Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

У вересні 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, що становить 67 001,25 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.03.2019 року Кіровським районним судом м. Кіровограда видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.02.2019 року та продовжуючи до повноліття дитини, тобто до [INFO] . В той же час, станом на 01.07.2021 року відповідач ухиляється від сплати аліментів, зв`язку з чим у нього наявна заборгованість (за період лютий 2019 року - червень 2021 року) у розмірі 67 001,25 грн. Вказує, що спільний син сторін продовжує фактично проживати разом з матір`ю у її помешканні та перебуває на її одноособовому утримані. Загальний розмір неустойки (пені) станом 31.08.2021 року становить 326 140,80 грн. Враховуючи, що розмір заборгованості по аліментами, згідно з довідкою про заборгованість, станом на 01.07.2021 року становить 67 001,25 грн., то сума неустойки (пені) становить 67 001,25 грн. /а.с. 1-9/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.09.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін /а.с. 16-17/. 24.12.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити. Вказав, що підставою стягнення пені є вина особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Заборгованість за аліментами виникла у зв`язку з тим, що відповідачу не було відомо ні про рішення суду щодо стягнення аліментів, ні про відкриття виконавчого провадження, жодних документів на адресу відповідача не надходило. При цьому, відповідач утримував неповнолітнього сина у добровільному порядку без здійснення будь-яких примусових заходів. Вказує, що відповідачу стало відомо про наявність боргу по аліментам під час перетину державного кордону України, а тому 30.08.2021 року вся сума заборгованості була ним сплачена. Вважає, що оскільки відповідачу не було відомо про судове рішення, про відкриття виконавчого провадження, відповідно відповідач не був обізнаний про аліментні зобов`язання, а тому його вина відсутня /а.с. 30-69/. 04.01.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яку просив врахувати при вирішенні справи та позов задовольнити в повному обсязі /а.с. 71-81/. За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 10.03.2022 року витребувано у Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження, яка надійшла на адресу суду 03.06.2022 року /а.с. 95-96, 107-129/. В судове засідання представник позивача на електронну адресу суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву щодо розгляду справи у їх відсутності, вимоги не визнали. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, із наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане 19.11.2003 року Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції /а.с. 9/. 06.03.2019 року Кіровським районним судом м. Кіровограда по справі № 404/1499/19 видано судовий наказ про стягнення із боржника [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.02.2019 року та продовжуючи до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Судовий наказ набрав законної сили 06.03.2019 року, строк пред`явлення наказу до виконання до 07.11.2021 року, судовий наказ видано стягувачу 12.03.2019 року. 18.03.2021 року до Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшла заява [PERSON] про прийняття на виконання зазначеного судового наказу від 06.03.2019 року /а.с. 108,109/. Постановою старшого державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Касьянової Ю.В. від 19.03.2021 року було відкрито виконавче провадження №6489125/ а.с. 111/. Згідно постанов старшого державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Касьянової Ю.В. від 20.07.2021 року накладено арешт на майно, що належить боржнику та встановлено тимчасові обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України; у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно судового наказу №404/1499/19 виданого 12.03.2019 року /а.с. 112, 117, 118/. Станом на 31.08.2021 року заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] (АСВП 6489125) склала 72 749,75 грн., яку останній сплатив згідно квитанції №14 від 30.08.2021 року /а.с. 120, 122/. 03.09.2021 року Фортечним відділом державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перераховано [PERSON] 72 749,75 грн. аліментів від [PERSON] згідно в/д №404/1499/19 від 12.03.2019 року, про що свідчить платіжне доручення №13727 від 03.09.2021 року /а.с. 121/. Постановою старшого державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Касьянової Ю.В. від 31.08.2021 року скасовано тимчасові обмеження у праві виїзду особи з України /а.с. 123/. 25.11.2021 року постановою старшого державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Касьянової Ю.В. виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №404/1499/19 виданого 12.03.2019 року закінчено у зв`язку із закінченням передбаченого строку для даного виду стягнення. Борг по аліментам станом на 07.11.2021 року відсутній /а.с. 128/. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, як вбачається із оглянутих матеріалів цивільної справи №404/1499/19 (номер провадження 2-н/404/72/19) 06.03.2019 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за заявою [PERSON] № 404/1499/19 видано судовий наказ про стягнення із боржника [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.02.2019 року та продовжуючи до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Судовий наказ набрав законної сили 06.03.2019 року, строк пред`явлення наказу до виконання до 07.11.2021 року, судовий наказ видано стягувачу 12.03.2019 року. У матеріалах справи наявний супровідний лист від 12.03.2019 року за вих.№404/1499/19/15187/2019 про направлення [PERSON] копії судового наказу за адресою: [ADDRESS] . Однак, копія судового наказу від 06.03.2019 року, яка направлялась на адресу проживання боржника, повернулась з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». Згідно письмової заяви представник боржника [PERSON] - адвокат Усатенко В.Ю. ознайомився з матеріалами цивільної справи №404/1499/19 (номер провадження 2-н/404/72/19) 11.01.2022 року. Матеріали справи не містять інших доказів дати отримання боржником копії судового наказу Кіровського районного суду м. Кіровограда. Крім того, постановою старшого державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Касьянової Ю.В. від 19.03.2021 року було відкрито виконавче провадження №6489125 з примусового виконання судового наказу №404/1499/19 виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 06.03.2019 року. У матеріалах виконавчого провадження відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення боржнику [PERSON] поштового відправлення, а саме постанови старшого державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Касьянової Ю.В. від 19.03.2021 року про відкриття виконавчого провадження 6489125 з примусового виконання судового наказу №404/1499/19 виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 12.03.2019 року, яке могло би підтвердити той факт, що відповідачу було відомо про відкриття виконавчого провадження. Починаючи з моменту відкриття виконавчого провадження 6489125 19.03.2021року та до його закінчення 25.11.2021 року в матеріалах виконавчого провадження не міститься жодного доказу, який міг би підтвердити отримання [PERSON] поштових відправлень від державного виконавця. Відповідач 30.08.2021 року повністю погасив заборгованість по аліментах. Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 278/725/20 (провадження № 61-690св21). Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вина [PERSON] у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки останній довів, що не знав і не міг знати про існування, як судового рішення про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина, так і виконавчого провадження з приводу стягнення з нього аліментів., а тому підстав для стягнення з [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів немає, а відтак у задоволенні заявлених вимог слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». За таких підстав, приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 6 ст.141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed