Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Вказала, що 20 квітня 2021 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. У них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] в м.Ямпіль Вінницької області. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим, у них виникли непорозуміння та різні погляди на життя, врегулювати та нормалізувати ці стосунки вони не змогли. Після припинення шлюбних стосунків вони не спілкуються. Вона разом із сином проживає за місцем своєї реєстрації з батьками, а відповідач за місцем своєї реєстрації. Спільне життя з відповідачем не складається, немає взаєморозуміння та поваги. На даний час ведення між ними спільного господарства та проживання припинилось. Відповідач належним чином не надає кошти на утримання дитини, не виконує свій обов`язок щодо утримання сина. Відповідач має задовільний стан здоров`я та задовільне матеріальне становище, має на утримання та сплачує аліменти на дитину від попереднього шлюбу, не має непрацездатних батьків, а тому він має змогу утримувати їх дитину в межах визначених законодавством України. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, який було зареєстровано 20 квітня 2021 року Ямпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис №31. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з часу подання до суду позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Стягувати з відповідача на її користь понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву вх.№5723 від 19.10.2022 року про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі обставини та визначенні відповідно до них правовідносини. \~ \~ \~ \~Із досліджених судом письмових доказів, які є у справі встановлено, що 20 квітня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Ямпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис №31. Позивач після одруження прізвище [PERSON] змінила на [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.8). Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] (копія довідки про реєстрацію місця проживання особи)(а.с.6). Вивчивши надані матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: Як вбачається зі\~ч.2 ст. 104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.2\~ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась \~даним правом та звернулась до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати\~шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб позивач своє прізвище «[PERSON] » змінила на прізвище «[PERSON] ».\~Не ставить\~питання про\~зміну їй\~прізвища на\~дошлюбне,\~ а\~тому суд\~має підстави\~залишити прізвище\~позивача[PERSON] . Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати неповнолітніх дітей. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач не надає коштів на утримання свого неповнолітнього сина, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільної дитини. \~ Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. \~ \~ \~ \~Відповідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд констатує, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі, не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч.2 ст.186 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище неповнолітньої дитини, яка є здоровою та у певній мірі матеріально забезпеченою. Матеріальне становище платника аліментів, який працездатний, але офіційно не працює, має на утриманні дитину, не має на утриманні непрацездатних батьків, так як ніхто із сторін про це не заявив, враховуючи його стан здоров`я, суд має підстави для стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Приймаючи до уваги вимоги діючого законодавства, а також встановлені по справі обставини, розмір прожиткового мінімуму, який встановлений на даний час, можливість відповідача працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання сина, суд приходить до висновку про задоволення даної позовної вимоги в повному обсязі. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч.9\~ст.7 СК України\~принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів, який необхідний для забезпечення мінімальних потреби дитини становить 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки позивач звернулась до суду із позовом 20 вересня 2022 року, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 20 вересня 2022 року. Позовні вимоги позивача задоволені повністю, судові витрати,\~понесені позивачем\~і документально\~підтверджені,\~за правилами\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України\~покладаються на\~відповідача. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору за заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів, а тому у порядку ч.6 ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 992\~грн.\~40\~коп.\~За заявлену позовну вимогу про розірвання шлюбу, позивач здійснила оплату судового збору у сумі 992\~грн.\~40\~коп.,\~а тому\~за правилами\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України\~суд покладає\~понесені позивачем\~судові витрати\~на відповідача. З копії договору про надання правової допомоги № 41 від 19.09.2022 року встановлено, що позивач [PERSON] та адвокат Снітко В.А. уклали договір про надання професійної правничої (правової) допомоги (а.с.9). Розмір гонорару обґрунтовано детальним описом наданих послуг та виконаних робіт адвокатом, їх вартість при наданні правової допомоги №41 від 19.09.2022 року (а.с.10). З квитанції №41 від 19.09.2022 р. встановлено, що [PERSON] здійснила оплату адвокату Снітку В.А. щодо надання послуг професійної правової допомоги у загальній сумі 3500 грн.(а.с.11). З урахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеним здійснення позивачами оплати професійної правничої допомоги у розмірі 3500 грн. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне на підставі ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати в сумі 3500 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. \~\~\~

Outcome: approved