Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, вказавши третьою особою у справі орган опіки та піклування Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації. Ухвалою суду від 21.12.2021 р. замінено третю особу по справі на виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Відповідачка як мати дитини не слідкує за його життям та здоров`ям, не приділяє уваги у формуванні особистості, не піклується про нього, матеріально не утримує. Згідно довідки від 15.04.2021 р. Зіньковецького закладу дошкільної освіти «Колобок» Кам`янець-Подільської міської ради вбачається, що [PERSON] , перестала виконувати свої батьківські обов`язки, періодично забирала дитину в стані алкогольного сп`яніння, на рекомендації педагогів реагувала нетактовно. Згідно пояснювальних записок сусідів вбачається, що відповідачка зловживала алкоголем, не водила дитину в садок, залишала сина самого на ніч та поверталась під ранок, дитина ходила сама по селі, шукала маму та просила їсти. Крім того, відповідач притягувалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, що підтверджується копією постанови Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 13.12.2018 року. Позивач звернувся до Огану опіки і піклування про визначення місця проживання дитини разом з ним по [ADDRESS] , і рішенням № 28 від 08.07.2021 р. комісії з питань захисту прав дитини визначено місце проживання дитини разом з батьком, тобто з позивачем. Позивач просить суд винести рішення яким позбавити батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON] , [INFO] . В суді позивач та його представник позов підтримали, просять його задовольнити. Суду позивач пояснив, що під час спільного проживання з відповідачем в фактичних шлюбних відносинах вимушений був виїжджати на заробітки за кордон, після приїзду від сусідів взнав, що відповідач неналежно виконувала свої батьківські обов`язки, сам неодноразово заставав її за розпиттям алкогольних напоїв із друзями, на цьому грунті у них були конфлікти, в 2018 р. в зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків відповідачем звертався в районну службу захисту прав дітей, відповідач один раз вже лікувалася від алкоголізму, періодично зривається і продовжує зловживати алкоголем, в зв`язку із цим припини з нею спільне проживання, син проживає із ним та перебуває на його утриманні, за судовим наказом з відповідача стягнуто на його користь аліменти на утримання сина. Відповідач та його представник в суді позов не визнали, просять відмовити в його задоволенні, представник відповідача подав суду відзив на позов(а.с.29-30). Суду відповідач пояснив, що фактично вона займалась вихованням сина і доньки від першого шлюбу, вона турбувалась про дітей, доглядала. Коли сину виповнилось три роки вона влаштувалась на роботу, але позивач наполягав на її звільнені, з тих підстав, що він вирішив працювати за кордоном, тому вона звільнилась. За час сумісного проживання з позивачем вона дбала про належні умови для проживання дітей. Незважаючи на те, що позивач був за кордоном його матеріальна допомога на утримання сина була мізерною. В листопаді 2020 р. [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння побив її та спричинив тілесні ушкодження, відповідач подала заяву до поліції, але відмовилась від підтримання обвинувачення через почуття страху. З травня 2019 розу позивач періодично виїжджав за кордон, тому фактично вихованням дитини він не займався. З позивачем в неї склалися неприязні стосунки, позивач допускав до неї рукоприкладство, виставив її та дітей з свого будинку, тому з листопада 2020 року вона перейшла проживати в с.Залісся-1. в будинок своїх батьків. Син залишився проживати з позивачем, продовжує опікуватися сином, приїзджає в с.Зініківці де відвідує сина. До облаштування житла на новому місці в с.Залісся-1 вимушено погодилась на визначення місця проживання сина за місцем проживання у батька, але ніяким чином не усувалася від виховання, догляду та утримання сина. Представник третьої особи в суді позов не підтримав, вважає його таким, що задоволенню не підлягає. Суду представник третьої особи пояснив, що рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради № 122 від 17.02.2022 р. затверджено висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебували фактично в шлюбних відносинах. Від спільного проживання у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Сторони спільно проживали в будинку позивача в с.Зіньківці. В зв`язку із погіршенням взаємних відносин сторони з листопада 2020 р. проживають окремо. Син залишився проживати у позивача, перебуває на його утриманні. Дитина відвідує Зіньковецький ЗДО «Колобок». 08.07.2021 р. Кам`янець-Подільською райдержадміністрацією затверджено висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] (позивачем по справі)(а.с.8-9). 05.05.2022 р. Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області винесено судовий наказ № 676/1662/22(а.с.98) яким стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.04.2022 р. до повноліття дитини. Обґрунтовуючи позов, позивач просив суд позбавити батьківських прав відповідача, оскільки остання не піклується сина, не водить його в дитячий садок, не слідкує за його здоров`ям, матеріально не утримує. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення вищезазначеної норми матеріального права дозволяє зробити висновок, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Із пояснень в суд сторін, наданих ними та їх представниками суду доказів, видно, що між сторонами виникли неприязні стосунки. Під час спільного проживання позивач застосовував до відповідача фізичне насильство, в зв`язку із чим вона вимушена була звертатися в поліцію. Зазначені обставини підтверджуються листом начальника відділення поліції № 1 Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 26.01.2022 р.(а.с.54). Постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 24.06.2021 р. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за домашнє насильство психологічного характеру вчинене 19.06.2021 р. відносно відповідача. Допитана в якості свідка рідна сестра відповідача [PERSON] суду підтвердила, що між сторонами були складні відносини, позивач їздив за кордон на заробітки, грошей на утримання дітей сестрі не висилав, коли повернувся в село сильно побив сестру, відвіз її до батьків, після поновлення відносин побив її 27.03.2022 р. Сторони з листопада 2020 р. проживають окремо. З того часу відповідач періодично приїжджала в 2021 р. в с.Зіньківці до позивача для спілкування із сином де залишалась ночувати. Спір відносно місця проживання дитини між сторонами відсутній, за згодою сторін дитина проживає із позивачем. Позивачем в обгрунтування позовних вимог надано докази підтверджуючі неналежне виконання батьківських обов`язків відповідачем відносно малолітнього сина, а саме: копію постанови Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 13.12.2018 р. про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП, якою адміністративне провадження закрито на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням; довідку Зіньковецького ЗДО «Колобок»(а.с.10), письмові пояснення сусідів [PERSON] (а.с.13) та [PERSON] (а.с.14а). Зазначені обставини в суді також підтвердили допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд критично оцінює пояснення в суді свідка [PERSON] щодо зловживання відповідачем алкогольними напоями та її лікування від алкоголізму, оскільки позивачем позовні вимоги заявлялися в порядку п.2 ч.1 ст. 164 СК України, а не в порядку п.4 ч.1 ст. 164 СК України. Крім цього твердження позивача в суді щодо виклику для відповідача яка перебувала в стані сп`яніння швидкої допомоги спростовуються копією карти виїзду екстреної медичної допомоги № 286 від 16.04.2021 р. в якому виставлено діагноз: підвищений артеріальний тиск, гіпертинзивна хвороба. В той же час суд враховує, що за місцем проживання в с.Залісся-1 відповідач характеризується позитивно, самостійно виховує старшу доньку [PERSON] , [INFO] , в громадських місцях поводиться добре, інколи зловживає алкогольними напоями, що підтверджується характеристикою старости села(а.с.97). Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] в суді також позитивно характеризували відповідача, пояснили, що вона опікується обома своїми дітьми. Факт належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків також підтверджується наданими суду відповідачем та її представником фото(а.с.59-65). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради № 122 від 17.02.2022 р.(а.с.74) визнано недоцільним позбавляти відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Цей висновок узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2019 року за результатом розгляду справи № 459/1736/16-ц. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. В силу положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58 рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). З врахуванням наведеного, незважаючи на те, що відповідач в певній мірі нехтував своїми батьківськими обов`язками щодо свого сина [PERSON] , [INFO] , враховуючи їх складні особисті відносини, суд дішов висновку, що достатні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] [INFO] , з врахуванням інтересів дитини, інтересів самого відповідача, його заперечень щодо позбавлення батьківських прав, вимог сімейного законодавства, рішень Європейського суду з прав людини, судової практики Верховного Суду на даний час відсутні. При цьому суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до дитини. Крім того суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідач не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлений можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed