Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач), в особі представника Кравченка О.П. , звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі по тексту - ПрАТ «СК «Євроінс Україна», відповідач-1), [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач-2) про стягнення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, в якому просила: стягнути з відповідача-1 на користь позивача суму завданої шкоди (вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей) та витрати на послуги з оцінки пошкоджень транспортного засобу у загальному розмірі 59 247,67 грн; стягнути з відповідача-2 на користь позивача різницю між страховим відшкодуванням та розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) у сумі 30 859,27 грн; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 08.05.2020 [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Mazda CX-9», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по просп. М. Бажана в м.Києві, здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER] , який рухався позаду, внаслідок чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Автомобіль «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER] , на праві приватної власності належить позивачу. Постановою Дарницького районного суду міста Києва у справі № 753/8366/20, що набрала законної сили 29.06.2020, [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу, застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Позивачем на адресу відповідача-1 було направлено заяву про страхове відшкодування, типова форма якої розміщена на веб-сайті ПрАТ «СК «Євроінс Україна». 11.11.2020 відповідачем-1 на рахунок представника позивача було виплачено страхове відшкодування у сумі 22 949,93 грн. Не погоджуючись із сумою та порядком узгодження суми страхового відшкодування, зазначеному в типовій формі заяви, позивач повторно звернулася до відповідача-1 із заявою про страхове відшкодування та проханням проведення повторного огляду транспортного засобу позивача з метою оцінки реальної вартості відшкодування пошкоджень. У зв`язку з тим, що відповідачем-1 не було проведено повторного огляду транспортного засобу позивача, а остання не була згодна із сумою страхового відшкодування, з метою об`єктивного визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної її транспортному засобу, вона звернулася до суб`єкта оціночної діяльності - ФОП [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 7540, видане Фондом державного майна України 15.05.2010, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 73/18, виданий Фондом державного майна України 26.01.2018). 01.12.2020, за результатами проведених експертних досліджень, суб`єктом оціночної діяльності - ФОП [PERSON] було надано звіт № 1773 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Toyota RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , станом 08.05.2020, становить 110 256,87 грн; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 79 397,60 грн. При цьому, позивачем сплачено 2800,00 грн за виконані роботи (послуги) з проведення оцінки. 29.12.2020 позивач звернулася до відповідача-1 із заявою про доплату страхового відшкодування у розмірі 56 562,42 грн та компенсацію витрат на послуги суб`єкта оціночної діяльності у розмірі 2800,00 грн, однак вищевказана заява залишилась без належного реагування ПрАТ «СК «Євроінс Україна», страхове відшкодування позивачу не виплачено, у зв`язку з чим позивач змушена була звернутись до суду з вказаним позовом. 28.04.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Роз`яснено сторонам право подати заяви по суті справи, інші процесуальні права та обов`язки. 20.10.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 20.12.2021 до суду надійшов відзив відповідача-1 від 14.12.2021 на позовну заяву, в якому останній зазначив, що 11.11.2020 ним було виплачено на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 22 949,93 грн, яке розраховувалося на підставі ремонтної калькуляції системи «Audatex» (з вирахуванням франшизи в розмірі 2 000,00 грн), а 23.01.2021 здійснено доплату в розмірі 38 868,80 грн, яка розраховувалася на підставі Висновку експертного дослідження ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» № 8644 від 19.01.2021, решта суми від фактичного розміру збитків підлягає стягненню з відповідача-2. Тобто, відповідач-1 вважає, що його зобов`язання перед позивачем виконані, тому просив суд відмовити в задоволенні вимог до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в повному обсязі. У зв`язку з тим, що відзив (з доданими до нього доказами) було подано відповідачем-1 з істотним пропуском визначеного судом строку та без заяви про поновлення встановленого процесуального строку, відзив залишено без розгляду. У лютому 2022 року до суду надійшла заява, в якій зазначено про виплату 23.04.2021 відповідачем-1 частини страхового відшкодування в сумі 38 674,46 грн, у зв`язку з чим позивач просила залишити без розгляду частину заявлених до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» позовних вимог щодо стягнення 38 674,46 грн вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей, залишивши таким чином майнову вимогу до відповідача-1 на суму 20 573,21 грн. Враховуючи те, що вказану заяву подано після початку розгляду справи по суті, суд відмовляє у задоволенні вказаної заяви та здійснює розгляд справи, виходячи з первісно заявлених вимог. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач-1 у судове засідання свого представника не направив. Відповідач-2 у судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався, 20.01.2022 подав суду клопотання про відкладення розгляду справи, заявив, що не може брати участь в судових засіданнях у справі, оскільки перебуває на стаціонарному обстеженні та лікуванні в КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія». На запит суду до КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія», [PERSON] з 11.12.2021 по 07.07.2022 не перебуває. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача - 2 направлялись повістка про виклик до суду, яка повернулася з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк відзиву, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, а також виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Положеннями ч. 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 16.06.2020 постановою Дарницького районного суду міста Києва у справі № 753/8366/20, що набрала законної сили 29.06.3020, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до вищевказаної постанови, 08.05.2020, приблизно о 13 год 10 хв, відповідач-2, керуючи транспортним засобом «Mazda CX-9», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по просп. М. Бажана у м. Києві, в порушення п. 10.9 ПДР України, на парковці, рухаючись заднім ходом не був уважним та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER] , який рухався позаду, внаслідок чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на вищезазначене та відповідно до положень ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Дарницького районного суду м. Києва від 16.06.2020 у справі № 753/8366/20. А отже, обставини ДТП та вина відповідача-2 у завданні шкоди доведені належним чином та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Автомобіль «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER] , на праві приватної власності належить позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим ВРЕР-11 УДАІ в місті Києві. Судом встановлено, що згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ЕР/193979629 від 14.06.2019, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mazda CX-9», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 22 ЦК України). Аналогічне положення передбачене ч. 1 ст. 1192 ЦК України, згідно з якою якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» до обов`язків страховика, зокрема, належить виплата страхового відшкодування при настанні страхового випадку у передбачений договором строк. Пунктами 9.1, 9.2 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, крім іншого, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку (постанова Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 184/1461/20-ц). Тому, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, однак, в межах суми страхового відшкодування. Отже, страховик - ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу «Mazda CX-9», д.н.з. [NUMBER] , також є відповідальною особою за завдану позивачу шкоду. Суд встановив, що 10.10.2020 [PERSON] , в особі представника за довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом КМНО Алексашиною Ю.Б., зареєстрованою в реєстрі за № 672, звернулася до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про страхове відшкодування, типова форма якої розміщена на веб-сайті ПрАТ «СК «Євроінс Україна». 13.10.2020 позивач, в особі представника за довіреністю, не погоджуючись із порядком узгодження суми страхового відшкодування, зазначеному в типовій формі заяви, повторно звернулася до відповідача-1 із заявою про страхове відшкодування з вираженням незгоди з попередньо визначеною представником відповідача-1 сумою страхового відшкодування та проханням проведення повторного огляду транспортного засобу позивача з метою оцінки реальної вартості завданого збитку. 11.11.2020 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на рахунок представника позивача було виплачено страхове відшкодування у сумі 22 949,93 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 5010 від 11.11.2020 та листом ПрАТ «СК «Євроінс Україна» вих. № 3144-1/ДВЗ від 18.12.2020. Не погоджуючись із сумою страхового відшкодування, позивач, в особі представника за довіреністю, звернулася до суб`єкта оціночної діяльності - ФОП [PERSON] , яким з метою оцінки пошкоджень, завданих внаслідок ДТП, та з метою дотримання принципу рівності сторін, були запрошені на огляд транспортного засобу відповідач-1 та відповідач-2, однак вони не взяли участь в огляді транспортного засобу. Згідно зі звітом № 1773 від 01.12.2020 вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Toyota RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , становить 110 256,87 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 79 397,60 грн. За виконані роботи (послуги) з проведення оцінки позивачем сплачено 2800,00 грн. 29.12.2020 позивач, в особі представника за довіреністю, з метою досудового врегулювання спору, звернулася до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про доплату страхового відшкодування у розмірі 56 562,42 грн та компенсацію витрат на послуги суб`єкта оціночної діяльності у розмірі 2800,00 грн, однак страхове відшкодування позивачу не виплачено. Висновок експертного дослідження ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» № 8644 від 19.01.2021, наданий відповідачем-1 разом з відзивом на позовну заяву, судом до уваги не приймається, оскільки вказаний доказ подано поза межами встановленого судом строку. При цьому, зі вказаного висновку експертного дослідження не вбачається, що експерт ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» особисто здійснював огляд транспортного засобу позивача, що є прямим порушенням п. 5.1 розділу V Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (надалі - Методика). Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (абз. 13 пункту 1.6 Методики). Відповідно до вимог пункту 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + С м + С сХ (1- Е з), де: С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е з - коефіцієнт фізичного зносу. При цьому, підпунктом а) пункту 8.6.2. передбачено, що ВТВ - величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, якщо строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18). Пунктом 34.3. статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). За вказаних обставин, враховуючи звіт ФОП [PERSON] № 1773 від 01.12.2020, суд дійшов висновку про те, що з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивача підлягає стягненню недоплачене страхове відшкодування у розмірі 18 573,21 грн (79 397,60 грн (загальна вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей) - 22 949,93 грн (сума виплаченого 11.11.2020 страхового відшкодування) - 38 674,46 грн (сума виплаченого 23.04.2021 страхового відшкодування) - 2000, 00 грн. (франшиза) + 2 800,00 грн (витрати на послуги з оцінки пошкоджень транспортного засобу) = 18 573,21 грн). Щодо вимоги про стягнення з відповідача-2 на користь позивача 30 859,27 грн як різниці між страховим відшкодуванням та розміром шкоди (вартості відновлювального ремонту), слід зазначити наступне. Згідно з положеннями статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктом 32.7 частини першої статті 32, статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує; страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Отже, з винного водія підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц, постанови Верховного Суду від 11.12.2019 № 522/15636/16-ц; від 11.12.2019 № 227/2996/16-ц; від 25.11.2019 № 668/7779/15-ц). Системний аналіз ст. 22, 29, п. 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 1188, 1192, 1194 ЦК України дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність винного у завданні шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу, вартістю різниці заміни зношених пошкоджених деталей на нові, повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Таким чином, виходячи з висновку, наданого у звіті ФОП [PERSON] № 1773 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ від 01.12.2020, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахуванням зносу становить 110 256,87 грн, а з урахуванням зносу - 79 397,60 грн, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача різниця між страховим відшкодуванням та розміром завданої шкоди в розмірі 30 859,27 грн (110 256,87 грн - 79 397,60 грн = 30 859,27 грн). З урахуванням викладеного, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У частині вимог про стягнення судових витрат, суд приходить до наступного. Пунктом 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Судом встановлено, що 26.03.2021 між [PERSON] та адвокатом Кравченком О.П. укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого сторони досягли згоди про надання правової допомоги з усіх питань, спрямованих та/або пов`язаних з наслідками дорожньо-транспортної події, що сталася 08.05.2020 по просп. М. Бажана в місті Києві, за участі транспортного засобу «Mazda CX-9», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , та стягнення з винної особи та/або страховика суму вартості відновлювального ремонту транспортного засобу На виконання договору адвокатом Кравченком О.П. було виконано роботи відповідно до переліку виконаних дій та акту приймання-передачі наданих послуг та виконаних робіт від 20.01.2022, з яких вбачається, що адвокатом витрачено 9 годин. Детальний опис витраченого часу в розрізі наданих послуг викладено в переліку виконаних дій та наданих послуг до Договору про надання правової допомоги за період з 26.03.2021 по 20.01.2022. Для оплати гонорару адвоката, розмір якого розраховано шляхом множення кількості годин, витрачених на роботу на поточну погодинну ставку адвоката, яка становить 2000,00 грн, без ПДВ, адвокатом Кравченком О.П. виставлено [PERSON] рахунок №1 від 20.01.2022 на суму 18 000 грн, який згідно з п. 4.3 Договору про надання правової допомоги від 26.03.2021 підлягає оплаті протягом 2 (двох) банківських днів. Надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідачів на його користь витрат на правничу допомогу, а також ураховуючи критерій складності справи, обсяг виконаних робіт, ціну позову, досвід адвоката (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 984 від 29.02.1996), принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про доведеність позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн. Сума сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви складає 908,00 грн. Отже, загальний розмір понесених позивачем судових витрат складає 18 908,00 грн. Загальний розмір заявлених позивачем позовних вимог становив 90 106,94 грн. Враховуючи, що позов задоволений в сумі 49 432,48 грн, тобто на 55% (49 432,48 х 100/90106,94), на відповідача-1, відповідача-2 слід покласти 55% понесених позивачем витрат на правову допомогу, що становить 10 399,40 грн (18 908,00 х 55/100). Із загального розміру присудженої до стягнення суми на ПрАТ «СК«Євроінс Україна» припадає 38 %, а на [PERSON] - 62 %. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд покладає на ПрАТ «СК «Євроінс Україна» судові витрати в сумі 3928,97 грн. (10399,40 х 38/100), а на [PERSON] - в сумі 6447,65 грн (10399,40 х 62/100).

Outcome: partial