Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

У січні 2022 р. комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»(далі також - КП «Київтеплоенерго», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] та з урахуванням клопотання про залучення співвідповідачів - до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі також - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідачі) про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в загальному розмірі 35 577,80 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] . На підставі договору про відступлення права вимоги від 11.10.2018 ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних, фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до умов цього договору позивач набув право вимоги до відповідачів з оплати заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 3 597,77 грн. Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання здійснює КП «Київтеплоенерго», яке продовжує бути постачальником таких послуг після ПАТ «Київенерго». 28.03.2018 у газеті Київської міської ради «Хрещатик» було опубліковано проект договору про надання КП «Київтеплоенерго» послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Внаслідок неналежного виконання відповідачами зобов`язань з оплати спожитих комунальних послуг станом на 31.07.2021 утворилась заборгованість в розмірі 31 980,03 грн. Ухвалою від 18.01.2022 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 15.08.2022 представник позивача подав до суду клопотання про залучення співвідповідачів, цього ж дня суд постановив ухвалу про залучення до участі у справі як співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 24.09.2022 відповідачка [PERSON] отримала ухвалу про її залучення до участі у справі як співвідповідача та судову повістку про виклик її в судове засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, проте до суду вона не з`явилась правом на надання відзиву не скористалась. Іншим відповідачам судові документи направлялись за зареєстрованим місцем їх проживання, проте поштові відправлення повернулися до суду без вручення. В судове засідання 17.10.2022 учасники справи не з`явилися, від представника позивача Білик І. О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване обставинами воєнного стану, від відповідачів жодних заяв та клопотань не надходило. З огляду на вимоги статті 223 ЦПК України та з урахуванням того, що справа тривалий час перебуває на розгляді в суді, а наявні в матеріалах справи докази є достатніми для прийняття обґрунтованого рішення, суд не знайшов підстав для відкладення розгляду справи та дійшов висновку про можливість її вирішення за відсутності учасників справи за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах позивача по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] (далі також - квартира, об`єкт нерухомого майна), станом на 18.08.2022 зареєстроване місце проживання трьох осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Раніше на реєстраційному обліку у квартирі також перебували [PERSON] і неповнолітня [PERSON] , [INFO] (далі - [PERSON] ), які вибули з місця проживання 08.10.2018 згідно із заявою, та [PERSON] (далі - [PERSON] ), яка померла (документ про смерть від 24.05.2021). 19.01.2012 вказана квартира була передана у власність [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в рівних долях (частках) на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим відділом приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (розпорядження № 53412). Згідно з даними КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» право власності вказаних осіб було зареєстроване у встановленому законом порядку. Наявність між співвласниками родинних відносин, дати народження кожного з них, збіги прізвищ та по батькові дають достатні підстави вважати, що [PERSON] та [PERSON] є чоловіком та дружиною, [PERSON] та [PERSON] - їх дочками, а [PERSON] і [PERSON] - дочками останніх. ПАТ «Київенерго» з 01.07.2014 визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VІІ. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» за КП «Київтеплоенерго» закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». На підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. З 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для житлових будинків комунальної форми власності здійснює КП «Київтеплоенерго». 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір № 602-18 про відступлення прав вимоги (цесії), відповідно до умов якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних, фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Згідно з даними додатку № 1 до цього договору «Перелік споживачів послуг централізованого опалення та зобов`язань, право вимоги яких відступається» позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] як споживача таких послуг на суму 3 697,77 грн. Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, є Закон України «Про житлово-комунальні послуги». На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24.06.2004 р. № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV), який визначав учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг власника, споживача, виконавця та виробника. Вищевказаний Закон містить визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За приписами статті 19 Закону № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати на укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Частина 7 статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами частини 2 статті 638 цього Кодексу договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків. Судом установлено, що ПАТ «Київенерго» здійснювало надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої водина підставі договору, який був опублікований 06.08.2014 в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» (випуск № 111 (4511). 28.03.2018 у газеті «Хрещатик» (випуск № 34 (5085) було опубліковано оголошення про те, що з 27.04.2018 КП «Київтеплоенерго» стає виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Дослідженням змісту даного договору встановлено, що він відповідає змісту Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 933). Заперечення щодо умов договору відповідачами не подавались, а відтак сторони уклали договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом акцепту публічної оферти відповідно до статті 642 ЦК України. Слід зазначити, що на даний час урядова постанова № 630 від 21.07.2005 не втратила своєї чинності, проте постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 було затверджено Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (із здійсненням обслуговування і поточного ремонту внутрішньобудинкової системи теплопостачання). За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». З наданих позивачем корінців нарядів, що видавались на включення (відключення) опалення, та відомостей обліку споживання теплової енергії вбачається, що для будинку [ADDRESS] безперебійно надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. З 01.05.2019 набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону № 2189-VIII від 09.11.2017, далі - Закон про житлово-комунальні послуги). За нормою статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг (стаття 6 Закону про житлово-комунальні послуги). За визначенням, наданим у статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до положень статей 7, 9 Закону про житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Стаття 509 цього Кодексу визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до положень статей 526, 530 ЦК України зобов`язаннямає виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, якщо у зобов`язаннівстановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). За обставинами справи установлено, що особи, які є співвласниками об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , будучи індивідуальним споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які з 01.05.2018 надаються КП «Київтеплоенерго», не виконували належним чином покладений на них договором і законом обов`язок по оплаті цих послуг, внаслідок чого станом на 01.08.2021 виникла заборгованість в загальному розмірі 31 980,03 грн, з яких: заборгованість за послуги з централізованого опалення - 17 235,89 грн; заборгованість за послуги з гарячого водопостачання- 14 744,14 грн. Правильність нарахування суми боргу відповідачами не спростована. Також КП «Київтеплоенерго»як новим кредитором на підставі договору про відступлення прав вимоги (цесії) набуто право вимоги до вказаних осіб на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення, які надавались в період до 01.05.2018, в розмірі 3 697,77 грн. Разом з тим судом установлено, що позивач допустив арифметичну помилку у розмірі заборгованості, право вимоги якої було набуте на підставі договору про відступлення права вимоги, а саме: замість 3 697,77 грн зазначив 3 597,77 грн. З урахування цієї помилки позивач розрахував ціну позову і зазначив таку суму у прохальній частині позовної заяви і в подальшому помилку не виправив, а тому з огляду на принцип диспозитивності цивільного процесу суд, розглядаючи позов в межах позовних вимог, визнає обґрунтованими вимоги позивача у заявленому ним розмірі. Подальші розрахунки суд також здійснює виходячи з того, що розмір заявленої до стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення становить 3 597,77 грн. За змістом клопотання про залучення співвідповідачів позивач заявляє вимоги до усіх співвласників об`єкта нерухомого майна, за адресою якого виникла спірна заборгованість, у солідарному порядку, проте суд не може погодитись з таким порядком стягнення з огляду положення статті 360 ЦК України, відповідно до якої співвласники зобов`язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Окрім того судом установлено, що в період виникнення спірної заборгованості співвласник [PERSON] була неповнолітньою, співвласник [PERSON] досягла повноліття лише [INFO] , а співвласник [PERSON] померла, у зв`язку з чим її цивільна правоздатність припинилась (стаття 25 ЦК України). За таких обставин при вирішенні даного спору необхідно керуватися положеннями цивільного закону, які встановлюють обсяг цивільної відповідальності неповнолітньої особи, та регулюють спадкові правовідносини. Аналіз змісту статей 32, 33 ЦК України та частини третьої статті 156 Житлового кодексу Української РСР дає підстави для висновку, що неповнолітні власники не несуть самостійного обов`язку щодо утримання майна, а відтак обов`язок сплати суми боргу, яка припадає на 1/6 частку [PERSON] у праві спільної власності на квартиру, слід покласти на її матір [PERSON] . За таким же принципом суд покладає на [PERSON] обов`язок сплати частини боргу, який виник станом на 31.10.2020, і припадає на 1/6 частку у праві спільної власності на квартируїї дочки [PERSON] . З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на [INFO] (дату досягнення [PERSON] повноліття) розмір заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (з урахуванням боргу, право вимоги якого було набуте на підставі договору цесії) становив 32 919,13 грн. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов`язки спадкодавця за винятком тих з них, які є невідчужуваними, нерозривно пов`язані з його особою, а відтак не здатні передаватися іншим суб`єктам. Зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг не є зобов`язаннями, які нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, а отже вони також входять до складу спадщини на загальних підставах. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно з нормою статті 1261 ЦК України діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки мають право на спадкування за законом у першу чергу. Частина перша статті 1268 цього Кодексу визначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак строк, впродовж якого спадкоємець зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, законом не встановлений. Разом з тим законодавець визначив, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина п`ята статті 1268, частина третя статті 1296 ЦК України). Доказів, які б свідчили про спадкування після смерті [PERSON] на підставі заповіту суду не надано, також не доведено, що спадкоємці за законом відмовились від прийняття спадщини. За таких обставин суд виходить з того, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли спадкоємці за законом першої черги, якими є її чоловік [PERSON] та дочки [PERSON] і [PERSON] . З огляду на принцип рівності часток у спадщині спадкоємців за законом (частина перша статті 1267 ЦК України) [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/18 частині квартири. На підставі на підставі свідоцтва про право власності кожному зі спадкоємців належало по 1/6 частини квартири, а по 1/18 частині квартири вони успадкували після смерті [PERSON] , частки у праві спільної часткової власностіна квартиру розподілені таким чином: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - по 2/9 частині; [PERSON] та [PERSON] - по 1/6 частині. Отже ураховуючи, що предметом позову є вимоги про стягнення боргу за зобов`язаннями, пов`язаними з утриманням спільного майна, відповідальність відповідачів у цій справі має бути пропорційною, відповідно до частки кожного з них та їх неповнолітніх дітей у праві спільної часткової власності на квартиру. Відтак за результатами здійснених судом із застосуванням наведених принципів математичних розрахунків до стягнення з кожного з відповідачів присуджуються відповідні частини боргу, а саме: з [PERSON] - 2/9 частини загальної суми боргу, що у грошовому виразі становить 7 906,19 грн (35577,80/9х2); з [PERSON] - 7/18 частин загальної суми боргу (з урахуванням 1/6 частки її неповнолітньої дочки [PERSON] ), що у грошовому виразі становить 13 835,78 грн (35577,80/18х7); з [PERSON] - 2/9 частини боргу, який виник за період з 01.11.2020 по 01.08.2021, що у грошовому виразі становить 590,82 грн (2658,67/9х2), та 7/18 частин боргу, який виник до 01.11.2020 (з урахуванням 1/6 частки її неповнолітньої дочки [PERSON] ), що у грошовому виразі становить 12 801,88 грн (32919,13/18х7), а усього - 13 392,70 грн; з [PERSON] - 1/6 частину боргу, який виник за період з 01.11.2020 по 01.08.2021, що у грошовому виразі становить 443,12 грн (2658,67/6). Відповідно до положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідачів у відповідних частках сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 270 грн. З урахуванням пропорційного розподілу суми боргу сума судового збору, яку має компенсувати позивачу кожен з відповідачів, розраховується аналогічно, а саме: [PERSON] - 499,40 грн (7906,19х100/35577,80)х2270/100); [PERSON] - 885,30 грн (13835,78х100/35577,80)х2270/100); [PERSON] - 862,60 грн (13392,70х100/35577,80)х2270/100); [PERSON] - 22,70 грн (1х2 270/100). На підставі викладеного,

Outcome: approved