Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

07 червня 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 30 вересня 2010 року між сторонами було укладено договір б/н, який містить в собі і положення кредитного договору, у вигляді Анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Умов і Правил надання банківських послуг, Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зобов`язавшись сплатити проценти за користування кредитними коштами та повернути кредит у встановлений договором строк, а також сплатити інші обов`язкові платежі. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої договірні зобов`язання, внаслідок чого станом на 10 січня 2022 року утворилась кредитна заборгованості в загальному розмірі 45075,46 гривень, з яких: 36024,01 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 9051,45 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача означену заборгованість, а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання про відповідача про розгляд цивільної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів. 29 серпня 2022 року відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що борг виник внаслідок того, що 29 квітня 2021 року відбулась крадіжка кредитної картки відповідача у супермаркеті «Варус» за адресою м. Дніпро, вул. Донецьке шосе 9-А, про що одразу після виявлення крадіжки в той же день відповідач повідомив як поліцію, так і банк (позивача), звернувшись до останнього за номером телефону 3700 з метою блокування картки. Однак, ще до здійснення такого блокування зловмисниками, які заволоділи карткою позивача, були зняти кошти з такої картки в розмірі тіла кредиту, що і призвело до виникнення кредитної заборгованості. На теперішній час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні, розпочатому за фактом вказаної крадіжки. За таких обставин, а також посилаючись на правові позиції Верховного Суду, зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, відповідач і просив відмовити у задоволенні позову. 16 вересня 2022 року представником позивача подано суду відповідь на відзив, в якому представник, посилаючись на безпідставність заперечень відповідача, просить позов задовольнити, обґрунтовуючи свою правову позицію тим, що між сторонами дійсно був укладений кредитний договір, спосіб укладення якого, форма договору та його змісту повністю відповідають вимогам законодавства, чинного на момент укладення такого договору, використання відповідачем кредитного ліміту протягом тривалого часу, неналежне виконання ним своїх договірних зобов`язань з повернення кредиту, що і призвело до виникнення заявленої позивачем до стягнення кредитної заборгованості. Послався представник позивача і на те, що стороння особа не могла зняти через банкомат кошти з банківської картки відповідача без відомого лише останньому PIN-коду, тому позивач вважає, що відповідач повідомив такі дані сторонній особі, чим і сприяв зняттю коштів з його картки. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 вересня 2010 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір б/н банківського обслуговування, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Анкета-заява разом Умовами і Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, пам`яткою клієнта і тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із таким договором надання банківських послуг. До кредитного договору банк додав копію Паспорту споживчого кредиту, а також копії непідписаних відповідачем Витягу із Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Витягу із Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, останньому після оформлення карткового рахунку 08 квітня 2014 року встановлено кредитний ліміт, максимальний розмір якого встановлено 23 жовтня 2020 року в розмірі 49000 гривень. Також судом встановлено, що на виконання укладеного між сторонами договору б/н банківського обслуговування від 30 вересня 2010 року відповідачу були видані позивачем кредитні картки з терміном дії до серпня 2012 року, грудня 2012 року, серпня 2014 року, липня 2015 року, січня 2018 року, вересня 2018 року, березня 2021 року, вересня 2023 року, січня 2024 року, березня 2024 року (картка № [NUMBER] ), серпня 2024 року. Як слідує з виписки по картковим рахункам відповідача за зазначеними вище кредитними картками за період з 28 серпня 2006 року по 12 січня 2022 року, відповідач отримав від позивача обумовлені укладеним між сторонами договором б/н банківського обслуговування кредитні кошти в повному обсязі шляхом встановлення кредитного ліміту та користувався ними протягом зазначеного періоду. Дана виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, а також є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована, що підтверджується і змістом п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за договором б/н про надання банківських послуг від 30 вересня 2010 року станом на 19 квітня 2022 року нарахована позивачем в загальному розмірі 45075,46 гривень, з яких: 36024,01 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 9051,45 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом. При цьому відповідно до змісту вищевказаних розрахунку кредитної заборгованості та виписки по картковим рахункам відповідача слідує, що кредитна заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача фактично виникла, внаслідок зняття 29 квітня 2021 року в банкоматах за адресами м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького та по вул. Шолохова, 7 грошових коштів з кредитної картки відповідача № [NUMBER] грошових коштів на загальну суму 36526 гривень, які і утворили тіло кредиту, борг за яким майже в тому ж розмірі (36024,01 гривень) просить позивач стягнути з відповідача, а також неведені вище проценти за користування цим тілом кредиту. В той же час, судом встановлено, що 29 квітня 2021 року о 15 годині 14 хвилин зі служби 102 до ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від відповідача про те, що в той же день о 15 годині 13 хвилин ним було виявлено крадіжку невстановленою особою у супермаркеті «Варус», розташованому за адресою м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 9-А, барсетки відповідача з документами, банківською кредитною карткою. За даним фактом після подальших звернень відповідача до правоохоронних органів 20 травня 2021 року було розпочато кримінальне провадження №12021046630000174 за ст.185 ч.1 КК України, яке постановою дізнавача від 30 травня 2021 року перекваліфіковано на ст.357 ч.1 КК України. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. Викладене підтверджується копіями талону-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, витягу з ЄРДР, рапорту працівника поліції, повідомлення про початок досудового розслідування, доручення про проведення слідчих (розшукових) дій, постанови про внесення відомостей до ЄРДР щодо зміни кваліфікації кримінального правопорушення, листом дізнавача, постанов дізнавача за результатами розгляду клопотань потерпілого. Крім того, судом в ході розгляду справи встановлено, що відповідач невідкладно після виявлення ним крадіжки невстановленою особою у супермаркеті «Варус» його барсетки з кредитною карткою АТ КБ «ПриватБанк» та повідомлення про це поліції одразу ж 29 квітня 2021 року приблизно о 15 годині 20 хвилин звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» за коротким номером телефону 3700 і так само як і поліцію повідомив позивача про вказаний факт крадіжки та попросив заблокувати викрадену у нього кредитну картку. В подальшому 02 червня, 06 та 23 липня 2021 року відповідач після виявлення вказаного двома абзацами вище факту зняття з викраденої в нього кредитної картки грошових коштів на суму більше 36000 гривень звернувся до позивача з письмовими заявами щодо вирішення питання виникнення в нього необґрунтованої кредитної заборгованості. При цьому той факт, що грошові кошти з викраденої у відповідача кредитної картки на суму 36526 гривень були зняти не ним самим підтверджується отриманими в ході досудового розслідування кримінального провадження №12021046630000174 доказами фотофіксації зняття через банкомат грошових коштів з кредитної картки відповідача невстановленою особою жіночої статі, яка так зафіксована камерами відеоспостереження супермаркету «Варус», в якому, за твердженнями відповідача, і відбулась крадіжка серед іншого його кредитної картки АТ КБ «ПриватБанк». Викладені обставини підтверджуються копіями фототаблиць з камер відеоспостереження супермаркету та фотофіксації банкомату, копіями листів відповідача на адресу позивача, копією листа АТ «Альфа-Банк» щодо надання органу досудового розслідування інформації щодо фотофіксації зняття коштів з картки відповідача № [NUMBER] , копією запиту органу досудового розслідування про надання запису з камер відеоспостереження. Наведені обставини не заперечувались стороною позивача, а тому вважаються встановленим судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України. Разом з тим, стороною позивача лише заявлено, однак не подано суду жодних доказів на підтвердження того, що саме відповідач повідомив PIN-код своєї кредитної картки невстановленим особам або ж своїми необережними, неумисними діями/бездіяльністю сприяв його розголошенню, іншим чином сприяв втраті (викраденню) його банківської кредитної картки, використанню PIN-коду або іншої інформації, що дає змогу ініціювати проведення платіжних операцій з викраденої кредитної картки. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 (чинне на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Положення). Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.ст.6, 627, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ст.ст.633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Нормою ст.1054 ЦК України визначено за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ст.ст.202, 207, 626 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Пунктом 1.24 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Пунктом 1.27 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Пунктом 14.12 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Пунктом 14.16 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Аналогічні положення містить п.6 VI Положення, яким передбачено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. За змістом п.п.7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Пунктом 11 розділу VI Положення передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання PINу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 37.2 ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за договором б/н про надання банківських послуг від 30 вересня 2010 року, який має змішаний характер та містить елементи кредитного договору, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення даного позову,

Outcome: dismissed