Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут Сумипроект» (далі ТОВ «Інститут Сумипроект»), мотивуючи вимоги тим, що він з 16 серпня 2017 року по 06 січня 2022 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи на посаді заступника директора, а 06 січня 2022 року був звільнений з роботи за угодою сторін. Зазначає, що з січня 2020 року по 06 січня 2021 року він не отримував заробітну плату, з вказаного приводу неодноразово звертався до керівництва підприємства за отриманням інформації стосовно виплати заробітної плати, однак, не отримував відповіді на задані питання. Зазначає, що за час знаходження у трудових правовідносинах відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 144\~818\~грн 18\~коп. Крім того, за весь період трудових правовідносин він не перебував у щорічній відпустці, тому ним здійснено розрахунок компенсації за невикористану щорічну відпустку з 16\~серпня 2017 року по 06 січня 2022 року, що становить 27244 грн 42 коп. Вказує, що в день звільнення 06 січня 2022 року відповідач письмово не повідомив його про нараховані належні суми при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст.\~116 КЗпП України. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 172\~062\~грн 60\~коп. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 травня 2022 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 22\~червня 2022\~року. 22 червня 2022 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 18 липня 2022\~року у зв`язку з неявкою представника відповідача в судове засідання. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 липня 2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 серпня 2022 року призначено судове засідання на 27 вересня 2022 року. В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Відповідач ТОВ «Інститут Сумипроект» правом на відзив не скористалося. У призначений до судового розгляду час представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 16 серпня 2017 року працював в ТОВ «Інститут Сумипроект» на посаді заступника директора, після чого 06 січня 2022 року був звільнений з роботи за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 3). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2020 року по 1 квартал 2022 року сума нарахованого доходу ТОВ «Інститут Сумипроект» у вигляді заробітної плати становить 105983\~грн 44\~коп., а сума виплаченого доходу за цей же період цим же товариством становить 23113 грн 42 коп. (а.с. 34-37). Отже, сума нарахованої, але не виплаченої відповідачем заробітної плати позивачу за період з 1\~кварталу 2020 року по 1 квартал 2022 року становить 82 870 грн 02 коп. (105983,44 грн 23113,42\~грн). Відповідно до статті 43\~Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно вимог статей 94, 97, 115\~КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, ураховуючи обставини того, що станом на день звільнення [PERSON] з роботи заробітна плата йому виплачена не була, а також дослідивши надані позивачем відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2020 року по 1 квартал 2022 року, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у сумі 82\~870\~грн 02 коп. Що стосується заявленого у позові розміру заборгованості по заробітній платі в сумі 144\~818\~грн 18\~коп., то він не підтверджений належними та допустимими доказами, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Водночас, позовні вимоги про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Зокрема, матеріали справи не містять даних стосовно визначеної умовами трудового договору тривалості щорічної відпустки, обставин ненадання позивачу щорічних відпусток та кількості днів невикористаної щорічної відпустки, а наведений розрахунок розміру її компенсації не відповідає вимогам законодавства. При цьому, в ухвалі суду від 18 липня 2022 року позивачу вказувалось на недоліки позовної заяви та відсутність доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, однак позивач у заяві від 27 липня 2022 року вказав про те, що доказів він не може надати, оскільки їх у нього немає (а.с. 33). Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено частково, а саме: на 48,16 % (82870,02 грн * 100 % / 172062,60 грн), тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 828 грн 66 коп. (1% від 172062,60\~грн = 1720,63 * 48,16\~%), ураховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial