Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

13.10.2022 представник заявника адвокат Петров Г.М. в інтересах заявниці [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою, поданою в порядку окремого провадження, просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м. Маріуполь Донецької області, яка настала [INFO] у м. Севастополь АР Крим, причина смерті набряк легенів, атеросклеротичний кардіосклероз. Згідно з\~заявою,\~ [INFO] \~від набряку\~легень,\~атеросклеротичного кардіосклерозу помер громадянин України [PERSON] , [INFO] , в м.Севастополь АР Крим. Заявниця є дружиною померлого. [PERSON] звернулася до суду із поданою заявою, оскільки встановлення факту необхідно заявниці для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України та оформлення спадщини. В інший спосіб здійснити державну реєстрацію смерті не видається за можливе. На підставі наведеного, з посиланням на ст. 12-13, 76, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 294, 315, 317, 319, 354, 430 ЦПК України, заявниця просить задовольнити заяву. Ухвалою судді від 14.10.2022 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання в порядку окремого провадження, за участі заявниці та заінтересованої особи. 17.10.2022 судове засідання відкладено у зв`язку із оголошенням на території м.Запоріжжя повітряної тривоги. Заявниця у судове засідання не з`явилася, за змістом заяви просила провести розгляд справи за її відсутності та за відсутності її представника. 20.10.2022 засобами електронного листування від заінтересованої особи - Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшла заява за вх. №18363/22-Вх. на виконання ухвали судді від 14.10.2022 про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження в частині витребування доказів. Так, Шевченківський відділ ДРАЦС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомив, що за результатами перевірки у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть громадянина [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Разом з цим, просить розглядати заяву без їх участі. Заяв по суті справи після відкриття провадження від сторін не надходило. Враховуючи невідкладність розгляду, суд вважає за можливе розглядати справу у призначений час за відсутності заявника, заінтересованої особи та їх представників, що не протирічить ч.1 ст.223 ЦПК України. Внаслідок неявки в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши заяву, дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню у зв`язку із таким. Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як врегульовано п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Ч.1 ст.315 ЦПК України визначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. Так, відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як передбачено ч.2 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до\~Указу Президента\~України №\~64/2022\~від 24\~лютого 2022\~року «Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» в\~Україні введено\~воєнний стан\~із 05\~години 30\~хвилин 24\~лютого 2022\~року строком\~на 30\~діб.\~Востаннє відповідно\~до Закону\~України «Про\~затвердження Указу\~Президента України\~«Про продовження\~строку дії\~воєнного стану\~в Україні»\~строк дії\~воєнного стану\~в Україні\~продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Відповідно до\~ч.2\~ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Відповідно до ст. 9 зазначеного Закону державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та\~законів України,\~їх посадові\~та службові\~особи на\~тимчасово окупованій\~території діють\~лише на\~підставі,\~у межах\~повноважень та\~у спосіб,\~що передбачені\~Конституцією та\~законами України. Будь-які\~органи,\~їх посадові\~та службові\~особи на\~тимчасово окупованій\~території та\~їх діяльність\~вважаються незаконними,\~якщо ці\~органи або\~особи створені,\~обрані чи\~призначені у\~порядку,\~не передбаченому\~законом. Будь-який\~акт (рішення,\~документ),\~виданий органами\~та/або\~особами,\~передбаченими частиною\~другою цієї\~статті,\~є недійсним\~і не\~створює правових\~наслідків,\~крім документів,\~що підтверджують\~факт народження,\~смерті,\~реєстрації (розірвання)\~шлюбу особи\~на тимчасово\~окупованій території,\~які додаються\~до заяви\~про державну\~реєстрацію відповідного\~акта цивільного\~стану. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Маріуполь Донецької області, громадянин України, є чоловіком заявниці [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Маріуполь Донецької області, громадянки України. Зазначені обставини підтверджені наданою копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.10.1974, відповідно до якого шлюб 26.11.1974 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом (бюро) записів актів цивільного стану 26.11.1974. Згідно з копією довідки про смерть від 01.04.2022 №С-06103, виданої так званим відділом записів актів цивільного стану Гагарінського району Управління РАЦС м. Севастополя [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Маріуполь Донецької області помер [INFO] в м. Севастополь, причина смерті набряк легені, атеросклеротичний кардіосклероз. Зазначені відомості також містяться у медичному свідоцтві про смерть, виданому бюро судово-медичної експертизи м.Севастополя (т.зв. ГБУЗС "СГБ СМЕ") серії 67 №100007388 від 29.07.2022. Крім того, заявницею додано до заяви копію свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , виданого так званим відділом записів актів цивільного стану Гагарінського району міста Севастополь Управління РАЦС м. Севастополя серії [NUMBER] від 29.07.2022, відповідно до якого вказана особа померла [INFO] у м. Севастополь. Також, на підтвердження поховання чоловіка заявницею додано копію договору про надання ритуальних послуг №230 від 06.08.2022, предметом якого є організація та здійснення поховання [PERSON] , померлого [INFO] фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VI від 01.07.2010, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 18.10.2000 №52/5, підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. В судовому засіданні встановлено, що надані заявником докази видані установою, що знаходиться на території, яка перебуває в тимчасовій окупації - м.Севастополь. Оцінюючи вказані документи, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Із врахуванням наведених норм законодавства, заявниця не має іншої можливості одержати документи, що є підставою для державної реєстрації смерті в позасудовому порядку. Згідно з ч.5 ст.5 Закону України «Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відповідно до ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Також, Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey) (заява № 25781/94) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (CASE OF MOZER v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA AND RUSSIA) (Заява №11138/10) констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі «намібійські винятки» в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих установою, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки суд виходить з того, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування) тощо. На підставі наданих заявником документів провести державну реєстрацію смерті особи та видати відповідне свідоцтво про смерть в позасудовому порядку не є можливим, оскільки вони видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені заявником, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, тому наявні підстави для задоволення заяви та встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м. Маріуполь Донецької області, яка настала [INFO] у м. Севастополь, АР Крим, Україна. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Як передбачено ч.5 ст.317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved