Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~12.10.1991 було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Зеленівською сільською радою Новомиколаївського району Запорізької області, актовий запис № 15, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 12.10.1991 серії [NUMBER] . \~ \~ \~ \~Рішенням місцевого суду Новомиколаївського району Запорізької області від 24.12.2001 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Водночас державна реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду була проведена лише 02.08.2019, про що складено відповідний актовий запис № 08, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 24.09.2020 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00032337606 від 31.08.2021. 04.09.2003 між [PERSON] (обдарований) та [PERSON] і [PERSON] (дарувателі) було укладено договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області, [PERSON] за реєстровим номером 1438. Відповідно до цього договору дарувателі подарували, а обдарований прийняв у дар належну дарувателям на праві приватної власності квартиру за [ADDRESS] . Право власності на вищезазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] 24.09.2003, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.09.2003 № 1555249. Допитана у судовому засіданні в якості свідка позивач пояснила, що після укладення шлюбу з відповідачем [PERSON] у сім`ї тривалий час не було власного житла. За час спільного проживання вони зібрали 3800 доларів США, за які планували придбати квартиру. Позивач стверджує, що її сестра [PERSON] знайшла оголошення про продаж квартири в газеті «Наше життя». 17.11.2003 року позивач разом із сім`єю переїхала до квартири [ADDRESS] , в якій прожила до вересня 2019 року. У 2008 році під час сварки з чоловіком позивач дізналася про існування договору дарування квартири. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що батьки досить тривалий час збирали кошти на покупку квартири. Оформленням покупки займався батько відповідач [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що його батьки планували придбання квартири, економили кошти, про що він дізнався з їх розмов. За твердженням свідка, його тітка [PERSON] знайшла в газеті оголошення про продаж квартири. Також свідок зазначив, що пам`ятає, як його батько [PERSON] розповідав про покупку квартири та торг з відповідачами щодо ціни. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (сестра позивача) зазначила, що родина [PERSON] планувала купити квартиру. Спірну квартиру вона особисто знайшла для них за оголошенням в газеті. Разом з [PERSON] та [PERSON] оглядала квартиру та чула як вони узгоджували умови купівлі-продажу. Свідок зазначила, що з продавцями квартири [PERSON] не був знайомий особисто. Оформленням покупки займався [PERSON] . Допитаний під час розгляду справи в якості свідка [PERSON] зазначив, що дарувальницю [PERSON] він знає дуже добре і вона виявила бажання подарувати йому безоплатно трикімнатну квартиру. Водночас відповідач пояснив, що інших подарунків від дарувальників він не отримував. Відповідач заперечив наявність спільних коштів у нього з дружиною. За твердженням позивача, у 2005 році він показав позивачу договір дарування квартири. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він бачив, як відповідач [PERSON] двічі зустрічався з жінкою на ім`я [PERSON] , з якою обговорювалися умови дарування квартири. Показання свідка [PERSON] щодо обставин придбання квартири підтверджуються оголошенням, розміщеним в газеті «Наше життя» від 18.07.2003 № 54 щодо продажу трикімнатної квартири в смт. Новомиколаївка. Суд також враховує і те, що зазначений в оголошенні номер телефону (9-31-64), згідно з довідником Новомиколаївської районної телефонної мережі належав [PERSON] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого. Спір між сторонами виник з приводу належності вищезазначеної квартири до складу спільного майна подружжя внаслідок удаваності укладеного договору дарування квартири від 04.09.2003, що як стверджує позивач був договором купівлі-продажу, та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину цієї квартири. Відповідно до ст. 22 КпШС України, що був чинним на момент укладення договору дарування квартири від 04.09.2003, мано, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ними під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Статтею 44 КпШС України визначалося, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану, а відтак моментом розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] за рішенням місцевого суду Новомиколаївського району Запорізької області від 24.12.2001 є дата державної реєстрації розірвання шлюбу 02.08.2019. Відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених\~частиною другою статті 72,\~частиною другою статті 129,\~частиною третьою статті 138,\~частиною третьою статті 139\~цього Кодексу. Згідно з\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~72\~СК України\~позовна давність\~не застосовується\~до вимог\~про поділ\~майна,\~що є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності подружжя,\~якщо шлюб\~між ними\~не розірвано. До\~вимоги про\~поділ майна,\~заявленої після\~розірвання шлюбу,\~застосовується позовна\~давність у\~три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Отже, клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності є необґрунтованим оскільки з вимогою про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна позивач звернулася до суду в межах трирічного строку після розірвання шлюбу. За правилами ст. 58 ЦК УРСР, що діяли на момент укладення договору дарування квартири від 04.09.2003, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Аналогічні за змістом правила щодо удаваного правочину закріплені у статті 235 чинного ЦК України. Досліджені судом докази у їх сукупності суд визнає достатніми для підтвердження тієї обставини, що незважаючи на укладення відповідачами 04.09.2003 договору дарування квартири, вони дійсно мали на увазі договір купівлі-продажу, що підтверджується показаннями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо намірів придбання квартири, наявності оголошення у газеті щодо продажу цієї квартири. Суд також\~бере до\~уваги те,\~що відповідачі ні в родинних, ні в інших близьких стосунках не перебували, тому у [PERSON] та [PERSON] були відсутні будь-які підстави передавати право на цінне майно [PERSON] безоплатно. При цьому, показання [PERSON] та [PERSON] , а також письмові пояснення відповідачів [PERSON] та [PERSON] вищезазначених доказів удаваності правочинну не спростовують та не містять відомостей про мотиви укладення договору дарування щодо квартири, оголошення про продаж якої незадовго до укладення цього договору було розміщено в засобах масової інформації. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання договору дарування квартири від 04.09.2003 удаваним договором купівлі-продажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позовна вимога про визнання об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] , та здійснення поділу даної квартири шляхом визнання права спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/2 частці, підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що договір дарування квартири від 04.09.2003 є удаваним договором купівлі-продажу, а відтак до цього договору на підставі ст. 58 ЦК УРСР, що були чинними на момент його укладення, слід застосовувати правила, що регулюють відносини купівлі-продажу. Як наслідок, квартира [ADDRESS] , що була придбана за договором купівлі-продажу [PERSON] під час шлюбу з позивачем, є об`єктом їх спільної сумісної власності у рівних частинах як подружжя, відповідно до ст. 22 КпШС України, що був чинним на момент укладення договору дарування квартири від 04.09.2003 та реєстрації права власності на цю квартиру за [PERSON] . Водночас позовна вимога про поділ цієї квартири є необґрунтованою, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За правилами ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Поняття і\~види права\~спільної власності\~визначені ст.\~355\~ЦК України,\~відповідно до\~якої майно,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб\~(співвласників),\~належить їм\~на праві\~спільної власності\~(спільне\~майно). Майно\~може належати\~особам на\~праві спільної\~часткової або\~на праві\~спільної сумісної\~власності. Право\~спільної власності\~виникає з\~підстав,\~не заборонених\~законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Проте, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Таким чином, норми ЦК України та СК України не передбачають можливості поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, шляхом визначення часток співвласників. Визначення часток співвласників не припиняє права спільної власності, а лише змінює вид права спільної власності з сумісної на часткову. Отже, позовна вимога про поділ майна у визначений позивачем спосіб задоволенню не підлягає, натомість задоволенню підлягає вимога про визначення часток [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у вищезазначеній частині. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Частиною першою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. За правилами\~ст.\~137\~ЦПК України,\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До позовної заяви позивачем додано квитанції від 26.07.2021 № 20454 на суму 936,50 грн., від 28.07.2021 № 33908 на суму 908,00 грн., а також до заяви про забезпечення позову квитанцію від 06.09.2021 на суму 454,00 грн., якими підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 2\~298,50 грн. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума витрат по сплаті судового збору в розмірі: 936,50 грн. (за позовну вимогу майнового характеру) + 454,00 грн. (за подання заяви про забезпечення позову) + 302,66 грн. (третина від суми судового збору за позовною вимогою немайнового характеру) = 1693,16 грн., а з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума витрат по сплаті судового збору в розмірі по 302,66 грн. з кожного. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14500,00 грн. суду надано акт виконаних робіт (послуг) від 12.10.2022 та копії квитанцій до прибуткового касового ордера від 30.08.2021 на суму 2000,00 грн., від 12.10.2022 на суму 12500,00 грн. Отже з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 4\~833,33 грн. з кожного витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial