Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

04 листопада 2019 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з відповідним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 28 серпня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» було укладено кредитний договір № 0862048201/Т/972135, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на загальну суму 10 000 грн, зі сплатою процентів та комісії, з терміном користування кредитом 36 місяців. Згідно з умовами Кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит, в строки передбачені кредитним договором. 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір №2 відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Актабанк» передало, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право грошової вимоги до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору. Відповідно до додатку №1 до договору №2 відступлення права вимоги - реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 21231 грн, з яких: - 10 000 грн. - заборгованість за основним боргом; - 6 грн. - заборгованість за відсотками; - 9 425 грн. - заборгованість за комісією; - 1 800 грн. - штраф, пеня. На виконання п. 3.4 договору №2 відступлення права вимоги, на адресу відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних, в якому містилася вимога про необхідність сплати суми заборгованості. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. З огляду на викладене позивач просив позов задовольнити. Також позивач просив стягнути з відповідача суму судового збору в розмірі 1921 грн. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов. На адресу суду повернувся конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви, який направлявся відповідачу. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.07.2022 за ініціативою суду справа була призначена до розгляду з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві вказав, що проти розгляду справи без його участі та винесення заочного рішення судом не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судова повістка повістка на 05.10.2022, що направлялась відповідачу за вказаною у позовній заяві адресою реєстрації його місця проживання, повернулась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, оголошення про його виклик до суду 05.10.2022, було розміщено на веб-сайті суду 08.07.2022. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Судом встановлено, що 28 серпня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» було укладено кредитний договір № 0862048201/Т/972135, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на загальну суму 10 000 грн, зі сплатою процентів та комісії, з терміном користування кредитом 36 місяців. Згідно з умовами Кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит, в строки передбачені кредитним договором. Також, з наявної в матеріалах справи копії договору відступлення права вимоги № 2 від 23 березня 2018 року, укладеного між ПАТ «Актабанк» та позивачем, вбачається, що ПАТ «Актабанк» передає (відступає) позивачу за плату, а позивач приймає належні ПАТ «Актабанк» права грошової вимоги за кредитними договорами, до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно витягу з Реєстру Боржників до договору відступлення права вимоги № 2 від 23 березня 2018 року ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 21231 грн, з яких: - 10000 грн - заборгованість за основним боргом; - 6 грн - заборгованість за відсотками; - 9425 грн - заборгованість за комісією; - 1800 грн - штраф, пеня. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З огляду на викладене суд дійшов висновку про перехід до позивача від ПАТ «Актабанк» прав вимоги по стягненню заборгованості з відповідача за кредитним договором № № 0862048201/Т/972135від 28 серпня 2013 року. На виконання п. 3.4 договору №2 відступлення права вимоги, на адресу відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних, в якому містилася вимога про необхідність сплати суми заборгованості. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України божник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач, не з`явившись до суду, доказів виконання грошового зобов`язання за умовами кредитного договору не надав, надані позивачем докази не спростував. Таким чином, стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст.76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Враховуючи неналежне виконання умов договору та неповернення грошових коштів, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основним боргом - 10000 грн, заборгованість за відсотками - 6 грн, неустойка (штраф, пеня) - 1800 грн, а в загальному розмірі - 11806 грн. Наданий позивачем розрахунок судом перевірений, є арифметично вірним, відповідачем не спростований, а тому береться судом до уваги. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією за супроводження кредиту в розмірі 9425 грн, то слід зазначити таке. У рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із Законом «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Згідно із ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними (Верховний Суд України від 06.09.2017 у справі № 6-2071цс16). У Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заборгованості за комісією за супроводження кредиту. Зважаючи на викладене, невиконання відповідачем умов договору, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає частковому стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Outcome: partial