Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, згідно з яким, враховуючи нову редакцію позовної заяви від 06.11.2020 року, подану на виконання вимог ухвали суду від 12.10.2020 року, просив суд: -визнати протиправними дії та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.05.2020 року про реєстрацію за ТОВ «Ваканда» права приватної власності на квартиру [ADDRESS] , прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А.; -скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ «Ваканда» права приватної власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2079202980000; -поновити державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; -вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, 20.08.2008 року між ним та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Кредитний договір № 03-08-Ип/41 про надання коштів у розмірі 115 000,00 доларів США на споживчі потреби. З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 20.08.2008 року між позивачем та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено іпотечний договір, за умовами якого позивач передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] , із кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 18.03.2023 року. Разом з тим, 03.04.2019 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило право вимоги за договором іпотеки ТОВ «ФК «Арагон», яке у подальшому відступило його на користь ТОВ «Ваканда». При цьому, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, виданої ЦНАП Солом`янської РДА в м. Києві 04.09.2020 року, згідно запису про право власності № 36465012 від 07.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. зареєстровано за ТОВ «Ваканда» право приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Підставою для вказаної державної реєстрації спірного майна є Договір іпотеки, серія і номер: 1594, виданий 20.08.2008 [PERSON] ; Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія і номер: 263, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М.; Договір про відступлення права вимоги за вимоги за договором іпотеки, серія і номер: 1185, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. Підставою внесення запису про право приватної власності № 36465012 є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. від 07.05.2020 року. У свою чергу, позивач вважає, що вищенаведена реєстрація права власності на квартиру є протиправною, виходячи з наступних підстав в їх сукупності: -на момент проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру, як на предмет іпотеки у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, у приватного нотаріуса був відсутній Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем, що, у свою чергу, є порушенням Договору іпотеки, оскільки позивач такого договору не підписував; -у відповідності до норм Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які діяли на момент державної реєстрації, приватний нотаріус не мав права вчиняти дії щодо звернення стягнення на спірне іпотечне майно, оскільки предмет іпотеки був переданий банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, площа житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, становить 56,9 м2, та це майно використовується позивачем як місце постійного проживання іпотекодавця. Одночасно з позовною заявою позивачем було подано до суду клопотання про витребування у нотаріуса та ТОВ «Ваканда» доказів, а також про забезпечення позову. Ухвалою суду від 12.10.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 17.11.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 17.11.2020 року частково задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яке належить на праві приватної власності ТОВ «Ваканда». 02.12.2020 року до суду надійшов лист від третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому вона просила задовольнити позовні вимоги та при ухваленні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини. 22.02.2021 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін. Ухвалою суду від 26.02.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 21.05.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача ТОВ Ваканда» на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому, обґрунтовуючи свої заперечення щодо позовних вимог, представник відповідача вказував, що відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» наявне у п.п. 11.3.1 п. 11 договору іпотеки застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є правовою підставою для реєстрації за ТОВ «Ваканда» права власності на предмет іпотеки. Також, вказував, що посилання позивача на порушення нотаріусом вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставними, адже позивачем не надано жодних доказів на підтвердження відсутності у нього іншого нерухомого житлового майна станом на момент проведення оскаржуваної державної реєстрації. 01.06.2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якому позивач просив врахувати що відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення договору), ненадання такого договору нотаріусу та залишення ним без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, дії приватного нотаріуса щодо реєстрації за іпотекодержателем права власності на спірний предмет іпотеки, не можна вважати законними. Ухвалою суду від 14.06.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від ТОВ «Ваканда» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. 01.02.2021 року до суду надійшла заява ТОВ «Ваканда» про надання на вимогу суду копії договору про відступлення права вимоги. Одночасно ТОВ «Ваканда» повідомило про неможливість надання до суду договору купівлі-продажу вимоги та банківської виписки за квартал. 04.12.2021 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача в частині витребування доказів. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника. Інші учасники про причини своєї неявки у судове засідання суд не сповістили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 20.08.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 03-08-Ип/41, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 115 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 12,5 процентів річних. Кредитні ресурси, отримані позичальником за цим Договором, використовуються за цільовим призначенням: на споживчі потреби під заставу трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56,90 кв.м., житловою площею 38,10 кв.м. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 20.08.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, за умовами якого позивач передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04.07.2011 року стягнуто з [PERSON] солідарно з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 03-08-Ип/41 від 20.08.2008 року у розмірі 1003894,01 грн. Разом з тим, 03.04.2019 року мі.ж ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Арагон» було укладено договір № 14 про відступлення прав вимоги за Кредитним договором № 03-08-Ип/41 від 20.08.2008 року та договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 20.08.2008 року. Також, 23.12.2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «Ваканда» прийняло всі права за Іпотечним договором від 20.08.2008 року, що укладений в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором № 03-08-Ип/41 від 20.08.2008 року. При цьому, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, виданої ЦНАП Солом`янської РДА в м. Києві 04.09.2020 року, згідно запису про право власності № 36465012 від 07.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. зареєстровано за ТОВ «Ваканда» право приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Підставою для вказаної державної реєстрації спірного майна є Договір іпотеки, серія і номер: 1594, виданий 20.08.2008 [PERSON] ; Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія і номер: 263, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М.; Договір про відступлення права вимоги за вимоги за договором іпотеки, серія і номер: 1185, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. Підставою внесення запису про право приватної власності № 36465012 є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. від 07.05.2020 року. Звертаючись до суду з позовом, позивач, обґрунтовуючи незаконність проведення вищенаведеної реєстрації права власності на квартиру, посилався, серед іншого, на те, що: на момент проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру, як на предмет іпотеки у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, у приватного нотаріуса був відсутній Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем, що, у свою чергу, є порушенням Договору іпотеки, оскільки позивач такого договору не підписував; У відповідності до норм Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які діяли на момент державної реєстрації, приватний нотаріус не мав права вчиняти дії щодо звернення стягнення на спірне іпотечне майно, оскільки предмет іпотеки був переданий банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, площа житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, становить 56,9 м2, та це майно використовується позивачем як місце постійного проживання іпотекодавця. Так, у відповідності до п.п 11.3.1 п. 11.3 Іпотечного договору згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в п.п. 11.3.1 та 11.3.2 пункту цього договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на момент укладення іпотечного договору) визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; наступна іпотека - передання в іпотеку нерухомого майна, яке вже є предметом іпотеки за попереднім іпотечним договором; пріоритет - переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно; вищий пріоритет - пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»). У відповідності до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. За змістом ч.ч. 1 та 2 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Аналіз положень ст.ст. 36 та 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що застереження в іпотечному договорі також вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, законодавець визначив як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору. З урахування викладеного, а також враховуючи те, що в іпотечному договорі від 20.08.2008 року сторони договору передбачили право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, посилання позивача на відсутність Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як на підставу для визнання незаконною дії нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на спірне іпотечне майно, суд вважає безпідставними та необгрунтованими. Водночас, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке є забезпеченням за валютними кредитами розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення (постанова Верховного суду від 31.10.2018 року у справі № 65/1310/17). Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке є забезпеченням за валютними кредитами, розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення. Аналогічна позиція викладена в постанові від 20.11.2019 року у справі №802/1340/18-а, в якому Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, надано як забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі. Вказаний Закон є правовою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. З огляду на викладене, предмет іпотеки, а саме нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, не може бути примусово стягнено на підставі Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання позичальником/майновим поручителем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. При цьому, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Як вже зазначалося вище, право власності на предмет іпотеки - спірну квартиру зареєстровано за ТОВ «Ваканда». Вказаний об`єкт нерухомого майна складається з трьох кімнат, має загальну площу 56,90 кв.м., житлову площу 38,10 кв.м. та є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору від 20.08.2008 року, укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . Цією іпотекою забезпечується виконання зобов`язання позивача за кредитним договором від 20.08.2008 року за № 03-08-Ип/41 по поверненню кредиту, наданого у розмірі 115 000,00 доларів США. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів того, що у позивача у власності знаходиться інше нерухоме майно, матеріали справи не містять. Посилання відповідача на Акт про непроживання за місцем реєстрації від 26.03.2021 року, за відсутністю інших доказів, суд вважає безпідставними, адже вказаний акт підписаний мешканцями будинку без залучення представників ЖЕКу, ОСББ, ЖБК чи інших офіційний представників. Натомість, як вбачається з копії паспорту позивача, останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У свою чергу, як зазначив Верховний Суд у постанові від 01.04.2020 року по справі № 724/1522/17-ц, за аналогією права одним із способів підтвердження місця простійного проживання, згідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, є відмітка у паспорті про реєстрацію місця проживання. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним рішення та скасування оспорюваного рішення суб`єкта державної реєстрації, а також скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ «Ваканда» права приватної власності на спірне майно, оскільки на спірну квартиру, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути здійснено примусове стягнення, у тому числі й шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Ваканада», як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Крім того, слід зазначити, що судом не перевіряються інші доводи позивача в часті дотримання процедурних питань при проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки реєстрація за ТОВ «Ваканда» права власності на спірну квартиру супереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є самостійною та достатньою підставою для скасування рішення про таку реєстрацію. Водночас, у своєму позові позивач просить суд поновити за ним державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . Однак, оскільки Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» чітко визначено порядок, за яким відновлюється реєстрація права власності за попереднім власником майна, підстави для задоволення вказаної позовної вимоги відсутні. Також, слід зауважити, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Результат аналізу ст. 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності відомостей про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 року у справі № 520/13067/17 зробила висновок, що «[…] позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.01.2021 року у справі № 753/905/18. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 552/6381/17, встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Таким чином, оскільки у даному випадку встановлені обставини справи, а також зміст і характер відносин між учасниками справи підтверджують, що спір у позивача виник саме з ТОВ «Ваканда» щодо предмета іпотеки, суд приходить до висновку, що державний реєстратор - приватний нотаріус Юдін М.А. є неналежним відповідачем і у задоволенні позовних вимог до нього слід відмовити у повному обсязі. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, пред`явлених до ТОВ «Ваканда», а саме: визнання протиправними дій та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.05.2020 року про реєстрацію за ТОВ «Ваканда» права приватної власності на квартиру [ADDRESS] , прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А.; скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ «Ваканда» права приватної власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2079202980000. Згідно ст.141 ЦПК України, з ТОВ «Ваканда» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених 2 позовних вимог немайнового характеру у сумі 1681 грн. 60 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: partial