Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою до відповідача [PERSON] про виселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2021 року позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 10.12.2021 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди квартири [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору, позивач зобов`язався передати відповідачу, а останній зобов`язався прийняти у строкове платне користування квартиру [ADDRESS] , загальною площею 55,60 кв.м. та сплачувати орендну плату. Позивач умови договору оренди виконав у повному обсязі, а відповідач зобов`язання за договором не виконав, не сплатив орендну плату, відмовляється від погашення наступних платежів. 28.01.2022 року відповідачу особисто вручено вимогу про добровільне виселення з квартири протягом 3-х днів з дня отримання вимоги. Проте відповідач вимогу проігнорував, добровільно з квартири не виселився, чим продовжує порушувати права позивача та не дозволяє вільно користуватися власним майном. На підставі викладеного, позивач просить виселити відповідача з квартири [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.05.2022 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.08.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. До суду надійшла заява від позивача [PERSON] відповідно до якої, просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник позивача - адвокат Яценко Я.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставити, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Письмові матеріали справи містять заяву про визнання позову. Відповідно до якої, просив суд розглянути та задовільнити заяву про визнання позову без його участі. Вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 288308291 від 03.12.2021 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована на праві власності за [PERSON] підстава для державної реєстрації - договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 694, виданий 03.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. (а.с.9). З письмових матеріалів справи вбачається, що 10.12.2021 року між [PERSON] - орендодавцем та [PERSON] - орендар, укладено договір оренди квартири [ADDRESS] (а.с.10-11) (надалі Договір). Відповідно до п. 1.1 Договору у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендареві, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування житлове приміщення (квартиру), що є предметом Договору та зобов`язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату. Згідно п. 1.2 Договору, квартира, що передається в оренду, знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Положенням п. 3.1 Договору передбачено, що квартира, що передається в оренду, повинна бути передана Орендодавцем та прийнята орендарем протягом 3 днів з дня підписання цього договору. На виконання п. 3.2 Договору позивач посилається на відмітку про отримання ключів 10.12.2021 року, проте суд вказаний довід сприймає критично, оскільки - позбавлений можливості ідентифікувати особу, яка отримала ключі. Відповідно до п. 4.1. Договору - строк оренди квартири за цим договором становить 6 місяців з моменту підписання цього договору. Згідно п. 5. 2 Договору орендна плата сплачується орендарем не пізніше 10 числа кожного наступного місяця. Згідно п. 10.2 строк цього договору починає свій перебіг з 10.12.2021 року та закінчується 10.06.2022 року. Пунктом 10.5 Договору передбачено, що у разі невиконання орендарем вимог передбачених п. 5.2 договору протягом 14 днів, на 15 день цей договір вважається розірваним, а орендар зобов`язується звільнити квартиру та передати ключі орендодавцю протягом 3 днів з дня отримання вимоги про виселення. Позивач, як на підставу задоволення позову, посилається на невиконання відповідачем умов договору оренди квартири [ADDRESS] та вказує на несплату [PERSON] орендної плати, яку він повинен був здійснити до 10.01.2022 року. Письмова вимога позивача про виселення складена 28.01.2022 року та вручена відповідачу особисто, про що свідчить розписка (а.с.12). Позивач вказуючи на порушення його права в частині невиконання умов п. 5.2 договору оренди квартири [ADDRESS] , проте позовна заява не містить відповідної вимоги. Позивач, просить суд виселити відповідача з квартири [ADDRESS] . Стаття 15 ЦК України, регламентує, що кожна особа, права якої порушено, не визнано або оспорено має право на захист такого права. Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Статтею 16 ЦК України визначено захист цивільних прав та інтересів судом. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Способом захисту порушеного суб`єктивного права [PERSON] обрано зобов`язання не чинити йому перешкоди у користуванні його власності та виселення особи яка не правомірно проживає в його власності, відтак, позивач в силу положень статті 12 ЦПК України зобов`язаний довести порушення його прав дійсністю проживанням та перешкодами у користуванні квартирою саме відповідачем [PERSON] . Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Отже, матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про проживання або будь-якого зафіксованого належними органами факту користування відповідачем квартирою за адресою: [ADDRESS] . За відсутності бодай одного випадку реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача діями відповідача, відсутніми є й підстави для задоволення позову. Доводи позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативних дій з боку відповідача, відсутні конкретні реальні порушення прав позивача користуванням квартирою за адресою: [ADDRESS] відповідачем. Крім того, у позовній заяві, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вказана адреса відповідача - [ADDRESS] . На виконання вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України суд повідомляв відповідача про день та час судового засідання за адресою вказаною позивачем. Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, відповідач поштову кореспонденцію з суду отримав особисто 25.05.2022 року (а.с.24), 07.10.2022 року за адресою [ADDRESS] . А відтак, суд критично ставиться до заяви відповідача про визнання позову, оскільки, надана заява не підтверджує факт про порушення прав позивача з боку відповідача. Крім того, заява відповідача [PERSON] про визнання позову, в якій вказано його адресу реєстрації, направлена ним поштою, а на конверті «відправник» вказано також адресу [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження фактичного проживання відповідача [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Встановивши, що позивачем не доведено порушення його прав, свобод та інтересів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-81 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача. На підставі викладеного, куруючись ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed