Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.05.2001 вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 18.10.2021 був розірваний. В шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу ними був куплений автомобіль марки Nissan Kubistar, 2004 року випуску, який був оформлений на її ім`я, проте перебуває в користуванні відповідача. Зазначає, що відповідно до висновку експерта середньоринкова вартість ідентичного, технічно-справного автомобіля Nissan Kubistar, тип кузова пасажирський В, 2004 року випуску, колір білий, ідентифікаційний номер [NUMBER] складає 79\~193, 82 грн. Оскільки автомобіль належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності, частки в якій вважаються рівними, позивач бажає отримати компенсацію вартості її частки у праві спільної сумісної власності, домовитися з відповідачем про поділ майна їм не вдалося. За таких обставин, посилаючись на ст.ст. 69, 70, 72 СК України, ст.ст. 325, 368, 372 ЦК України, позивач просить суд поділити набуте за час шлюбу майно, а саме автомобіль марки Nissan Kubistar, тип кузова пасажирський В, 2004 року випуску, колір білий, ідентифікаційний номер [NUMBER] , виділивши даний автомобіль відповідачу, зі стягненням з відповідача на її користь компенсації вартості її частки в спільному майні подружжя в розмірі 39\~596, 91 грн (а.с. 1 2). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 05.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 26). Відповідач, на підставі ст. 178 ЦПК України, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що права позивача не були порушені. Зазначає, що дійсно перебував з позивачем в зареєстрованому шлюбі, в якому в них з позивачем народились двоє дітей, та оскільки подружні відносини між ними не склалися, їхній шлюб було розірвано. Вказує, що він не погоджується з вказаною позивачем вартістю автомобіля на даний час, він не має можливості виплачувати грошову компенсацію позивачу, оскільки він виплачує аліменти на їхню неповнолітню дочку, а також на його утриманні перебуває повнолітня дочка, яка продовжує навчання. Крім цього, він постійно винаймає квартиру, так як власного житла не має, на що йдуть значні кошти, та єдиним джерелом доходу є заробітна плата. Відповідач також вказує, що спірним автомобілем він не користується і позивач в будь-який час може його забрати, виплативши йому грошову компенсацію за належну йому частину автомобіля. Згоди на продаж автомобіля та розподіл коштів між ними позивач не надає (а.с. 46 47). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30.06.2022 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.\~61). В судове засідання учасники справи не з`явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Королюк О.В. в судове засідання не з`явились, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позов підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак попередньо подав суд заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, раніше поданий відзив по справі підтримує та просить врахувати його при винесенні рішення, просить відмовити в задоволенні позову. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Згідно копії рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.10.2017, між сторонами було укладено шлюб 12.05.2001, який було розірвано даним рішенням суду (а.с. 7 8). Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.10.2020 було залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, з яким позивач звернулася в суд 23.09.2019 (а.с. 10). Відповідно до довідки ТСЦ № 0543 Регіонального сервісного центру у Вінницькій області МВС України від 07.05.2019 № 31/2/0543-184, згідно бази даних національної автоматизованої інформаційної системи МВС України станом на 07.05.2019 за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб «Nissan Kubistar», 2004 року випуску, білого кольору та транспортний засіб «Opel Ascona» 1987 року випуску, сірого кольору (а.с. 11). Згідно висновку експерта ВВ КНДІСЕ за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 567/20-21 від 12.02.2020, встановлено наступні ідентифікаційні ознаки об`єкту дослідження: транспортний засіб марки та моделі «Nissan Kubistar», 2004 року випуску, колір білий, тип пасажирський-В, об`єм двигуна 1461 см3, ідентифікаційний номер [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; згідно вказаного висновку середньоринкова вартість ідентичного, технічно-справного автомобіля Nissan Kubistar, тип кузова пасажирський В, 2004 року випуску, колір білий, ідентифікаційний номер [NUMBER] , станом на момент проведення даної експертизи складає 79\~193, 82 грн (а.с. 12 16). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] за [PERSON] 02.08.2012 зареєстровано транспортний засіб Nissan Kubistar, номер шасі (VIN) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску (а.с. 17). Згідно наданого витягу з Єдиного державного реєстру МВС України, за [PERSON] 02.08.2012 зареєстровано транспортний засіб Nissan Kubistar, 2004 року випуску, та 27.11.2010 зареєстровано транспортний засіб Opel Ascona, 1987 року випуску (а.с. 18). Оцінивши наявні докази в їх сукупності, достатності та взаємозв`язку, суд враховує наступне. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1\~ст. 61 СК України). Згідно\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначено у ч. 1\~ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно\~ч. 1 ст. 70 СК України,\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2\~ст. 71 СК України). Згідно ч. 4\~ст. 71 СК України\~присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі\~виділу частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~кожного із\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними,\~законом або\~рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364\~цього Кодексу. Частинами 1 та 2\~статті\~\~364\~\~ЦК України\~визначено, що\~\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України). Судом встановлено, що автомобіль марки «Nissan Kubistar», 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зареєстрований за [PERSON] в період шлюбу з відповідачем, є спільним майном колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] , що сторонами в заявах по суті справи не оспорюється, тому кожен із сторін має право на 1/2 частку в праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль. Також суд встановив, що спірний автомобіль знаходиться у володінні саме відповідача [PERSON] , про що відповідач зазначає у своєму відзиві на позовну заяву (абз. 3 а.с. 47), в якому вказано, що відповідач спірним автомобілем не користується та позивач в будь-який час може його забрати, сплативши йому грошову компенсацію за належну йому частку автомобіля. Зважаючи на те, що спірний автомобіль знаходиться у володінні відповідача [PERSON] ,\~\~а позивач згодна\~\~одержати\~\~від відповідача\~\~матеріальну компенсацію за належну\~\~їй частку автомобіля, суд\~\~приходить до висновку,\~\~що\~\~вказаний автомобіль підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення відповідачу спірного транспортного засобу з визнанням за ним права власності на цей автомобіль, із стягненням з відповідача на користь позивача 1/2 частини його вартості. Щодо заперечень відповідача про відсутність можливості сплатити грошову компенсацію за частку автомобіля, суд не визнає вказані доводи в якості вагомої підстави для відмови у виділенні автомобіля у власність відповідача та стягнення з нього на користь позивача 1/2 частини його вартості та зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 по справі № 209/3085/20, висловила правову позицію, згідно якої \~\~згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. […] Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. […] Крім того, Велика Палата Верховного Суду констатувала помилковість висновку суду про те, що стягнення на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя становитиме для відповідача надмірний тягар. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини. Невідповідність вартості автомобіля, вказаної позивачем, його вартості на даний час відповідачем не доведено жодним доказом, відповідач не заявляв клопотання про проведення у справі судової авто-товарознавчої експертизи для визначення вартості автомобіля, при цьому позивач вважає, що вартість автомобіля відповідає вартості, визначеної висновком експерта ВВ КНДІСЕ за результатами проведення судової авто-товарознавчої експертизи № 567/20-21 від 12.02.2020, згідно якого ринкова вартість автомобіля марки «Nissan Kubistar» 2004 року випуску, становить 79\~193, 82 грн. Будь-які докази на спростування такої вартості автомобіля в матеріалах справи відсутні. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31)). Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом поділу вказаного майна подружжя в порядку виділення такого майна у власність відповідачу та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частки позивачки у праві спільної сумісної на вказаний автомобіль. Зокрема, позивачка звернулася до суду з метою поділу неподільної речі - автомобіля, що перебуває у спільній сумісній власності, який набутий за час перебування у шлюбі з відповідачем. Єдиним варіантом вирішення такого спору позивач вважає відмову від її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль і отримання від відповідача грошової компенсації за цю частку. Спору про поділ іншого автомобіля - "OPEL ASCONA" - у сторін немає, оскільки жодних вимог щодо нього та обставин його використання сторонами не заявлено та не повідомлено. Відомості про наявність у сторін інших спорів щодо поділу набутого у шлюбі спільного сумісного майна відсутні. Тому суд вважає можливим ефективний захист прав позивачки у межах цієї справи. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім іншого належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, оскільки судом задоволено позовні вимоги позивача, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати зі сплати судового збору (а.с. 3). Згідно ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України,\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Суд враховує, що в позовній заяві позивачем вказано попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, який складається з суми сплаченого судового збору та витрат на підготовку позову до суду в розмірі 1\~000 грн, та оскільки позивачем не надано документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу, суд не стягує з відповідача вказані витрати, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved