Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

08.07.2022 [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.02.2018 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області шлюб між сторонами розірваний. У даному шлюбі народились дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що з моменту розірвання шлюбу сторони проживають\~окремо,\~дитина сторін\~проживає із\~позивачем та\~знаходиться на\~її утриманні.\~Домовленості щодо\~утримання сина\~між сторонами\~не досягнуто,\~відповідач у\~добровільному порядку\~не надає\~матеріальну допомогу\~на утримання\~дитини,\~хоча є фізично здоровим, інші особи на його утриманні не перебувають. Інформацією щодо наявності нерухомого чи рухомого майна у володінні відповідача, позивач не володіє. За таких\~підстав позивач\~просить стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~аліменти на\~утримання малолітньої\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття. 01.08.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 08.09.2022, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 08.09.2022 судове засідання відкладено на 27.09.2022 у зв`язку з неявкою учасників справи. У судове засідання 27.09.2022 позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 27.09.2022 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, у тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача не надходило. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд установив, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.02.2018 (а.с. 9). У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції (а.с. 13). При цьому з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб та після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 12). Вказані обставини підтверджують факт зміни позивачем прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України \~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними . За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При цьому за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що домовленості щодо утримання сина між сторонами не досягнуто, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини у розмірі, достатньому для забезпечення її потреб. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дитини, її фізичного та духовного розвитку. Вказане є підставою для стягнення з відповідача аліментів відповідно до рішення суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Разом з тим на підтвердження обставин, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України підлягають доказуванню при вирішенні цього спору, позивачем не долучено жодних доказів. При цьому\~з матеріалів\~справи вбачається,\~що представництво\~інтересів позивача\~здійснює адвокат\~Янчишин В.Й.,\~який відповідно\~до ст.\~20\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» має\~право,\~зокрема:\~звертатися з\~адвокатськими запитами,\~у тому\~числі щодо\~отримання копій\~документів,\~до органів\~державної влади,\~органів місцевого\~самоврядування,\~їх посадових\~і службових\~осіб,\~підприємств,\~установ,\~організацій,\~громадських об`єднань,\~а також\~до фізичних\~осіб (за\~згодою таких\~фізичних осіб); збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою. Однак жодних доказів того, що позивачем та її представником вживались заходи з метою отримання доказів в обґрунтування позовних вимог (надіслання запитів у відповідні органи про надання інформації щодо матеріального стану відповідача, зокрема: запитів до державної податкової служби/пенсійного фонду, які б підтверджували наявність у відповідача джерел доходу; запиту до сервісного центру МВС щодо отримання інформації про зареєстровані за відповідачем транспортні засоби; запиту на отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тощо) та що такі заходи позитивного результату не дали, суду не надано. Так само позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження стану здоров`я та матеріального становища дитини, інформацією про які, зважаючи на спільне проживання дитини з позивачем, остання має володіти. При цьому суд звертає увагу, що обов`язок доказування у цивільному процесуальному законодавстві полягає не лише у наданні доказів відповідачем на спростування вимог позивача, але і в обов`язку підтвердження позивачем заявлених позовних вимог належними та достатніми доказами. З урахуванням викладених обставин та за відсутності відомостей про офіційне працевлаштування та отримання [PERSON] доходів, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру аліментів необхідно виходити з того, що станом на даний час відповідач не працевлаштований та будь-якого рухомого та нерухомого майна у свої власності не має. Так, мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.07.2022 становить 2744 грн. При цьому відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146, а також ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до відомостей з офіційного веб-сайту Головного управління статистики у Тернопільській області Державного управління статистики України станом на 4 квартал 2021 року середньомісячна заробітна плата у Тернопільській області становила 12731 грн. При цьому у зв`язку з введеним на території України воєнним станом управління статистики не надає більш актуальних даних. Також згідно з відомостями офіційного веб-сайту Міністерства фінансів України середньомісячна заробітна плата на території Тернопільської області станом на січень 2022 року становить 11455 грн. За таких обставин судом встановлено, що середня заробітна плата працівника на території Тернопільської області впродовж зазначеного періоду поступово зменшувалась. При цьому, враховуючи введений на території України воєнний стан та високу ймовірність відсутності належного фінансування для виплат заробітної плати, суд виходить з того, що середня заробітна плата працівника на території Тернопільської області станом на вересень 2022 року становить приблизно 10000 грн. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача 1/4 частки його заробітку (доходу), що становить орієнтовно 2500 грн щомісячно та майже досягає прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, встановленого відповідно до чинного законодавства. Разом з тим суд враховує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та станом на вересень 2022 року становить 1372 грн (2744 грн х 50 % = 1372 грн). При цьому зі змісту позовної заяви вбачається, що визначаючи ціну позову, позивач також виходила з того, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладених обставин та враховуючи те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі, який є більшим, ніж мінімально гарантований, суд доходить висновку, що справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня дитини сторін є аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, що з урахуванням середньої заробітної плата працівника на території Тернопільської області становитиме орієнтовно 1666 грн. Також суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 192 СК України позивач не позбавлена можливості звернутись до суду з позовної заявою про збільшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати\~судового збору\~під час\~розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях\~звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн, а інші 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial