Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Позивачка в особі представника - адвоката Вак Ольги Володимирівни звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та виділ житлового будинку, господарських будівель та споруд в натурі, посилаючись на наступні обставини. З 7 лютого 1987 року позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 13 жовтня 2020 року, згідно рішення Яготинського районного суду Київської області, розірвано. Під час спільного проживання в шлюбі ними було набуте наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] ; автомобіль ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] , автомобіль ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] , автомобіль ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] . Після розірвання шлюбу у сторін виник спір щодо володіння вищевказаним спільним майном, а тому позивачка вимушена звернутися до суду з вимогою про виділ житлового будинку в натурі, а також про визнання права власності на частину транспортних засобів. Будинок, який перебуває у власності сторін по справі, є одноповерховим, загальною площею 86,40 м. та складається з наступних кімнат: передпокою « 1-1, площею 15,10 кв.м., кухні № 1-2, площею 9,10 кв. м., ванни № 1-3, площею 5,20 кв.м., житлової кімнати № 1-4, площею 9,60 кв.м., житлової кімнати № 1-5, площею 9,60 кв.м., житлової кімнати № 1-6, площею 22,40кв.м., житлової кімнати № 1-7, площею 15, 40 кв.м. Біля будинку знаходяться господарські будівлі і споруди, а саме: погріб з шийкою «Б», 1991 року побудови, сарай «В», 1991 року побудови, сарай «Г», 1991 року побудови, убиральня «Д», 1991 року побудови, огорожа № 2, ворота з хвірткою № 3, хвіртка № 4, колодязь № 5, вимощення № 1. На замовлення позивачки судовим експертом [PERSON] було виготовлено висновок експерта №08-ЕД/2020 від 04.01.2021,згідно якого було запропоновано три варіанти поділу житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, а також встановлення порядку користування земельною ділянкою за 2 варіантом експертизи. Крім того, згідно записів земельно-кадастрової книги за № 235 за адресою [ADDRESS] облікується земельна ділянка площею 0,25 га, яка призначена для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. З висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 04.01.2021 вбачається, ринкова вартість Ѕ частини житлового будинку,з господарськими будівлями, які [PERSON] просить виділити в натурі, що становить 203849,50 грн. Просила суд поділити в натурі житловий будинок [ADDRESS] мвж позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] - передавши позивачу по справі - [PERSON] - у власність наступні приміщення: передпокій №1-1, площею 15, 10 кв.м., кухню № 1-2, площею 9,10 кв.м, ванну №1-3, площею 5, 20 кв.м, житлову кімнату №1-7, площею 15,40кв.м., вхідний ганок №1. Загальна площа приміщень складає 44,80 кв. м. Крім того виділити наступні господарські споруди: погріб з шийкою «Б», Ѕ частину сараю «В», сарай «Г», ј частину огорожі № 2, ворота з хвірткою № 3, Ѕ частину вимощення №6. Припинити між сторонами спільну сумісну власність на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,25 га., яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS] , а саме виділити [PERSON] земельну ділянку площею 1250 м. кв., що обмежена лініями розподілу, які проходять по точках 1-2-3-4-5-28-29-30-31-32-33-34-35-36-37-38-39-40-41. Судові витрати покласти на відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2021 року обрано головуючого суддю [PERSON] Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 26.03.2021 відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. 13.08.2021 року на адресу суду від представника [PERSON] адвоката - Лісового Анатолія Володимировича надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про поділ майна подружжя та виділ житлового будинку, господарських будівель та споруд в натурі, яка обґрунтована тим, що З 7 лютого 1987 року позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання в шлюбі ними було набуте наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] та був оформлений на відповідачку. Дійти згоди щодо порядку користування житловим будинком не можуть. Просив об`єднати зустрічний позов з первісним та визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частину житлового будинку який розташований за адресою: [ADDRESS] виділивши йому в натурі Ѕ частину будинку відповідно до плану, наступні кімнати: передпокій №1-1, площа 15,10 кв.м., кухня №1-2, площа 9,10 кв.м., ванна №1-3, площа 5,20 кв.м, житлову кімнату №1-7, площа 15,40 кв.м, вхідний ганок №1. Загальна площа становить 44,80 кв.м. З господарських будівель та споруд Ѕ частина погреба з шийкою (літ. Б), Ѕ частину сараю (літ. В), Ѕ частину сараю (літ. Г), ј частину огорожі (літ.№2), ворота з хвірткою (літ.3), Ѕ частину вимощення (літ. №6). Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Визначити порядок користування земельною ділянкою площею 0,25 га., яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та порядок користування земельною ділянкою площею 0,29 га. яка призначена для ведення особистого селянського господарства. Ухвалою суду від 18 серпня 2021 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та виділ житлового будинку, господарських будівель та споруд в натурі, об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та виділ житлового будинку, господарських будівель та споруд в натурі. Ухвалою суду від 18.08.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 108 від 27.09.2021 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку з відставкою судді [PERSON] , згідно рішення Вищої ради правосуддя, зроблено повторний розподіл справи та призначено головуючого суддю Кисіль О. А. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 01.10.2021 дану справу було прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30.06.2022 року дану справу призначено до судового розгляду. Судом в рамках розгляду даної цивільної справи було здійснено запит до Територіального сервісного центру № 3241 (смт. Баришівка Київської області вул.. Польова, 3 стосовно відомостей про власника транспортних засобів за номерними знаками: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . (а.с.90) 14 квітня 2021 року за вх. № 2927/21 судом отримано інформацію з Територіального сервісного центру № 3241 про власників вищевказаних транспортних засобів. (а.с.92-95), з котрих вбачається, що власником транспортних засобів з державними номерами [NUMBER] , [NUMBER] - є [PERSON] , а власником транспортного засобу [NUMBER] - є [PERSON] . В судовому засідані представник позивача первісні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, враховуючи, що сторону позивача вслаштує 2 варіант розподілу будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою без спільних у користуванні земельних ділянок, а також враховуючи факт того. що позивачка є жінкою, та їй тяжче облаштувати переобліднання. З врахуванням викладеного заперечували проти зустрічного позову. Відповідач та його представник в судовому засіданні просив відмовити у первісному позові та задовольнити зустрічний позов, зазначивши. діти можуть допомогти позивачці у відповідних переобладнаннях. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши сторін по справі, суд вважає, що первісний та зустрічний позов підлягає до часткового задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, з копії паспорта [PERSON] [INFO] , зареєстрована за адресою с. Богданівка (а.с.11-12). Відповідно до копії ехнічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , вбачається, що власником даного будинку являється [PERSON] загальна площа якого становить 86,40 кв.м., розташований на земельній ділянці, з господарськими спорудами та будівлями (а.с. 13-16). Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.17) власником житлового будинку [ADDRESS] , про що наявна копія Витягу про державну реєстрацію прав (а.с.18). Відповідно до копії довідки №12 від 03.03.2021 року (а.с.19) вбачається, що згідно рішення сільської ради № 15-02-VІІ від 27.11.2015 року «Про перейменування вулиць населених пунктів Богданівської сільської ради» житловий будинок за [ADDRESS] має наву адресу: [ADDRESS] . Згідно копії рішення Яготинського районного суду Київської обласі від 13.10.2020 року, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Богданівською сільською радою Яготинського ройону Київської області 07.02.1987 року,актовий запис №02, розірвано, прізвище позивачки після розірвання шлюбу залишено [PERSON] (а.с.20, 114). Відповідно до копії довідки виданої Яготинською міською радою № 13 від 04.03.2021 року, вбачається, що [PERSON] має у користуванні земельну ділянку площею 0,54 га., за адресою [ADDRESS] (а.с.21, 118). Відповідно до відповіді на адвокатський запит, вбачається, що адвокат Вак О.В. зверталася до ТСЦ 3241 про надання інформації на власників транспортних засобів, але було відмовлено у наданні інформації, оскільки відсутня згода третьої особи на обробку персональних даних (а.с.22). З листа та додатків (а.с.92-950) вбачаються на явні власники транспортного засобу. Відповідно до висновку експетра від 04.01.2021 року № 08-ЕД/2020 судовий експерт Кизько О. І. надав три варіанти розподілу будинку з господарськими будівлями та спорудами, та надано три варіанти порядку користування земельною ділянкою площею 0, 25 га., що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с.23-84). Відповідно до копії паспорта [PERSON] [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.112-113). Відповідно до копії ехнічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , вбачається, що власником даного будинку являється [PERSON] загальна площа якого становить 86,40 кв.м., розташований на земельній ділянці, з господарськими спорудами та будівлями (а.с. 115-117). З довідки (а.с.118) вбачається, що за [PERSON] обліковується у користуванні земельна ділянка в [ADDRESS] , згідно записів земельно-кадастрової книги за № 235, площею 0, 25 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0, 29 га для ведення сообистого селянського господарства. Звертаючись до суду з вказаною позовною заявою, позивач [PERSON] просить суд здійснити поділ майна, яке належить на праві спільної сумісної власності подружжю, визнавши за нею 1/2 частину на будинок, з відповідними господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку та припинивши на нього права спільної сумісної власності. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України №16 від 12.06.1998р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою. Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Положення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007р. № 11, визначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Норми ст. ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Однак, з боку сторін по справі жодного належного та допустимого доказу в тому, що спірне майно є особистою власністю одного з подружжя, або придбане в період шлюбу за особисті кошти не спростовано. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Приписами частин 1 та 2 статті 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В постанові від 22 січня 2020 року (№ 711/2302/18) Верховний Суд дійшов висновків, що статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № № 462/518/18, провадження № 61-13422св19. Так, з врахуванням вище викладеного та враховуючи, що під час розгляду даної цивільної справи знайшло своє підтвердження в тому, що вищевказане нерухоме майно було придбано сторонами в період шлюбу за спільні кошти, та даного факту сторони не заперечувал в судовому засіданні, іншого сторонами на надано, навпаки у зустрічному позові відповідач [PERSON] також просив визнати право власності на видялене в натурі приміщення на вказане майно за кожним, тим самим підтвердив рівність часток у майні подружжя, то вимоги позивача [PERSON] в частині здійснення поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за останньою право власності на частину спільного житлового будинку, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та встановлення права користування земельною ділянкою на якій розміщено вказаний будинок, що розташована за адресою: : [ADDRESS] , площею 0,25 га, цільове призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд є такими, що підлягають до часткового задоволення, оскільки слід здійснити виділ в натурі даного будинку відповідно до третього можливого варіанту поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і порядку користуванняя земельною ділянкою призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір , судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України Про судовий збір , у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового ( майнового ) характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial