Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , діючи в інтересах та на захист прав малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовною заявою 24 листопада 2021 року, в якій просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , громадянина Республіки Азербайджан, батьківських прав у відношенні їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних стосунках, від яких мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Через рік після народження дитини стосунки вони припинили та з того часу проживають окремо. Малолітній син [PERSON] залишився проживати з матір`ю [PERSON] , проти чого [PERSON] не заперечував. З того часу він припинив проявляти інтерес до сина, його життя, здоров`я, не приймав жодної участі у його вихованні. Фактично з грудня 2016 року малолітній [PERSON] жодного разу не бачив батька, не спілкувався з ним, а тому й відповідно жодних почуттів як син до батька не має. Навіть у спілкуванні з нею син ніколи не цікавився про свого батька. З огляду на це, з метою найбільш повноцінного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів сина, [PERSON] вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав у відношенні їх малолітнього сина [PERSON] . Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року матеріли цивільної справи передано до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (головуючий суддя Хомініч С.В.) від 13 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання. За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №505 від 19 липня 2022 року та протоколу матеріали позову передано в провадження судді Ткаченку А.В., які ухвалою суду від 25 липня 2022 року прийнято до свого провадження. Ухвалою суду від 26 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі з призначенням до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим належним чином в порядку ст.128 ЦПК України. Заяв про відкладення судового засідання, відзив чи заяви про надання додаткового часу для подання відзиву, від відповідача на адресу суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчого комітету Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши заяву про проведення судового засідання без його участі. Позовні вимоги підтримав та при ухваленні рішення просив врахувати доводи, викладені у висновку, наданому органом опіки щодо вирішення спору. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, який стосується інтересів малолітньої дитини, в інтересах якої безпосередньо пред`явлено позов, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання ним відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженого Законом України №2500-ІХ від 15 серпня 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши оцінку наявним доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] - громадянка України та [PERSON] - громадянин Азербайджанської Республіки, перебували у фактичних шлюбних стосунках, від яких мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05 січня 2017 року, де у відомостях про батька дитини зазначений [PERSON] . Відомості про оспорювання ним батьківства в матеріалах справи відсутні (а.с.7). Як вказувала позивач, що не спростовано жодними доказами з боку відповідача, незадовго після народження дитини стосунки між сторонами було припинено. Малолітній [PERSON] залишився проживати з нею за адресою: [ADDRESS] , де вони й значаться зареєстрованими. Вказані обставини також підтверджуються наданим позивачем актом з місця мешкання від 21 жовтня 2021 року, засвідченим підписами сусідів та депутатом Вишнівської селищної ради, та довідками про реєстрацію місця проживання (а.с.12, 15, 16). Відповідач з ними не проживає, дійсне його місцезнаходження їй не відоме, жодного зв`язку з моменту припинення стосунків вони не підтримують. Як слідує з довідки №2 від 22 жовтня 2021 року (а.с.13), малолітній [PERSON] відвідує Вишнівський заклад дошкільної освіти «Ромашка» Вишнівської селищної ради Дніпропетровської області. Батько дитини - [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає. Таким чином, встановлені судом обставини, підтверджені обсягом наявних доказів в своїй сукупності, суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідача життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім його малолітньої дитини, фактичне умисне самоусунення від виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування їх виконанням. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. Як слідує з положень ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.15, п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Згідно з висновком служби у справах дітей Виконавчого комітету Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 27 жовтня 2021 року №21/21, затвердженим рішенням Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 29 жовтня 2021 року №97 (а.с.8-10, 11), позбавлення батьківських [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON] є доцільним. Крім того, у висновку зазначено, що [PERSON] є громадянином Азербайджанської Республіки, в м. Кривому Розі Дніпропетровської області проживав без реєстрації, після року сумісного проживання з [PERSON] зник, залишивши їх з сином самими. Фактичне його місцезнаходження, місце проживання та контактні дані не відомі. У контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Так, суд погоджується із зазначеними висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ним батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з його боку піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не прийняття участі в її вихованні. При цьому, така поведінка [PERSON] є винною та свідомою. Судом беззаперечно встановлені обставини, які свідчать про самоусунення відповідачем від виконання батьківських обов`язків та відсутність інтересу до життя та майбутнього сина, якого він залишив без батьківського піклування у віці декількох місяців з народження. Провівши аналіз ставлення відповідача до сина, пасивне відношення до нього протягом усього часу з моменту народження, відсутність тенденції до виправлення, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення його батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п.48 рішення від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п.65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини». Отже, в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з його боку піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не прийняття участі в її вихованні, матеріальному забезпеченні. При цьому, така поведінка відповідача очевидно та безсумнівно є винною та свідомою. Судом беззаперечно встановлені обставини, які свідчать про самоусунення відповідачем від виконання батьківських обов`язків та відсутність інтересу до життя та майбутнього сина. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених [PERSON] вимог та можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни його поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для її позбавлення батьківських прав з переосмисленням його ставлення до дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 908 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved