Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

у липні 2022 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив здійснити перерахунок заборгованості по аліментах та врахувати фактично здійснені [PERSON] витрати на утримання дітей (сплачені аліменти) за 2019, 2020, 2021 роки; встановити порядок оплати аліментів на дітей [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2012 року народження, шляхом внесення грошових коштів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. В обґрунтування позову зазначено про те, що сторони у справі мають двох спільних дітей: [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2012 року народження. 05.04.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 02.04.2019 року. Позивач зазначає про нецільове використання коштів [PERSON] , не в інтересах дітей, а у власних інтересах, внаслідок чого [PERSON] здійснював перерахунок коштів безпосередньо на банківські картки дітей, а також здійснював витрати на утримання дітей готівковими коштами. Позивач зазначає, що за 2019 рік ним здійснено документально підтверджених витрат на суму 21040,60 грн., за 2020 рік - на суму 26101,26 грн., за 2021 рік - на суму 13858,82 грн. 14.08.2019 року Голосіївським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу. 04.08.2021 року державним виконавцем складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментам, починаючи з 02.04.2019 року, в основу якого покладено середню заробітну плату по м. Києву. 18.02.2022 року позивачем подано до відділу державної виконавчої служби заяву про перерахунок аліментів у зв?язку із тим, що доходи позивача значно менші за розмір середньої заробітної плати, а у певні періоди були взагалі відсутні, в якій також просив врахувати витрати на дітей. 17.05.2022 року державним виконавцем здійснено перерахунок аліментів та частково враховано витрати [PERSON] на дітей. Позивач не погоджується з діями державного виконавця щодо неврахування при здійсненні перерахунку заборгованості виплат, які позивач здійснював на банківські картки дітей, а також витрат готівковими коштами на утримання дітей, у зв?язку із чим звернувся до Голосіївського районного суду мм. Києва з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 135-136). 04.10.2022 року до суду надійшли заперечення від відповідача [PERSON] , в яких остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначила, що діти знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Зазначає, що позивачем відкрито рахунки на ім?я дітей у банківській установі, однак банківські картки знаходяться у розпорядженні [PERSON] , а не у розпорядженні дітей. Зазначає, що жодних продуктів харчування позивач дітям не приносить, оскільки до дітей взагалі не з?являється. Відповідач визнає придбання позивачем ноутбука для сина, однак вважає, що це не є підставою для перерахунку аліментів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 05.04.2019 року Голосіївським районними судом м. Києва видано судовий наказ № 752/6641/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 02.04.2019 року (а.с. 12). Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 14.08.2019 року відкрито виконавче провадження № 59800840 з примусового виконання судового наказу № 752/6641/19, виданого 05.04.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва (а.с. 18). 04.08.2021 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментах за період з квітня 2019 року по червень 2021 року, згідно якої загальна заборгованість складає 155 455 грн. (а.с. 19-21). 18.02.2022 року [PERSON] звернувся до виконавчої служби із заявою про перерахунок заборгованості по аліментах, в якій просив здійснити перерахунок по аліментах враховуючи фактично здійснені та документально підтверджені витрати на утримання дітей у період з 2019 по 2022 роки (а.с. 22). 17.05.2022 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено нову довідку-розрахунок заборгованості по аліментах, за період з квітня 2019 року по січень 2022 року, згідно якої заборгованість складає 130 336,78 грн. (а.с. 25-27). Звернення до суду з даним позовом, позивач обґрунтовує тим, що державним виконавцем при складенні довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 17.05.2022 року не враховано грошові кошти, які позивач переказував на картки дітей, а також витрати на утримання дітей, які позивач поніс готівкою та у натуральній формі. Статтею 195 СК України встановлено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) Відповідно до частини першої наведеної статті, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У частин третій статті 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до статті 448 ЦПК України, статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців. Частиною восьмою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Згідно з частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Визначення як розміру належних до сплати сум у якості аліментів, так, відповідно,і визначення розміру заборгованості по аліментах - є обов`язком виконавця. Відповідно, такі дії державного виконавця можуть бути предметом судового контролю за скаргою учасників виконавчого провадження відповідно до статті 448 ЦПК України, статті 74 Закону України "Про виконавче провадження". У даній категорії справ стягувач (боржник) вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Матеріали справи містять реєстри на утримання дітей, складені позивачем (а.с. 30-57), однак суд не приймає вказані документи, оскільки в розумінні ст.ст. 76,78 ЦПК України останні не є належними та допустимими доказами на підтвердження заявлених у позові вимоги. Позивачем надано копії актів надання послуг ІКП у напрямку ІТ та розвиток особистих якостей дитини, складених та підписаних між ТОВ «МейнСкул» та [PERSON] , разом з тим докази оплати таких послуг [PERSON] в матеріалах справи відсутні (а.с. 58-64). В частині наданих позивачем копій фіскальних чеків (а.с. 65-99, 118-121), суд зазначає, що останні відображають лише факт придбання продуктів харчування та речей, без можливості їх ідентифікації, а також ідентифікації особи платника. Щодо наданих копій чеків переказу грошових коштів через банківські термінали (а.с. 87, 100-112, 122-126), суд зазначає, що вказані чеки лише відображають факт переказу грошових коштів отримувачам - [PERSON] та [PERSON] , однак з вказаних чеків неможливо встановити особу відправника таких коштів. Крім того, посилання позивача на наявність банківських карток у дітей у користуванні, на які останній перераховує грошові кошти в якості аліментів не підтверджуються жодними доказами. В розумінні чинного законодавства, аліменти - це кошти для утримання, які закон зобов?язує платити одного з батьків неповнолітньої дитини. Обставини, на які посилається позивач, не є підставами відповідно до закону для перерахунку судом заборгованості по аліментам, нарахованої державним виконавцем згідно довідки від 17.05.2022 року. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Враховуючи викладене, суд надходить до висновку про те, що позивачем не доведено наявність підстав для перерахунку заборгованості по аліментам, а відтак позов [PERSON] слід залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed