Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

1.Позиція сторони позивача. 20 квітня 2022 року адвокат Ольховик-Красільнікова Л.П., яка діє в інтересах позивача [PERSON] подала матеріали позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТІНУМ ФІНЕНС», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович «про\~визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню». Згідно до змісту позовних вимог просить: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7662 від 29 липня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Буждиганчук Євдокією Юріївною, про стягнення з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТІНУМ ФІНЕНС», код ЄДРПОУ 43392839 заборгованості в розмірі 5\~769 грн. 12 коп.; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТІНУМ ФІНЕНС», код ЄДРПОУ 43392839 на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] судові витрати, понесені на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила наступне. 29 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02 вересня 1993 року та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинений виконавчий напис за реєстровим № 7662 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь ТОВ «Платінум Фіненс» заборгованості в розмірі 5\~769 грн. 12 коп. На думку позивача, оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням процедури вчинення нотаріальної дії. Більш того, позивач не визнає заборгованість за кредитним договором та вважає вимоги відповідача спірними. 25 лютого 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір. Кредитні кошти були надані позивачеві у доларовому еквіваленті у сумі 2\~400,00 доларів США, що фактично не відповідає зазначеному боргу у постанові про відкриття виконавчого провадження (ВП № 67681376). Крім того, позивач зазначила, що кредитний договір між нею та ЗАТ «Альфа-Банк» від 25 лютого 2008 року укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, а тому не відповідає вимогам документу на підтвердження безспірної заборгованості боржника. [PERSON] наголошує на тому, що взагалі ніколи не укладала будь-яких угод щодо отримання у борг саме такої суми грошових коштів, яка зазначена у виконавчому написі, тим паче ніколи не отримувала їх, а тому взагалі не розуміє з яких підстав був вчинений виконавчий напис за реєстровим № 7662 від 29 липня 2021 року. Таким чином, враховуючи викладене вище, позивач вимушена звернутися до суду із позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з метою захисту порушених прав. Адвокат Ольховик-Красільнікова Л.П. здійснює представництво позивача [PERSON] на підставі: - договору № 0504/22 про надання правової допомоги від 05 квітня 2022 року укладеного між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «ЄС ПАРТНЕРС», в особі керуючого партнера Стрижак Є.Ю. (а.с. 14-17); - ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВК № 1042845 від 13 квітня 2022 року (а.с. 10); - свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН № 1974 від 22 квітня 2021 року (а.с. 11). Одночасно з позовною заявою адвокатом Ольховик-Красільнікова Л.П., яка діє в інтересах позивача [PERSON] подано матеріали заяви «про забезпечення позову» (а.с. 29-31). 03 травня 2022 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 38-39). 09 червня 2022 року через систему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання про розгляд справи без її та позивача участі (а.с. 50-51). 11 жовтня 2022 року через систему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання про розгляд справи без її та позивача участі (а.с. 68-69). 2. Позиція відповідача. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~відповідач \~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«ПЛАТІНУМ ФІНЕНС»\~про дату,\~час та\~місце судових\~засідань повідомлений\~згідно до\~вимог ст.\~130\~ЦПК України,\~що підтверджується\~рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення\~з відміткою\~про отримання\~такого -\~23\~травня 2022\~року (а.с.\~47),\~в судові\~засідання явку\~свого представника\~не забезпечив,\~причину неявки\~суду не\~повідомляв.Крім того, відповідач не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. 3.Позиція третіх осіб. 3.1. Приватний\~нотаріус Київського\~міського нотаріального\~округу Буждиганчук\~Євдокія Юріївна,\~сповіщена про дату, час та місце розгляду справи згідно до вимог ст.130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 59) в судові засідання не прибувала, заяв, клопотань не подавала, про причини неявки суду не повідомляла. 3.2. Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович, сповіщений про дату, час та місце розгляду справи згідно до вимог ст.130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання такого 31 травня 2022 року (а.с. 58) в судові засідання не прибував, заяв, клопотань не подавав, про причини неявки суду не повідомляв. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 20 квітня 2022 року адвокат Ольховик-Красільнікова Л.П., яка діє в інтересах позивача [PERSON] подала матеріали позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТІНУМ ФІНЕНС», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович «про\~визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню» (а.с. 1-8). Згідно до змісту позовних вимог просить: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7662 від 29 липня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Буждиганчук Євдокією Юріївною, про стягнення з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТІНУМ ФІНЕНС», код ЄДРПОУ 43392839 заборгованості в розмірі 5\~769 грн. 12 коп.; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТІНУМ ФІНЕНС», код ЄДРПОУ 43392839 на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] судові витрати, понесені на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу. Одночасно з позовною заявою адвокатом Ольховик-Красільнікова Л.П., яка діє в інтересах позивача [PERSON] подано матеріали заяви «про забезпечення позову» (а.с. 29-31). Згідно до змісту заяви позивач просить: - забезпечити позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТІНУМ ФІНЕНС», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню», шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню №67681376, відкритому на підставі виконавчого напису № 7662 від 29 липня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу № 208/1913/22 № провадження 2/208/1404/22 за позовом [PERSON] передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 22). Ухвалою від 22 квітня 2022 року заяву позивача «про забезпечення позову» задоволено повністю (а.с. 34-36). Ухвалою від 25 квітня 2022 року відкрито провадження у справі, цивільну справу за позовом [PERSON] призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 23-24). 03 травня 2022 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 38-39). 09 червня 2022 року через систему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання про розгляд справи без її та позивача участі (а.с. 50-51). В судове засідання призначене на 11 жовтня 2022 року позивач [PERSON] не прибула, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку смс повідомлення щодо документу «Судова повістка про виклик до суду» (а.с. 66). Позивач представлена адвокатом Ольховик-Красільніковою Л.П., яка 11 жовтня 2022 року через систему «Електронний суд» подала клопотання про розгляд справи без її та позивача участі (а.с. 68-69). Відповідач \~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«ПЛАТІНУМ ФІНЕНС»\~про дату,\~час та\~місце судових\~засідань повідомлений\~згідно до\~вимог ст.\~130\~ЦПК України,\~що підтверджується\~рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення\~з відміткою\~про отримання\~такого -\~23\~травня 2022\~року (а.с.\~47),\~в судові\~засідання явку\~свого представника\~не забезпечив,\~причину неявки\~суду не\~повідомляв.Станом на 11 жовтня 2022 року відповідач не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. Третя особа,\~Приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Буждиганчук Євдокія\~Юріївна,\~сповіщена про дату, час та місце розгляду справи згідно до вимог ст.130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 59) в судові засідання не прибувала, заяв, клопотань не подавала, про причини неявки суду не повідомляла. Третя особа, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович, сповіщений про дату, час та місце розгляду справи згідно до вимог ст.130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання такого 31 травня 2022 року (а.с. 58) в судові засідання не прибував, заяв, клопотань не подавав, про причини неявки суду не повідомляв. Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 223\~Цивільного\~процесуального\~кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання. Зокрема, згідно з частиною 3\~статті 223 Цивільного процесуального кодексу України\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін. Судом враховано, що в силу вимог частини 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року постановлено провести заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТІНУМ ФІНЕНС», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович «про\~визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню», на підставі наявних у справі доказів. 5. Фактичні обставини встановлені судом. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, 29 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02 вересня 1993 року та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинений виконавчий напис за реєстровим № 7662 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , яка є боржником за кредитним договором № 500075661 від 25 лютого 2008 року, укладеного з ПАТ «Альфа-Банк». 30 вересня 2009 року згідно договору факторингу, право вимоги боргу було відступлено ТОВ «Кредитні Ініціативи». Згідно договору факторингу № 2012-2-1/1 від 18 грудня 2012 року, укладеному між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ТОВ «Крупер Прайс», право вимоги за кредитним договором № 500075661 від 25 лютого 2008 року, укладеним з ПАТ «Альфа-Банк» було відступлено ТОВ «Крупер Прайс». Згідно договору факторингу № 0102/2021 від 01 лютого (рік не зазначено), укладеним між ТОВ «Крупер Прайс» та ТОВ «Платінум Фіненс», право вимоги за кредитним договором № 500075661 від 25 лютого 2008 року, укладеним з ПАТ «Альфа-Банк» було відступлено ТОВ «Платінум Фіненс» (а.с.19). Як вбачається зі змісту оскаржуваного виконавчого напису строк за який проводиться стягнення з 28 січня 2009 року по 02 березня 2021 року. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника складає 5\~769,12 грн. 26 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолом В.О. розглянуто заяву про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису за реєстровим № 7662 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТІНУМ ФІНЕНС», код ЄДРПОУ 43392839, юридична адреса реєстрації: 02140, місто Київ, вулиця Лариси Руденко, будівля № 6 «А», офіс № 525, заборгованості у загальній сумі 5 769 (п`ять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) гривень 12 копійок винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 67681376) (а.с. 20-21). Як вбачається зі змісту позовної заяви між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] дійсно 25 лютого 2008 року було укладено кредитний договір. Кредитні кошти були надані позивачеві у доларовому еквіваленті у сумі 2\~400,00 доларів США, що фактично не відповідає зазначеному боргу у постанові про відкриття виконавчого провадження (ВП № 67681376) (а.с. 5). Крім того, позивач зазначила, що кредитний договір між нею та ЗАТ «Альфа-Банк» від 25 лютого 2008 року укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, а тому не відповідає вимогам документу на підтвердження безспірної заборгованості боржника (а.с. 6). 05 квітня 2022 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «ЄС ПАРТНЕРС», в особі керуючого партнера Стрижак Є.Ю. укладений договір № 0504/22 про надання правової допомоги (а.с. 14-17). Згідно копії рахунку-фактури № СФ-0000043 від 05 квітня 2022 року надано правничу допомогу за договором № 0504/22 від 05 квітня 2022 року. Всього до оплати 3\~000 (три тисячі) гривень 00 копійок (а.с. 12). Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 05 квітня 2022 року прийнято від [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги № 0504/22 від 05 квітня 2022 року 3\~000,00 грн. (а.с. 13). 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1\~ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»\~(далі - Закон України «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим\~Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»\~встановлено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом\~та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», у редакції на час виникнення правовідносин, передбачено умови вчинення виконавчих написів, згідно із якими нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникненняправа вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, для одержання виконавчого напису подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1\~цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно\~ст. 89 Закону України «Про нотаріат», у редакції на час виникнення правовідносин, у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно висновків, зроблених Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 у справі № 754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 у справі № 910/5226/17 зазначено, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» Як зазначено у\~ст. 90 Закону «Про нотаріат», стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому\~Законом України «Про виконавче провадження». При цьому, нотаріус повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до\~Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Відповідно до п. 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Пунктом 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.01 р. № 2346-III передбачено, що розрахунково-касове обслуговування клієнта банком здійснюється на підставі відповідного договору, укладеного між ними. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видання або відсилання клієнту (п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.03 р. № 254). Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити (п. 5.5 Положення № 254): номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (за дебетом або кредитом відповідно); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Отже, якщо виписка з рахунку відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до умов договору банківського рахунку, укладеного між споживачем банківських послуг і банком, то такий документ є належним доказом для облікових цілей. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Згідно\~ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.7\~ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч.1 ст.39 цього Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі - Порядок). Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» та глави 6 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» визначає умови вчинення виконавчих написів. Зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться також в главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Згідно з п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (надалі\~Перелік). Відповідно до п. п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 29 липня 2021 року, тобто на момент коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачала вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Всупереч зазначеному, будь-яких відомостей відносно нотаріального посвідчення кредитного договору № 500075661 від 25 лютого 2008 року стороною відповідача не надано. А тому, суд не вбачає можливим встановити, чи був зазначений кредитний договір нотаріально посвідченим та зареєстрованим у реєстрі правочинів, у якій саме формі він був укладений, та умови його укладання. Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] дійсно 25 лютого 2008 року було укладено кредитний договір. Кредитні кошти були надані позивачеві у доларовому еквіваленті у сумі 2\~400,00 доларів США, що фактично не відповідає зазначеному боргу у постанові про відкриття виконавчого провадження (ВП № 67681376) (а.с. 5). Однак, позивач зазначила, що кредитний договір між нею та ЗАТ «Альфа-Банк» від 25 лютого 2008 року укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, а тому не відповідає вимогам документу на підтвердження безспірної заборгованості боржника (а.с. 6). Також не надано даних відомостей і третьою особою по справі -\~приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. на підтвердження правомірності вчинення нею виконавчого напису 29 липня 2021 року. Таким чином суд встановив, що вимоги ТОВ «ПЛАТІНУМ\~ФІНЕНС» до боржника [PERSON] , за якими був вчинений спірний виконавчий напис, не були безспірними на момент його вчинення. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц. Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, неодноразово досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 року по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 року по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 року № 750/1627/18, від 14.08.2019 по справі № 569/8884/17). Крім того, кредитний договір № 500075661 від 25 лютого 2008 року був укладений між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Однак, всупереч зазначеному, суду не надані докази, а саме відповідний договір відступлення права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 500075661 від 25 лютого 2008 року від первісного кредитора ПАТ «Альфа-Банк». Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так із підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Стаття 4 ЦПК України\~передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді "Верховенство права", схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року). Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Такі правові регулювання містяться і в ст.1 Першого протоколу Європейської\~Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Згідно\~ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в повному обсязі. 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ;\~2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду з позовною заявою сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією № 0.0.2513798069.1 від 13 квітня 2022 року у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 00 копійок (а.с. 9), який враховуючи задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений [PERSON] за подання заяви про забезпечення позову у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок, що підтверджуєтеся квитанцією № 0.0.2513806440.1 від 13 квітня 2022 року (а.с. 32). Всього позивачем сплачений судовий збір у сумі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга\~статті 133 ЦПК України). \~За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: 1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; 3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представництво позивача [PERSON] у даній справі здійснювала адвокат Ольховик-Красільнікова Л.П. На підтвердження понесених сум витрат на правничу допомогу позивачем надано: - договір № 0504/22 про надання правової допомоги від 05 квітня 2022 року укладеного між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «ЄС ПАРТНЕРС», в особі керуючого партнера Стрижак Є.Ю. (а.с. 14-17); - ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВК № 1042845 від 13 квітня 2022 року (а.с. 10); - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН № 1974 від 22 квітня 2021 року (а.с. 11); - рахунок-фактуру № СФ-0000043 від 05 квітня 2022 року згідно до змісту якого надано правничу допомогу за договором № 0504/22 від 05 квітня 2022 року. Всього до оплати 3\~000 (три тисячі) гривень 00 копійок (а.с. 12); - копію квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 05 квітня 2022 року згідно до якої, прийнято від [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги № 0504/22 від 05 квітня 2022 року 3\~000,00 грн. (а.с. 13). Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року.\~\~Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. \~Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. \~Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI). \~Відповідно до\~статті 19 Закону № 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. \~Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). \~Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. \~Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. \~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. \~Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків\~\~тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. \~Підсумовуючи, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. \~Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до\~ЦПК України\~законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. У Постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved