Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 09.08.2017 року уклала шлюб з [PERSON] . Спільних дітей від шлюбу не мають. З кінця 2020 року вони з відповідачем спільно не проживають. Жодного спілкування не підтримують. Такі відносини не вважаються сімейним життям, тим більше, що у неї фактично є інше сімейне життя. Отже, шлюб з кінця 2020 року триває між ними лише формально і жодна доцільність у його збереженні відсутня. Спільно нажитого майна не мають і питання про його поділ між ними не виникло. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Коростенським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області 09.08.2017 року, актовий запис № 295. 31.08.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено\~відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась рекомендованими листами за місцем реєстрації відповідача. Одночасно про розгляд справи в спрощеному провадженні повідомлялось шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду. У встановлений строк відзив на позов та будь які клопотання, пов`язані з розглядом справи, не надійшли. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 09.08.2017 року, який був зареєстрований Коростенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 295. Від подружнього життя сторони дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача.

Outcome: approved