Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

07 липня 2022 року від представника позивача адвоката Васюк М.М. до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов позов, яким просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 18 924,00 грн. - інфляційних збитків та 4714,52 грн. - 3% річних, а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.11.2019 року [PERSON] надав [PERSON] позику - грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн. в строк до 16.11.2019 року. Відповідач грошові кошти не повернув, тому позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом про стягнення боргу за розпискою. 21.08.2020 року заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн. в період з 16.11.2019 по 21.08.2020 року. З метою виконання вказано рішення було відкрито виконавчі провадження. Проте, відповідачем рішення не виконується, борг не повернуто. Тому, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Ухвалою суду від 14 липня 2022 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. Сторонам роз`яснено їхні процесуальна права та обов`язки. Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Натомість, представник позивача подав до суду заяву, якою позов підтримав і просив задовольнити. Розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач заяв, клопотань чи відзиву на позовну заяву до суду не направив. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Згідно ч. 2-4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 13 листопада 2019 року [PERSON] надав [PERSON] позику - грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн. в строк до 16.11.2019 року, що підтверджується копією розписки, написаної власноручно [PERSON] . Відповідач в зазначений строк грошові кошти не повернув, на прохання про добровільне повернення боргу не реагував, тому позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом про стягнення боргу за розпискою. 21 серпня 2020 року заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн. На виконання вказаного рішення суду 20 жовтня 2020 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано два виконавчі листи № 359/248/20. Відповідно до листа-відповіді Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А. № 2055 від 17.02.2022 року на адвокатський запит, на виконанні перебувають виконавчі провадження відкриті щодо боржника [PERSON] : ВП № 67124809 про стягнення заборгованості на користь [PERSON] в розмірі 60 000,00 грн., залишок боргу на дату надання відповіді становить - 60 000,00 грн.; ВП № 67127352 про стягнення судового збору на користь [PERSON] в розмірі 840,80 грн., залишок боргу на дату надання відповіді становить - 840,80 грн. Таким чином, рішення відповідачем не виконано, борг не повернуто. З огляду на це, у позивача виникло право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних з моменту порушен-ня грошового зобов`язання до моменту його усунення, тобто в період з 16.11.2019 року по 29.06.2022 року. Згідно розрахунку позивача, за прострочення виконання зобов`язанням з відповідача підлягає сплаті 3% річних у розмірі 4714,52 грн. та інфляційні втрати у розмірі 18 924,00 грн., а всього - 23 638, 52 грн. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодав-ства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Зобов`язання (у тому числі - сплачувати проценти) припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 ЦК України. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У правовій позиції Великої палати Верховного суду викладеної в постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц зазначено, що зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі. Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду з даним позовом [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією за № МАНР-6ВВ5-ТТВС від 29 червня 2022 року. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved