Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

В серпні 2021 року, до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій він просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення його у квартиру [ADDRESS] та зобов`язати надати йому ключі від вказаної квартири та стягнути на його користь судові витрати. Позивач зазначає, що [INFO] помер його батько - [PERSON] та 02.03.2020 року він звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до довідки про коло спадкоємців у спадковій справі [PERSON] за вих. №1087 від 11.02.2021 року із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися діти померлого: [PERSON] , [PERSON] та дружина померлого - [PERSON] . До складу спадщини після померлого [PERSON] відноситься, в тому числі, і квартира [ADDRESS] , яка належала йому на підставі договору дарування, що вбачається з Інформаційної довідки КВ -2021 № 13264 від 15.04.2021 року, виданої КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації". 24 березня 2021 року, [PERSON] звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] 24.03.2021 року листом за № 2409/02-14 Дванадцята Київська державна нотаріальна контора повідомила [PERSON] про те, що у зв`язку із зверненням [PERSON] до Києво - Святошинського районного суду Київської області з позовом про виділ частки в натурі із спільної часткової власності житлового будинку та земельної ділянки, а також до Святошинського районного суду міста Києва про компенсацію частки спільної власності до [PERSON] , призупиняються нотаріальні дії до вирішення справи судом відповідно до статті 42 Закону України "Про нотаріат". Позивач зазначає, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття. Відсутність реєстрації права власності не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належній їй на праві власності майна. Також, позивач зазначає, що один із спадкоємців, [PERSON] , чинить перешкоди позивачу у користуванні спадковим майном, зокрема квартирою [ADDRESS] та вказані перешкоди полягають в тому, що у зазначеній квартирі проживає [PERSON] та виключно його родина, він змінив замки, чим створив [PERSON] перешкоди у доступі до вказаної квартири, не реагує на його прохання надати йому доступ до квартири, в усній та письмовій формі повідомив про те, що доступ до квартири ним наданий не буде, обмежив доступ [PERSON] до його особистих речей, що знаходяться у вказаній квартирі. Позивач зазначає, що він зі своєю дружиною - [PERSON] та малолітньою дитиною [PERSON] [INFO] проживають в кімнаті площею 12.6 кв.м. у квартирі [ADDRESS] та він є співвласником квартири. Позивач вважає, що [PERSON] незаконно, одноособово, забравши в користування квартиру [ADDRESS] , не надав [PERSON] можливості одноособового користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 391 Цивільного кодексу України просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому представник пояснила, що наразі свідоцтво про право власності на спадщину за законом [PERSON] у нотаріуса не отримано, державна реєстрація права власності на частину майна, яке успадковується, в тому числі й на 1/3 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] не проведена. Відповідач та його представник заперечували проти позову, подали до суду відзив де Відповідач зазначив, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьком був [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] разом з матір`ю - [PERSON] , батьком - [PERSON] та ним - [PERSON] є власниками в рівних частках трикімнатної квартири [ADDRESS] , яку батьки придбали на себе та позивача з відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01 липня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зінов`євим С.В, та зареєстрованого в реєстрі за номером 1995. З моменту укладення вказаного договору позивач користується та постійно проживає у вказаній квартирі, де є постійно зареєстрованим. 09 червня 2017 року позивач уклав шлюб з [PERSON] та змінив своє прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ". [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Після реєстрації шлюбу позивач разом з дружиною - [PERSON] та донькою - [PERSON] постійно мешкають в квартирі [ADDRESS] , яка є його постійним місцем проживання та реєстрації. Відповідач зазначив, що по [ADDRESS] він проживати не може, оскільки позивач йому та його сім`ї чинить перешкоди, та вимагає від Відповідача передачі ключів від квартири [ADDRESS] та він неодноразово вже звертався до органів поліції з цього приводу. Відповідач зазначив, що позивач не є власником квартири [ADDRESS] , яка є спадковим майном після смерті [PERSON] та щодо якого до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори звернулись троє спадкоємців: позивач, відповідач та дружина спадкодавця - [PERSON] . Іншого житла він не має, а з сім`єю (дружина [PERSON] та малолітній син [PERSON] , [INFO] ) вимушений тимчасово мешкати у вказаній двокімнатній квартирі, яка є спадком від батька та бабусі та поселився в неї за згодою спадкодавця за його життя, про що пояснив суду. З приводу протиправних дій позивача відповідач звертався до поліції та копії заяв до поліції, а також відповіді з Святошинського УП ГУНП в місті Києві за результатами розгляду додав до відзиву. Вважає, що позовні вимоги задоволені бути не можуть, оскільки це буде втручанням в особисте життя його сім`ї з боку [PERSON] , а враховуючи його погрози, котрі лунали неодноразово, з метою унеможливлення конфліктів, спільне проживання моєї сім`ї та [PERSON] в одному помешканні є фізично неможливим. Крім того, просив врахувати, що фактично [PERSON] забезпечений житлом в повній мірі, зареєстрований та проживає в іншій квартирі [ADDRESS] та має доступ також до іншого спадкового майна, а саме приватного будинку загальною площею 314,3 кв.м., житловою площею 114, 9 кв. м. по [ADDRESS] , а також має доступ до автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, причіпу, які також є спадковим майном та до яких в нього (Відповідача) доступу немає. В обґрунтування відзиву, відповідач зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації (ст. 182 Цивільного кодексу України). Оскільки право власності [PERSON] на вказану квартиру не зареєстровано, він забезпечений іншим жилим приміщенням на праві власності, де проживає та є зареєстрованим, підстав для вселення його в спірну квартиру немає, у зв`язку з чим просив в задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане 23.05.2020 року. Після його смерті у встановленому законом порядку до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори звернулись спадкоємці першої черги - сини спадкодавця [PERSON] , [PERSON] та дружина [PERSON] , що стверджується копією довідки про коло спадкоємців від 11.02.2021 року, яка досліджена судом. Станом на день ухвалення судового рішення Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS] , що є предметом спору, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спадкоємцям не видані, державна реєстрація права власності на частину спадкового майна, а саме вказану квартиру за сторонами не проведена. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є співвласником в квартирі [ADDRESS] , в якій він є постійно зареєстрованим та постійно мешкає разом з дружиною - [PERSON] та малолітньою донькою [PERSON] [INFO] . Вказані обставини сторонами не оспорюються. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 Цивільного кодексу України визначено, що спадщина відкривається в наслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя який його пережив, та батьки. Статтею 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 4 статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Аналіз наданих суду доказів та вказаних вище правових норм дозволяє суду прийти до висновку, що сторони не зареєстрували своє право власності на належні їм частки у спадковому майні після померлого [INFO] [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , а відтак не є власниками вказаної квартири. [PERSON] є постійно зареєстрованим та постійно мешкає в квартирі [ADDRESS] , разом із сім`єю - дружиною [PERSON] та мололітньою донькою [PERSON] [INFO] , а відтак вимога щодо вселення його в квартиру [ADDRESS] не може бути задоволена оскільки проти цього заперечує інший спадкоємець - [PERSON] , який мешкає разом зі своєю сім`єю - дружиною [PERSON] та сином [PERSON] , [INFO] та вселився у вказану квартиру з дозволу спадкодавця - [PERSON] . Крім того, позивачем суду не надано будь-яких допустимих та належних доказів про те, що в квартирі [ADDRESS] знаходяться його особисті речі. Також суд приходить до висновку, що спільне проживання сторін у квартирі [ADDRESS] є неможливим, оскільки між ними склалися неприязні стосунки, що стверджуються дослідженими судом матеріалами щодо звернень сторін до органів поліції. Хибними є твердження позивача про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття. Відсутність реєстрації права власності не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належній їй на праві власності майном. При цьому, закон, а саме ч. 4 статті 334 Цивільного кодексу України імперативно визначає, що права на нерухоме майно які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, оскільки [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] , а є лише спадкоємцем прав та обов`язків, щодо неї на 1/3 частку вказаної квартири, відсутня згода та дозвіл на його вселення у вказану квартиру інших спадкоємців, [PERSON] будучи постійно зареєстрованим та постійно мешкаючи у квартирі [ADDRESS] разом з сім`єю, зберігає своє право на постійне проживання саме в цій квартирі, в повній мірі реалізовує свої житлові права щодо проживання, враховуючи, що між Позивачем та Відповідачем склалися неприязні стосунки, суд не знаходить підстав для задоволення його позовних вимог щодо вселення у вказану квартиру. При цьому суд зазначає, що відмова у вселенні позивача, не позбавляє його прав щодо володіння та розпорядження 1/3 частки вказаної квартири, що належить йому з часу відкриття спадщини. Зважаючи на ті обставини, що вимога [PERSON] про зобов`язання надати ключі від квартири є похідною від вимоги про вселення його в квартиру [ADDRESS] ., суд також вважає, що вимога щодо зобов`язання передачі ключів від квартири задоволенню не підлягає. Посилання позивача у відповіді на відзив на постанову Верховного Суду від 22.03.2021 року у справі № 496/2630/17 про те, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушенні права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України) і зазначене відповідає правовій позиції , висловленій Верховним Судом у постановах від 20.05.2020 року у справі № 303/6974/16-ц, від 04.06.2020 року у справі № 760/16793/16-ц, від 15.07.2020 року у справі № 355/340/17-ц та від 02.09.2020 року у справі № 522/19969/16-ц не суперечить встановленим судом обставинам справи та правовим підставам для відмовлення в позові, адже глава 29 ЦК України визначає порядок захисту права власності та судом достовірно встановлено, що [PERSON] не порушує прав [PERSON] щодо користування та розпорядження його майном, а саме 1/3 частки квартири [ADDRESS] , однак інші частки (по 1/3 частки) належать з часу відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] , а відтак лише з їх згоди [PERSON] має право на користування всією квартирою відповідно до приписів статті 358 ЦК України. Слід також зазначити, що частина 2 статті 1299 ЦК України, про яку зазначено у вказаній вище Постанові Верховного Суду від 22.03.2021 року у справі № 496/2630/17, виключена з Цивільного кодексу України вцілому на підставі Закону № 402-VII від 04 липня 2013 року. Оскільки, статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволенних позовних вимог, а інші судові витрати пов`язані з розвитком справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні вимог про стягнення з [PERSON] понесених ним судових витрат.

Outcome: dismissed