Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

21 лютого 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного Товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконним і скасування наказу №22-к від 21.01.2022 року про звільнення [PERSON] з посади провідного інспектору теплової інспекції АТ «Криворізька теплоцентраль» на підставі ст.38 КЗпП України, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також витрат на правничу (правову) допомогу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 06.11.2020 року наказом №287 від 05.11.2020 року він прийнятий на посаду провідного інспектору теплової інспекції АТ «Криворізька теплоцентраль», одночасно із поданням заяви про прийняття на посаду, посадові особи АТ «Криворізька теплоцентраль» змусили Позивача написати і заяву про звільнення, однак у заяві позивач не ставив свій підпис, а також дату складання та дату звільнення. З 20.01.2022 року по 11.02.2022 року позивач перебував на лікарняному про що повідомив своїх безпосередніх керівників телефоном. Однак 26.01.2022 року поштовим зв`язком останній отримав від відповідача лист в якому містився наказ №22-к від 21.01.2022 року про його звільнення з посади провідного інспектору теплової інспекції АТ «Криворізька теплоцентраль» на підставі ст.38 КЗпП України. Позивач вважає даний наказ незаконним та протиправним та просить суд його скасувати, поновити себе на займаній посаді провідного інспектору теплової інспекції АТ «Криворізька теплоцентраль» та стягнути середній заробіток за чим вимушеного прогулу, а також витрати на правничу (правову допомогу). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 28.02.2022 року позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача сплатити судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 04.04.2022 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 29.09.2022 року відмовлено у задоволені клопотання представника Відповідача про зупинення провадження у справі. \~ \~ \~ \~Розгляд справи неодноразово відкладався з різних підстав, сторони обмінялись всіма заява по суті спору та надали всі наявні у них докази у справі. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили його задовольнити, із підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно [PERSON] 21.01.2022 року було звільнено на підставі наказу №22-к з посади провідного інспектору теплової інспекції АТ «Криворізька теплоцентраль» на підставі ст.38 КЗпП. Представник також зазначив, що йому невідомо було, що [PERSON] перебував на лікарняному з 20.01.2022 року. Разом із тим, вважає наказ повністю законним та таким, що був прийнятий в межах та в спосіб визначений законом, оскільки позивач особисто подав заяву через канцелярію про своє звільнення за власним бажанням. На підставі вищевикладеного просив Суд у позові відмовити повністю. Судом досліджено надані сторонами докази та встановлено такі обставини: \~ \~ \~ \~06.11.2020 року наказом №287 від 05.11.2020 року [PERSON] прийнятий на посаду провідного інспектору теплової інспекції АТ «Криворізька теплоцентраль». Згідно наданої позивачем довідки, з 20.01.2022 року по 11.02.2022 року позивач перебував на лікарняному. 26.01.2022 року поштовим зв`язком позивач отримав від відповідача лист в якому був наказ №22-к від 21.01.2022 року про його звільнення з посади провідного інспектору теплової інспекції АТ «Криворізька теплоцентраль» на підставі ст.38 КЗпП України. Підставою звільнення позивача стала заява від 21.01.2022 року про його звільнення за власним бажання із зазначенням дати звільнення з 21.01.2022 року, що співпадає із датою складання даної заяви. 28.01.2022 року на підставі заяви позивача відомості про підроблення посадовими особами відповідача заяви про його звільнення були внесені до ЄРДР за №12022041730000149 за ч.1 ст. 358 КК України. Станом на 29.09.2022 року судом встановлено, що в кримінальному провадженні №12022041730000149 за ч.1 ст. 358 КК України ще триває досудове розслідування, жодній особі не повідомлено про підозру. В судовому засіданні позивач зазначив, що дійсно писав таку заяву про своє звільнення, однак під примусом посадових осіб відповідача та вказує про те, що в своїй заяві не зазначав дату її складання та дату з якої просив його звільняти і, взагалі, звільнятись із займаної посади не бажав. На підтвердження цього останнім було надано висновок судово-почеркознавчої експертизи від 01.06.2022 року у кримінальному провадженні №12022041730000149, внесеного до ЄРДР за ч.1 ст. 358 КК України. Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 01.06.2022 року у кримінальному провадженні №12022041730000149, внесеного до ЄРДР за ч.1 ст. 358 КК України підпис у заяві про звільнення [PERSON] проставлений та належить [PERSON] , але дата складання заяви про звільнення та дата з якої звільнити [PERSON] проставлена не [PERSON] , а іншою особою. Отже, фактично свідчення позивача повністю узгоджують із даною експертизою, оскільки, як зазначав останній, дати складання та дати звільнення позивач в своїй заяві не ставив та до канцелярії дану заяву не подавав. Разом із тим, Суд звертає увагу, що предметом експертного дослідження в рамках кримінального провадження №12022041730000149, внесеного до ЄРДР за ч.1 ст. 358 КК України є заява [PERSON] про його звільнення за власним бажанням, що є фактично підставою звільнення позивача та є предметом розгляду даної судової справи. Про це й не заперечував представник відповідача. Тому, керуючи постановою Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17, Суд вважає даний доказ належним та допустимим доказом у справі. Також, Суд звертає увагу, що в заяві про звільнення [PERSON] дата реєстрації документу в канцелярії відповідача є 18.01.2022 року, а при цьому дата складання даної заяви 21.01.2022, що фактично бути не може, оскільки спочатку особа складає та підписує заяву, а вже потім реєструє її в канцелярії. Довідками наданими позивачем разом із позовною заявою та складеними і підписаними самим відповідачем, серденя кількість (норма робочих днів на місяць) становить 22 робочі дні, а середньоденна заробітна плата становить 1071,36 грн. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. \~ \~ \~ \~Як з`ясовано при розгляді справи позивач хоча і складав заяву про своє звільнення із займаної посади, однак не ставив дати звільнення та дати складання такої заяви, більше, того, дата реєстрації заяви [PERSON] в канцелярії АТ «Криворізька теплоцентраль» про його звільнення, передує даті її складання, що є не логічним та незрозумілим для Суду, окрім того, датою складання даної заяви є дата перебування позивача на лікарняному, що в сукупності, разом із експертним дослідженням, свідчить про її підробку. \~ \~ \~ \~Суд, також звертає увагу, що відповідно до ст. 38 КзПП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. При цьому підстав звільняти позивача в день складання заяви відповідачем надано не було. За таких обставин суд вважає, що звільнення [PERSON] відбулося з порушенням вимог закону, а саме ст. 38 КЗпП України. Наказ №22-к від 21.01.2022 року про звільнення [PERSON] з посади провідного інспектору теплової інспекції АТ «Криворізька теплоцентраль», є незаконним, а тому підлягає скасуванню і поновленню позивача на роботі на посаді провідного інспектору теплової інспекції АТ «Криворізька теплоцентраль» з дати звільнення. За правилами частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до абз. 3, 4 п. 2. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України№100від 08лютого 1995року (далі Постанова № 100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Постанови № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Довідками наданими позивачем разом із позовною заявою та складеними і підписаними самим відповідачем, серденя кількість (норма робочих днів на місяць) становить 22 робочі дні, а середньоденна заробітна плата становить 1071,36 грн. Враховуюче, що позивачем у судовому засіданні зазначалось про те, що за період лікарняного з 20.01.2022 по 11.02.2022 року йому було виплачено всі розрахунки, а тому Суд керуючи принципом розумності, об`єктивності та справедливості вважає за доцільне стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу не з дати звільнення, а з дати закінчення лікарняного, тобто з 12.02.2022 року по 03.10.2022 року. Так, Судом розраховано, що кількість робочих днів у лютому 2022 року становила 11 робочих днів, у березні 23 робочих дні, у квітні 21, у травні 22, у червні 22, у липні 21, у серпні 23, у вересні 22, у жовтні 1, а всього 144 робочих дні вимушеного прогулу. Отже, сума, що підлягає стягненню з відповідача за час вимушеного прогулу становить 144 дні*1071,36 грн., та дорівнює 154275,84 грн. без урахування податків, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою у розумінні чинного законодавства. Середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнутий за рішенням суду на підставі ст. 235 КЗпП України підлягає сплаті у повному обсязі, без утримання податків та інших обовязкових платежів, оскільки не є заробітною платою в розумінні ст. 94 КЗпП України. Заробітна плата\~це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Оскільки Позивач з вини Відповідача не працював та не отримував заробітну плату, відповідно до ст. 235 КЗпП України на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Оскільки судом задоволено позовні вимоги позивача, слід вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно з частинами 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з вимогами ч. ч. 1 3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, вмотивоване тим, що заявлені витрати на правову допомогу не підтверджені належним чином та є завищеними. Суд частково погоджується з твердженнями сторони відповідача про те, що заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу, підлягають зменшенню. Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу є обгрунтованим. У зв`язку із задоволенням позову, враховуючи заперечення відповідача, витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому стягненню із відповідачів на користь позивача, а саме в розмірі 8250 гривень 99 копійок що є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову, та відповідають критеріям розумності та пропорційності Крім цього, з відповідача слід стягнути судовий збір за частину позовних вимог, що стосуються стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 992 гривень 40 копійок.

Outcome: approved