Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просила: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 11.09.2020 у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі одного прожиткового мінімуму на дорослого щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною трьох років. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 11.09.2020 між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ). Подружнє життя між ними не склалося, вони мають різні характери, їх погляди на життя не співпадають, внаслідок чого з початку 2021 року сімейні стосунки між ними фактично припинено. Наміру відновлювати спілкування та подальше сімейне життя вони не мають. За час перебування в шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Вказує, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та не має жодних доходів, окрім соціальних виплат на дитину. Відповідач з 2022 року не бере участі у вихованні та утриманні дитини, хоча має нерегулярний дохід та його стан здоров`я дозволяє йому працювати. За таких обставин, оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився від надання матеріальної допомоги своїй дитині та ухиляється від обов`язку утримувати дитину до досягнення повноліття, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.09.2022 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до початку розгляду справи через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, судовий збір за рахунок відповідача просила не відшкодовувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до початку розгляду справи через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як визначено у статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). За змістом статті 12, 81, 89 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що 11.09.2020 сторони зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1258, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.09.2020. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.04.2021. Як вбачається із позовної заяви, спільне життя у подружжя не склалося, з початку 2021 року вони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільне господарство. За змістом положень частини 1 статті 51 Конституції України, частини 1 статті 21 СК України, частини 1 статті 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105, частиною 1 статті 110 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, відносини між подружжям, а також визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам кожного з них, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Судом також встановлено, що після припинення шлюбних відносин між сторонами їх спільний син [PERSON] , [INFO] залишився проживати з позивачкою та фактично знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча має таку можливість, так як є працездатною особою. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно статті 182 СК України вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінивши в сукупності наявні в справі докази, враховуючи, що батьки несуть обов`язок щодо утримання дітей рівноцінно, відповідач є працездатною особою, доказів перебування на його утриманні інших осіб не надано, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд приходить до наступного. Положеннями частини 1 статті 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до частини 1 статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно вимог статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому таке право на утримання вона має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Враховуючи, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу дружині, оскільки є фізично здоровим та працездатним, інших аліментних зобов`язань немає, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, а позивач цього потребує, то суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі одного прожиткового мінімуму на дорослого. Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. На підставі викладеного з відповідача підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 992,40 грн. на користь держави.

Outcome: approved