Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

10.08.2022 року вищевказана справа надійшла для розгляду до Летичівського районного суду Хмельницької області за територіальною підсудністю на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2022 року, в якій позивач та його представник просять: визнати дії головного державного виконавця Летичівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ковальчука Ю.Ю. протиправними та зобов`язати Летичівський відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), здійснити перерахунок стягнутих аліментів після 03.05.2019 року в сумі 46145,16 грн. за виконавчим листом №127/15014/15 та зарахувати їх в рахунок аліментів за виконавчим листом №127/32812/18; судові витрати з відповідача не стягувати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те що, на примусовому виконанні в Летичівському відділі державної виконавчої служби, Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) у головного державного виконавця Ковальчука Ю.Ю. перебувало виконавче провадження №49324332, що здійснювалось згідно виконавчого листа №127/15014/15, виданого на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2015 року про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі 800 грн. та 700 грн. 25.03.2019 року по справі №127/32812/18 Вінницьким міським судом Вінницької області, було прийнято рішення, яким суд частково задовольнив позовні вимоги [PERSON] до нього про зміну розміру та способу стягнення аліментів на двох дітей та стягнення додаткових витрат. Рішення суду від 25.03.2019 року по справі №127/32812/18 набрало законної сили 03.05.2019 року і жодною із сторін не оскаржувалось. В резолютивній частині рішення по справі №127/32812/18 було чітко зазначено, що: «Після набрання даним рішенням суду законної сили виконавчий лист за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2015 року у справі №127/15014/15 відкликати». Головний державний виконавець Летичівського відділу ДВС Ковальчук Ю.Ю. проігнорував рішення Вінницького міського суду по справі №127/32812/18 від 25.03.2019 року, що вступило в законну силу 03.05.2019 року і продовжував протягом 2019-2020 років стягувати з нього аліменти паралельно за двома виконавчими листами по справах №127/15014/15 та №127/32812/18. Крім стягнення з нього аліментів паралельно за двома виконавчими листами упродовж 2019-2020 років, головний державний виконавець Ковальчук Ю.Ю. таємно в серпні 2019 року за виконавчим листом №127/15014/15 на підставі виконавчого провадження №49324332, відносно нього виніс декілька постанов 28.08.2019 року, щодо встановлення тимчасових обмежень, нарахувавши в серпні 2019 року йому заборгованість по аліментам за виконавчим листом №127/15014/15 в сумі 60000 грн. Про існування та скасування даних постанов йому стало відомо лише в жовтні 2020 року, коли Ковальчук Ю.Ю. повідомив його про закінчення виконавчого провадження №49324332. Станом на 03.05.2019 року у нього не було жодної заборгованості перед [PERSON] оскільки кошти на утримання їхніх спільних дітей, що було передбачено рішенням суду по справі №127/15014/15, вона отримала до 03.05.2019 року в повному обсязі, про що головному державному виконавцю Ковальчуку Ю.Ю. було відомо. Протягом 2019-2020 років він неодноразово звертався до Ковальчука Ю.Ю. за різними роз`ясненнями, аби зрозуміти, яким чином він здійснює нарахування боргу по аліментам, яким чином він нараховує заборгованість, однак останній надавав йому довідки-розрахунки, не встановленого зразка, з яких він нічого не міг зрозуміти. Це підтверджується довідками-розрахунками, невстановленого зразка, які Ковальчук Ю.Ю. надав йому в жовтні 2020 року, де зазначив, що за виконавчим листом №127/15014/15 станом на 01.10.2020 року у нього існує заборгованість по сплаті аліментів 15581,45 грн., а за виконавчим лист №127/32812/18 станом на 01.10.2020 рік існує надлишок сплачених ним аліменти в розмірі 3960,55 грн. В січні місяці 2021 року він отримав довідку-розрахунок невстановленого зразка, в якій зазначалося, що станом на 01.01.2021 рік згідно виконавчого листа №127/32812/18 у нього не тільки не має заборгованості, але існує переплата аліменти суму 17077,55 грн. В лютому місяці 2021 року він отримав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, встановленого зразка, у якому було зазначено, що станом на 01.01.2021 року за виконавчим листом №127/32812/18 у нього немає жодної заборгованості і вже існує переплата аліментів на суму 17326,10 грн. 15.08.2022 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву було прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. В судове засідання сторони надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, без застосування звукозапису. Представник позивача адвокат Клюка І.В. уточнену позовну вимогу підтримує в повному обсязі, просить суд її задовольнити, судові витрати з відповідача не стягувати. Представник відповідача головний державний виконавець Летичівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ковальчук Ю.Ю. уточнену позовну вимогу представника позивача підтримує, при вирішенні справи покладається на думку суду. Розгляд справи проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із ч.1 ст.24 Конституції України (у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що набрав чинності 30 вересня 2016 року) правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до частини другої вказаної статті юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Ч.1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2015 року (справа 127/15014/15), позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено, та стягнути з останнього на користь позивачки аліменти на утримання синів в твердій грошовій сумі в розмірі 800 та 700 грн., щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 26.06.2015 року. На підставі вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист №127/15014/15-ц, та головним державним виконавцем Летичівського відділу державної виконавчої служби, Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ковальчуком Ю.Ю. було винесено постанову №49324332 про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого листа. 25.03.2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області (справа №127/32818/18) у справі за позовом у справі [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру та способу стягення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, позовну заяву було задоволено частково, змінено спосіб стягнення аліментів та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття. Дане рішення суду набрало законної сили 03.05.2019 року і жодною із сторін не оскаржувалось. Також в резолютивній частині вищевказаного рішення зазначено, що після набрання даним рішенням суду законної сили виконавчий лист за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2015 року (справа 127/15014/15) відкликати. Головним державним виконавцем Летичівського відділу державної виконавчої служби, Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ковальчуком Ю.Ю. здійснювалось стягнення з [PERSON] на підставі виконавчого листа №127/15014/15 за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2015 року (справа 127/15014/15) і надалі, оскільки на той час йому було не відомо про рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2019 року (справа №127/32818/18). Пізніше, протягом 2019-2020 року з боржника [PERSON] аліменти стягувались аліменти за двома виконавчими листами по справах 127/15014/15 та №127/32812/18. Відповідно до листів, довідок та наданих суду матеріалів встановлено, що станом на 03.05.2019 року у [PERSON] не було жодної заборгованості по аліментах перед [PERSON] , оскільки кошти на утримання їхніх спільних дітей, що було передбачено рішенням суду по справі №127/15014/15, вона отримала до 03.05.2019 року в повному обсязі. Головним державним виконавцем Летичівського відділу державної виконавчої служби, Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ковальчуком Ю.Ю. було надано [PERSON] довідку розрахунок станом на жовтень 2020 року, в якій зазначено, що за виконавчим листом №127/15014/15 станом на 01.10.2020 року у нього існує заборгованість по сплаті аліментів 15581,45 грн., а за виконавчим листом №127/32812/18 станом на 01.10.2020 року існує надлишок сплачених ним аліменти в розмірі 3960,55 грн. В січні місяці 2021 року він отримав довідку-розрахунок Головного державного виконавця Летичівського відділу державної виконавчої служби, Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ковальчука Ю.Ю., в якій зазначається, що станом на 01.01.2021 року згідно виконавчого листа №127/32812/18 у нього не тільки не має заборгованості, але існує переплата аліментів на суму 17077,55 грн. В лютому місяці 2021 року він отримав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, Головного державного виконавця Летичівського відділу державної виконавчої служби, Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Ковальчука Ю.Ю. в якій вказано, що станом на 01.01.2021 року за виконавчим листом №127/32812/18 у нього немає жодної заборгованості і вже існує переплата аліментів на суму 17326,10 грн. З наданих та досліджених судом документів встановлено, що після 03.05.2019 року, а саме після набрання рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2019 року (справа №127/32818/18) законної сили, у позивача [PERSON] існує переплата зі сплати аліментів на суму 46145,16 грн. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно зі ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. П.4 р.XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених ч.4 ст.71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновками експертів. Ст.80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.ч.1,6,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом. При цьому, у відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За встановлених обставин, які підтверджені належними та допустимим доказами суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved