Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

17.12.2020 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєва (Павловська) Ганна Олегівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування запису про державну реєстрацію права власності. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] отримав 31.10.2007 року свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , користувався квартирою, сплачував комунальні послуги. 30.11.2020 року звернувся до нотаріуса для укладення договору дарування квартири онуку. Однак, під час перевірки в реєстрі нерухомого майна нотаріус повідомив, що квартира не належить [PERSON] та була ним продана у 2016 році. Так, згідно з інформацією з єдиного державного реєстру нерухомого майна власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською (Андрєєвою) Г.О. за реєстровим № 330. Оскільки [PERSON] ніколи не звертався до приватного нотаріуса [PERSON] , зі [PERSON] не знайомий, квартиру йому не продавав, грошей не від кого не отримував, він звернувся до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення. На підставі викладеного просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 31.05.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською (Андрєєвою) Г.О. за реєстровим № 330, укладений між [PERSON] та [PERSON] , а також визнати недійсним запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] . Ухвалою судді від 04.01.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2021 року та від 01.11.2021 року витребувано докази. Ухвалами суду від 25.11.2021 року на квартиру [ADDRESS] накладено заборону на відчуження та закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 23.03.2022 року провадження у справі зупинено у зв`язку зі смертю позивача до залучення у справі правонаступника чи законного представника. Ухвалою суду від 07.06.2022 року провадження по справі поновлено. Ухвалою суду від 02.08.2022 року залучено [PERSON] до участі у справі в якості правонаступника померлого [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєва (Павловська) Г.О. у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Наказом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Міністерства юстиції України № 419/7 від 22.06.2016 року припинено приватну нотаріальну діяльність та дію реєстраційного посвідчення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Г.О. Суд, заслухавши сторін та свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~ У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 31.10.2007 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] (а.с.7-8). Право власності зареєстровано в реєстрі 17.01.2008 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 31.05.2016 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєва Г.О. як державний реєстратор внесла до реєстру запис про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 330, виданого 31.05.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. (а.с.15-17). Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 31.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., зареєстрованого в реєстрі за № 330, [PERSON] продав [PERSON] вищевказану квартиру. Пунктом 13 вказаного договору визначено, що моментом фактичної передачі квартири вважається передача ключів від вказаної квартири продавцем покупцю, яка відбудеться 31.05.2016 року. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не знав про наявність такого договору, ключі не передавав, продовжував проживати у квартирі [ADDRESS] та був у ній зареєстрований до дня смерті (а.с.185). [PERSON] , дізнавшись про зазначений договір купівлі-продажу його квартири звернувся до органів поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення. У грудня 2020 року [PERSON] залучено в якості потерпілого у кримінальному провадженні, внесеному 16.06.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201704000000826 за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України (а.с.-39-42). У ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження в якості свідка допитано [PERSON] , який зазначив, що приблизно у 2014 році віддав в заставу знайомому свій паспорт та ідентифікаційний код, які повернути не вдалося (а.с.43-44). У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що його паспорт вибув з його володіння у 2014-2015 роках, спірну квартиру не покупав, договір купівлі-продажу не підписував, у спірному договорі підпис не його. Згідно з відповіддю Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 13.09.2021 року за архівними даними приватизаційних справ департаменту відсутня інформація щодо оформлення дубліката свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.100-101). У судовому засіданні судом оглянуто наданий позивачем оригінал свідоцтва про право власності [PERSON] на спірну квартиру від 31.10.2007 року. Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 626\~ЦК України визначено поняття договору як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.\~655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що право позивача порушене та підлягає захисту шляхом визнання договору купівлі-продажу від 31.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. за реєстровим № 330, недійсним. Щодо вимоги позивача визнати недійсним запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] суд зазначає наступне. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача\~порушені, невизнані або оспорені відповідачем\~і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Так,\~згідно з\~ч.\~3\~ст.\~26\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Таким чином, за судовим рішенням про визнання недійсним документу, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав, відповідні права припиняються. Отже, у даній справі ефективним способом захисту прав позивача є саме визнання недійсним договору купівлі-продажу. При цьому, визнання недійсним запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON] не призведе до настання наслідків та захисту прав позивача. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON] . Отже, суд задовольняє позов [PERSON] частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач не просив стягнути з відповідача судові витрати, а також з урахуванням обставин справи, суд дійшов висновку про віднесення судових витрат, понесених позивачем, на його рахунок. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial