Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

25 серпня 2022 року до суду надійшла зазначена позовна заява, в якій позивач, посилаючись на статті 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 04 лютого 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 06. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 лютого 2004 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 06. Під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення позивача до суду стало те, що з 2014 року позивач та відповідач проживають окремо, відтоді не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Надання терміну на примирення є недоцільним, оскільки між сторонами протягом восьми років відсутні шлюбні відносини. Спору про місце проживання дитини та її матеріальне забезпечення між позивачем та відповідачем немає. На момент звернення з цим позовом до суду спір з приводу майна, що належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, що набуте ними за час перебування у шлюбі, відсутній. Ухвалою судді від 09 вересня 2022 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд на 03 жовтня 2022 року. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, часу і місце судового засідання повідомлений належним чином, в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. У позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала та просила задовольнити. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 04 лютого 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 04 лютого 2004 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, про що 04 лютого 2004 року складено відповідний актовий запис за № 06. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] (а.с.5, 20). Позивач та відповідач зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області на ім`я [PERSON] , та копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 02 квітня 2004 року Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області на ім`я [PERSON] ( а.с.4, 18-19). Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема статтями 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року. Таким чином, зареєстроване місце проживання позивача та відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території України, а сторони являються громадянами України. Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 142 від 14.02.2017 [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа, адреса зареєстрованого місця перебування якої: [ADDRESS] ( а.с. 22). Як вбачається зі змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду стало те, що з 2014 року позивач та відповідач проживають окремо, відтоді не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у частині першій статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, [PERSON] , [INFO] (син позивача та відповідача) станом на момент розгляду справи досяг повноліття ( а.с. 5). Як видно зі змісту позовної заяви, спір з приводу майна, що є спільною сумісною власністю сторін, на момент розгляду справи між позивачем та відповідачем відсутній. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У поданій до суду заяві відповідач просила залишити їй прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] ( а.с.17). Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанцією АТ «Укрпошта» № 1078671365 від 15.08.2022 позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок. Враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то, виходячи зі змісту статей 141- 142 ЦПК України, на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 496 гривень 20 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved