Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

представник АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів, третя особа Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про звільнення майна з-під арешту. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року. Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом - «Кредитор» та громадянин України [PERSON] , уклали договір кредиту №600/02.1-07-654. Також, укладено Іпотечний договір відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру, загальною площею (кв.м): 124.8. житлова площа (кв.м): 85,2 що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з неможливістю виконання умов за Кредитним договором та значною заборгованістю [PERSON] , позивач був змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. 09.10.2021 року право власності на майно було зареєстроване за АТ «Альфа - Банк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак Позивачу стало відомо, що реалізувати заставне майно на даний час неможливо, оскільки постановою, про арешт майна боржника, серія та номер:54366850, виданою 24.07.2017, видавник: Личаківський ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області накладено арешт на нерухоме майно Відповідача, та заборонено його відчуження. Згідно зі статтею 589 ЦКУ у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. На сьогоднішній день, внаслідок винесення вищезазначеної постанови про арешт, порушено права позивача як власника відповідного майна, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 16.12.2021 року провадження у вказаній справі відкрито, розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив суд її задоволити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, який просить долучити до матеріалів справи. У такому вказує, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та позивачем обрано неправильний спосіб захисту свого права. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, пояснень з приводу позовних вимог не надав. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. За змістом статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Судом встановлено, що Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та громадянка України [PERSON] , уклали договір кредиту №600/02.1-07-654 Також, укладено Іпотечний договір відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартира, загальна площа (кв.м): 124.8. житлова площа (кв.м): 85,2 що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.10.2021 року, 09.10.2021 року здійснено перереєстрацію права власності на вказану квартиру що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Альфа Банк» на підставі Іпотечного договору від 29.08.2008 року. Крім того, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.10.2021 року встановлено, що на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Альфа Банк» на підставі Іпотечного договору від 29.08.2008 року, було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: ВП№54366850, виданий 24.07.2017, видавник: Личаківський ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржнику від інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами в першу чергу для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Частиною 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно вимог ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» \~арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно з ч.1,2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Як вбачається з копій постанов державного виконавця Личаківського відділу ДВС м. Львова про арешт майна боржника від 24.07.2017 та про зняття арешту з майна від 03.01.2018 р. (ВП №54366850) арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладено на підставі ухвали Франківського районного суду м. Львова від 19.07.2017 в порядку забезпечення цивільного позову у справі №465/3928/17. Як повідомили представники сторін у судовому засіданні вказана ухвала суду на даний час діє, не скасована, а рішення у справі №463/3925/17 не набрало законної сили та оскаржено в апеляційному порядку. Отже, в даному випадку, арешт державним виконавцем накладено не з власної ініціативи, з метою звернення стягнення на майно боржника в межах здійснення виконавчих дій для забезпечення реального виконання рішення, а в порядку виконання ухвали суду про забезпечення позову. Порядок зміни та скасування заходів забезпечення позову визначено главою №10 ЦПК України, норми якої передбачають, що ці питання вирішуються судом в провадженні якого знаходиться справа в межах якої забезпечено позов, а також ухвала суду про забезпечення позову підлягає апеляційному оскарженню. Частина 3 ст. 18 ЦПК України передбачає, що \~обов`язковість судового\~рішення\~не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим\~рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Крім цього згідно ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового\~рішення. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що арешт майна який накладено на підставі ухвали суду про забезпечення цивільного позову не може бути знято в порядку визначеному ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» іншим судом першої інстанції. Не зважаючи на це, що позивач не являється учасником справи в межах якої накладено арешт, він вправі ініціювати питання скасування такого на підставі наведених вище норм в порядку визначеному ЦПК України. Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк». На підставі викладеного та

Outcome: dismissed