Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , 3-я особа: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов Кирило Костянтинович про усунення перешкод у здійсненні права власності. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує на те, що 15.02.2018 р. між нею позикодавцем, та [PERSON] відповідачем по справі, як позичальником, укладено договір позики, у відповідності до якого вона передала, а [PERSON] отримав грошову позику у розмірі 1 800 500,00 гривень, що на день надання позики складав 65 000,00 доларів США зі строком повернення 15.08.2020 року. Передання грошей на виконання договору позики підтверджується розпискою від 15.02.2018 року, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України. У зв`язку з неповерненням позики у визначений договором строк, вона звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про примусове стягнення суми позики з позичальника. 04.12.2020 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі за її позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, її позовні вимоги задоволені - стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором позики, від 15.02.2018 року в розмірі 1 800 500,00 грн., що є еквівалентом 65 000,00 доларів США; а також судові витрати за подання позовної заяви до суду у розмірі 5 255,00 грн. Зазначене рішення суду 05.02.2021 року набрало законної сили, у зв`язку з чим, їй були видані виконавчі листи для пред`явлення судового рішення до примусового виконання. 15.03.2021 року Олександрівським відділом державної виконавчо служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 64839587 з примусового виконання виконавчого листа № 333/5021/20, виданого 15.03.2021 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя. В порядку примусового виконання зазначеного судового рішення державним виконавцем описано єдине належне боржнику майно, а саме - 1/3 частину нежитлового приміщення [ADDRESS] , яке належало [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на приміщення від 13.07.1998 року та 1/6 частину нежитлового приміщення [ADDRESS] , яке належало [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 28.05.2001 року. В подальшому, за заявою державного виконавця належні боржнику 1/3 та 1/6 частини нежитлового приміщення № 1 в будинку [ADDRESS] виставлені на примусову реалізацію на електронному аукціоні ДП «СЕТАМ», де перші, другі та треті торги визнані такими, що не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників (лоти № 472995, 478040, 480636). Згідно ч.ч. 6, 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувану і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Майно передається стягувану за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. На надіслану їй пропозицію про залишення за собою нереалізованого майна за ціною третіх електронних торгів вона надала згоду, у зв`язку з чим, державним виконавцем 11.06.2021 року була винесена постанова про передачу стягувачу у рахунок погашення боргу та складений акт про передачу стягувачу у рахунок погашення боргу. Згідно глави 13 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися. 17.06.2021 року на підставі зазначених постанови та акту вона отримала свідоцтво про право власності на Ѕ частки нежитлового приміщення [ADDRESS] , реєстровий № 390, видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко К.В. Того ж дня, 17.06.2021 року, її право власності на Ѕ частки нежитлового приміщення № 1 в будинку [ADDRESS] зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, на теперішній час вона є новим власником Ѕ частки нежитлового приміщення [ADDRESS] , набувши право власності у встановлений законом спосіб. Водночас їй стало відомо, що набуте нею у власність нерухоме майно обтяжено арештом, який накладено на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2020 року у справі № 331/2684/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення суми авансу, втрат від інфляції, трьох відсотків річних. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про зареєстроване обтяження № запису 37676639, накладеного постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохловим Кирилом Костянтиновичем. В даний час, вона як власник Ѕ частки нежитлового приміщення № 1 в будинку [ADDRESS] не має змоги вільно розпоряджатися власним майном через перешкоди які чинять відповідачі та потребує судового захисту своїх майнових прав через усунення перешкод у праві користування та розпорядження належним їй майном. Посилаючись на вищенаведені обставини, [PERSON] просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права власності Ѕ частиною нежитлового приміщення [ADDRESS] шляхом зняття арешту, накладеного постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохловим Кирилом Костянтиновичем від 07.08.2020 року № 62765951, номер запису про обтяження (спеціальний розділ) 37676639, зареєстрованого 07.08.2020 року о 16:16:06 [PERSON] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53516547 від 07.08.2020 16:17:58; судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 23.09.2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 19 ). Ухвалою суду від 11.07.2022 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 43 ). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Кузьмінов Д.В. позо підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про час та місце судових засідань, до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Кравця О.О. тричі 16.12.2021 р., 11.07.2022 р., 29.09.2022 р. надходили клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування цього, адвокат зазначав про необхідність ознайомитись з матеріалами справи, а також, посилався на воєнний стан в Україні. Відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. В клопотаннях представника відповідача зазначається лише про введення воєнного стану в Україні, без зазначення об`єктивних причин неможливості прийняття участі в судових засіданнях. Враховуючи вищенаведене, а також, приймаючи до уваги встановлені ст. 210 ЦПК України строки розгляду справи, суд визнає причини неявки представника відповідача до суду неповажними, а тому, вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наданих сторонами доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні: Постановою від 11.06.2021 року про передачу майна, а саме: 1/3 та 1/6 частини нежитлового приміщення № 1 в будинку [ADDRESS] , загальною площею 43,0 кв.м, стягувачу у рахунок погашення боргу (ВП64839587); актом від 11.06.2021 року про передачу майна - 1/3 та 1/6 частини нежитлового приміщення № 1 в будинку [ADDRESS] , загальною площею 43,0 кв.м стягувачу у рахунок погашення боргу; свідоцтвом про право власності від 17.06.2021 року (зареєстровано в реєстрі за № 390); витягом № 262059515 про реєстрацію права власності від 17.06.2021 року; інформаційною довідкою № 270680593 від 16.08.2021 року; ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2020 року у справі № 331/2684/20 про забезпечення позову, шляхлом накладення арешту на нерухому майно (а.с. 5-13). Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» № 475-ВР від 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] не має змоги вільно розпоряджатися власним майном, а саме: Ѕ частиною нежитлового приміщення [ADDRESS] , на яке було накладено арешт, коли вказане нежитлове приміщення належало відповідачу [PERSON] , в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved