Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

07.10.2021 до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява 1. [PERSON] , 2. [PERSON] до 1. [PERSON] , 2. [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, в якому позивачі просять: - усунути перешкоди позивачам у здійсненні ними права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] ; - вселити позивачів в квартиру [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 07.10.2021 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Курічової В.М. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2021 позовну заяву залишено без руху на підставі ч. 4 ст. 177 ЦПК України та надано позивачу строк, який не може перевищувати 5 днів з дня вручення ухвали, для усунення недоліків. 11.11.2021 на виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2021 позивач-1 надав суду заяву про усунення недоліків та квитанцію про сплату судового збору. Позов обґрунтовано тим, що позивачі є співвласниками кв. [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстровані як позивачі, так і відповідачки. Відповідачка-1 колишня дружина позивача-1, а відповідачка-2 - його донька. Відповідачі чинять перешкоди позивачам у користуванні та володінні зазначеною квартирою, порушують правила співжиття, а тому позивачі вимушені винаймати собі іншу квартиру. Неодноразово звертались до відповідачів з вимогою про звільнення помешкання, однак вони ігнорують зазначені вимоги. Також позивачі звертались з метою захисту своїх порушених прав до органів поліції, однак всі зазначені заходи виявились безрезультатними. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.11.2021 відкрито провадження у справі за цим позовом, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.02.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті; встановлено такий порядок дослідження доказів: - заслухати пояснення сторін; - дослідити письмові докази; - допитати свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 29.03.2022 справу знято з розгляду у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та пошкодження адміністративної будівлі Дарницького районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. О.Кошиця, 5-а, внаслідок проведення бойових дій під час військової агресії Російської Федерації проти держави України, до моменту відновлення безпечних умов перебування у приміщенні суду, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та учасників судових справ, а також у зв`язку із перебуванням судді Курічової В.М. у щорічній відпустці. 21.07.2022 представник позивачів - адвокат Кобенко О.Ю. подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачів, просить задовольнити позовні вимоги, не перечує проти ухвалення заочного рішення. 21.07.2022 у зв`язку із неявкою відповідачів та відсутністю відомостей щодо отримання відповідачами судової повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку, розгляд справи відкладено на 15 год. 40 хв. 02.09.2022. 02.09.2022 у зв`язку із неявкою відповідачів розгляд справи відкладено на 16 год. 00 хв. 18.10.2022. У судовому засіданні позивач-1 просив задовольнити позовні вимоги з підстав, якими обґрунтував позовну заяву. Зазначив, що відповідачка-1 його колишня дружина, відповідачка-2 - донька. Відповідачки чинять перешкоди його та його матері у користуванні квартирою [ADDRESS] , оскільки вони погрожували його матері, не давали можливості потрапити до квартири. Змінювали замки на вхідних дверях. У відповідачки-1 в місті Бровари Київської області трикімнатна квартира, а також будинок, тому є підстави виселити відповідачів без надання іншого жилого приміщення. У судовому засіданні позивачка-2 просила задовольнити позовні вимоги з підстав, якими обґрунтувала позовну заяву. Зазначила, що відповідачка-1 її колишня невістка, а відповідачка-2 її онучка. Вони зареєстровані в квартирі [ADDRESS] та мешкають там. Відповідачки не пускають її до власної квартири. Відповідачка-1 пропонувала зареєструвати її в іншій квартирі у місті Бровари Київської області, однак вона щодо цього заперечує, оскільки квартира на праві власності належить їй та її сину. Представник позивачів позовні вимоги підтримала повністю. Відповідачі у судове засідання не прибули, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, відзив на позовну заяву від них не надходили, із заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Заслухавши пояснення позивачів, представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю з огляду на таке. Фактичні обставини справи, встановлені судом, норми права, які застосував суд, та мотиви, з яких виходив суд. Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюється нормами ЦК України та ЖК Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до свідоцтва про право власності серії [NUMBER] виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації співвласниками в рівних частках квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). Відповідно до положень ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Предметом доказування у цій справі є наявність (відсутність) у позивачів права вимагати примусового виселення відповідачів згідно з нормами ЦК України та ЖК Української РСР, підстави вселення позивачів у спірну квартиру, а також наявність чи відсутність підстав для виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення відповідно до норм ЖК Української РСР. З рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.09.2015 у справі № 753/15310/15-ц встановлено, що позивач-1 ( [PERSON] ) та відповідачка-1 ( [PERSON] ) з 29.06.2001 перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано на підставі рішення суду. (а.с.19). Від сумісного життя позивач-1 ( [PERSON] ) та відповідачка-1 ( [PERSON] ) мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.18). За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» станом на 21.10.2021 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.45). Отже, відповідачки мешкають та зареєстровані у спірній квартирі як члени сім`ї позивачів. Ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. З аналізу вказаної норми можна зробити висновок про те, що для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. 27.10.2019 позивачі засобами поштового зв`язку направили відповідачкам вимогу про звільнення житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , з метою подальшого проживання та користування квартирою законними власниками - позивачами (а.с.23). 05.07.2020 позивач-1 звертався до т.в.о. начальника Дарницького УП ГУНП у м. Києві з заявою, в якій повідомляє, що позивачка-2 (його мати [PERSON] ) намагалась потрапити до власної квартири за адресою: [ADDRESS] , однак відповідачка-1 (колишня дружина позивача-1 [PERSON] ) перешкоджає у вселенні позивачки-2 у зазначену квартиру, оскільки на телефонні дзвінки не відповідає, змінила один із дверних замків (а.с.24). Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 14.05.2021 у справі № 753/8624/21 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.29). 25.06.2021 позивач-1 звертався до начальника Дарницького УП ГУНп у м. Києві з заявою, в якій просить вжити заходи до відповідачки-2 (колишня дружина позивача-1 [PERSON] ), оскільки остання постійно безпідставно викликає поліцію, пише наклепи про застосування щодо неї фізичної сили, однак позивач-1 не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). 13.09.2021 позивач-1 засобами поштового зв`язку звертався до начальника Дарницького УП ГУНП в м. Києві з заявами, згідно з якими просив надати відповіді щодо звернень від 05.07.2020, 25.06.2021 (а.с.26,28). 13.09.2021 позивачі засобами поштового зв`язку направили відповідачкам вимогу про звільнення житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , з метою подальшого проживання та користування квартирою законними власниками - позивачами (а.с.30-34). З письмових пояснень наданих позивачем-1 16.09.2021 ДОП Дарницького УП ГУНп у м. Києві ст. лейтенанту [PERSON] встановлкно, що він викликав поліцію з приводу того, що його колишня дружина (відповідачка-1) не відчинила двері квартири [ADDRESS] (а.с.36,38). З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 459324 від 16.09.2021 встановлено, що відносно позивача-1 складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. З письмового акту від 02.10.2021 встановлено, що відповідачки в присутності трьох свідків чинили перепони позивачу-1 потрапити до квартири (а.с.39). Отже, з рахуванням викладеного, позивачами доведено, що відповідачками систематично порушуються правила співжиття, оскільки останні чинять перепони у користуванні та проживанні квартирою її законним співвласникам. Крім того, позивач-1 неодноразово звертався до органів поліції з метою вжиття останніми заходів впливу, передбачених законодавством, щодо усунення відповідачками перепон у користуванні об`єктом нерухомості, однак поведінка відповідачок не змінилась, вони не здійснили заходів щодо звільнення квартири та вселення позивачів. За клопотанням позивачів у судовому засіданні допитані свідки [PERSON] , [PERSON] . З показань свідка [PERSON] встановлено, що вона рідна сестра позивачки-2 ( [PERSON] ). Позивачка-2 хворіє, тому у 2020 році вони вимушені були приїхати в квартиру позивачів, оскільки в квартирі комфортні умови для життя, квартира двокімнатна. Відповідачка-1 її колишня дружина сина позивачки-2, а відповідачка-2 - її онука. В день, коли вони приїхали додому до позивачки-2 з метою вселення останньої в квартиру, відповідачка-1 ( [PERSON] ) відчинила двері, в квартирі також був співмешканець відповідачки-1. Відповідачки-2 ( [PERSON] ) в квартирі не було, але пізніше вона повернулась та почала з`ясовувати з позивачкою-2 відносини, погрожувала позивачці-2, щоб остання віддала ключі від квартири. Відповідачка-2 виражалася нецензурною лайкою. Відповідачка-2 заможна жінка, оскільки має у власності нерухомість, займається бізнесом. В той день викликались працівники поліції, інші невідомі люди. Взагалі відповідачка-2 постійно погрожує позивачці-2, забороняє користуватися останній предметами побуту в квартирі. Позивачка має певні пільги, але не може скористуватися ними, оскільки відповідачки чинять перешкоди у вселенні та користуванні квартирою позивачам. Відповідачки змінили замки вхідних дверей. З показань свідка [PERSON] встановлено, що у неї склались дружні відносини з позивачем-1. Він разом зі своєю матір`ю у 2021 році двічі намагалися вселитися в квартиру, яка на праві власності належить їм. Перший раз позивачі намагалися вселитися в квартиру в червні 2021 року, однак цього зробити не вдалось, оскільки відповідачка-1 зачинилась в квартирі та не відчиняла двері. У цей день викликали працівників поліції. У жовтні 2021 році вдруге позивачі також намагались заселитися в квартиру, однак ця спроба також була безрезультатною. Перед відрядженням позивач-1 у червні 2022 року знову намагався потрапити в квартиру, але йому не вдалось цього зробити. Таким чином, судом встановлено, що всі здійснені позивачами попередні заходи щодо усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] виявились безрезультатними. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції), яку суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовує при розгляді справ як джерело права, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції; органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На думку суду, виселення відповідачів без надання останнім іншого жилого приміщення становитиме дійсно втручання у право на повагу до житла, однак воно є таким, що переслідує легітимну мету (можливість саме такого виселення у разі, передбаченого ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР) та є необхідним у демократичному суспільстві і пропорційним, оскільки позивачі є законними власниками спірного житла, а відповідачки чинять перепони у користуванні належним позивачам житлом. З матеріалів справи також встановлено, що позивачка-2 [PERSON] є інвалідом II групи (а.с.11-13), тому вона має бути позбавлена перешкод у користуванні житловим приміщенням, співвласницею якого вона є, та мати можливість проживати в квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, на підставі ст.12 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та ст.13 ЦПК України, згідно з якою цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позивач не довів наявність підстав для визнання договору оренди недійсним, тому суд відмовляє у позові повністю. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачів щодо їх вселення до спірної квартири та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відповідачок із зазначеної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна заява задоволена, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 908,00 грн. Так позивачем-1 сплачено судовий збір в розмірі 2 724,00 грн, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 362,50 грн з кожної. Позивачка-2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), на підтвердження чого надано копію посвідчення серії [NUMBER] , тому, з урахуванням вимог п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Позивачкою-2 заявлено також три вимоги немайнового характеру, а тому розмір судового збору, від сплати якого вона звільнена, становить також 2 724,00 грн. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням зазначеного, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 362,50 грн з кожної.

Outcome: approved