed