Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

Представник заявника [PERSON] адвокат Кушнеренко Ігор Вікторович звернувся до Уманського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту народження на окупованій території, в обґрунтування вказавши, що неможливо здійснити реєстрацію народження дитини, яка народилась на тимчасово окупованій території АР Крим у [PERSON] , яка не укладала шлюб з батьком дитини відповідно до законодавства України, оскільки медичне свідоцтво установленої форми про народження або медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу та висновок про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, які б надавали змогу провести державну реєстрацію народження дитини, у заявниці відсутні. Крім того, оскільки Заявниця не укладала шлюб, то відповідно до ч.1 ст.135 СК України, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень слід проводити за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Факт народження дитини підтверджується медичним свідоцтвом про народження де матір`ю вказана [PERSON] , а також виписним епікризом на ім`я [PERSON] , які не відповідають вимогам законодавства України оскільки видані органами на тимчасово окупованій території, діяльність яких вважається незаконною. За таких обставин встановлення факту народження дитини за рішенням суду потрібне з метою отримання свідоцтва про народження відповідно до вимог чинного законодавства України. Просить суд встановити факт народження [INFO] [PERSON] у м. Ялта, Автономна Республіка Крим, батьками якого є: мати громадянка України [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та батько громадянин України [PERSON] (запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводити відповідно до ч.1 ст.135 СК України). Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від представника заявника адвоката Кушнеренко І.В. на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просить суд справу слухати у його відсутність та у відсутність його довірителя, заяву просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Уманського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, згідно якої не заперечують проти встановлення факту народження в порядку ст.317 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши процесуальну позицію сторін, викладену у заявах, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. Згідно положень ч.3 ст.284 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до п.7 ч.1\~ст.315 ЦПК України, суд вправі встановити факт народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.1\~ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що заявник [PERSON] , відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Подільським РВ ГУДМС України в місті Києві 17.02.2017, є громадянкою України, яка згідно відмітки в паспорті зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] в м. Ялта АР Крим у [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується документами, виданими на тимчасово окупованій території України, а саме: медицинское свидетельство о рождении ГБУЗ РК «Ялтинский родильный дом» серии 35 № 030957 від 24.10.2021 (мовою оригіналу), відповідно до якого у м.\~Ялта Крымматір`ю вказана [PERSON] , яка народила дитину\~ хлопчика; а також копією выписной эпикриз (мовою оригіналу) від 21.10.2021 на ім`я [PERSON] , який видано ГБУЗ РК «Ялтинский родильный дом» відносно новонародженого Гостіщевачоловічої статі. \~ \~ \~ \~Згідно ч.4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Відповідно до приписів ч.2 ст.1 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі Закон № 1207-VII) Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Згідно п.7 ч.1 ст.1- 1 Закону № 1207-VII тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1207-VII визначено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях. Згідно ст.9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою вищезазначеної статті, є недійсними і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Пунктом 2 частини 1 Глави ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154/5 від 22.11.2007 року, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації окремих актів\~цивільного стану є: медичний висновок про народження, медичне свідоцтво про народження; в)\~медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу; медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.п.10, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт народження особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Вказані вище нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту народження на тимчасового окупованій території України, що унеможливлює державну реєстрацію народження дитини в позасудовому порядку. Відповідно до ч.2\~ст.319 ЦПК України\~рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Суд, оцінюючи в якості доказів: медичне свідоцтво про народження, видане «Ялтинский родильный дом» серії [NUMBER] від 24.10.2021, відповідно до якого у м. Ялта Крим [PERSON] народила дитину\~ хлопчика; а також виписний епікриз від 21.10.2021 на ім`я [PERSON] , який видано ГБУЗ РК «Ялтинский родильный дом» відносно новонародженого Гостіщевачоловічої статі, які видані на тимчасово окупованій території України, враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст.ст.26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Аналогічна позиція відображена у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За таких підстав надані до суду медичне свідоцтво про народження видане «Ялтинский родильный дом» серії [NUMBER] від 24.10.2021 де матір`ю вказана [PERSON] , а також виписний епікриз ГБУЗ РК «Ялтинский родильный дом» на ім`я [PERSON] відносно новонародженого Гостіщевачоловічої\~статі,\~ [INFO] , суд визнає належними і допустимими\~\~доказами на підтвердження факту народження [PERSON] , [INFO] у м. Ялта, смт. Масандра, Автономна Республіка Крим, що є тимчасово окупованою територією України, визначеній такою відповідно до законодавства. Вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також те, що встановлення факту народження породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт народження, тому, на думку суду, є всі підстави для задоволення заяви та встановлення факту народження дитини. Встановлення факту народження дитини необхідно для здійснення державної реєстрації народження в органах ДРАЦС та отримання свідоцтва про народження дитини. Разом з цим судом враховується, що оскільки заявник [PERSON] не укладала шлюб з батьком дитини, то слід застосувати положення ч.1 ст.135 СК України, згідно яких при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved