Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі-АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення з відповідачів, як спадкоємців померлої [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 06 травня 2014 року у сумі 5359,76 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 06 травня 2014 року між ПАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 5800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом останньої у Анкеті-заяві від 06 травня 2014 року. Укладення договору між сторонами повністю відповідає вимогам ч.1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. В даному випадку таким формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на офіційному сайті позивача. Своїм підписом у заяві позичальник підтвердила свою згоду із запропонованими умовами майбутнього договору про надання банківських послуг на запропонованих позивачем умовах та засвідчила той факт, що вона повністю ознайомлена із умовами кредитування, які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких [PERSON] при укладенні договору надала згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а також погодилася на право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. В редакції Умов та правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року, сторони дійшли згоди, що в разі порушення зобов`язань щодо погашення кредиту, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісію, на умовах, передбачених цим договором, однак позичальник взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків не виконала, у результаті чого станом на [INFO] виникла заборгованість за кредитом у розмірі 5359,76 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту. [INFO] [PERSON] померла. У відповідності до вимог ст.1281 ЦК України позивачем 23 лютого 2021 року була направлена претензія кредитора до Яремчанської міської державної нотаріальної контори, з відповіді якої, отриманої 22 березня 2021 року позивачу стало відомо, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». 06 липня 2021 року банк направив відповідачам, які на момент смерті проживали разом із боржником та в силу вимог ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, лист-претензію про погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 06 травня 2014 року, яка залишена без відповіді. Із врахуванням наведеного позивач змушений був звернутись до суду із вказаним позовом, який просить задовольнити та стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №б/н від 06 травня 2014 року у сумі 5359,76 грн. та 2481,00 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 12 квітня 2022 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03 червня 2022 року підготовче провадження у вказаній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляду справи у відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час судового розгляду повідомлялися належним чином. Відзиву на позовну заяву до суду не подали. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 06 травня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та отримала кредитну картку. Як вбачається із даної заяви, відповідач погодилася з тим, що ця Анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що 06 травня 2014 року [PERSON] було встановлено кредитний ліміт - 5800,00 грн., з 27 березня 2019 року кредитний ліміт було зменшено до розміру 5400,00 грн., з 03.07.2020 року кредитний ліміт становить - 0,00 грн. Згідно довідки банку, на підставі кредитного договору №б/н від 06 травня 2014 року [PERSON] отримала наступні кредитні карти: № [NUMBER] , дата відкриття - 06 травня 2014 року, термін дії-10/17; № [NUMBER] , дата відкриття-07 липня 2017 року, термін дії-07/21; № [NUMBER] , дата відкриття-24 листопада 2017 року, термін дії-07/21. Розрахунком заборгованості та випискою по банківському рахунку [PERSON] підтверджується факт отримання останньою кредитних коштів та користування ними. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 28 листопада 2021 року становить 5359,76 грн., з яких: 5359,76 грн. - заборгованість за тілом кредита; 5359,76 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн.-заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 грн.- нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Яремчанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 26 червня 2020 року. 23 лютого 2021 року за вих. №SAMDNWFC00003427419 позивач направив на адресу Яремчанської міської державної нотаріальної контори претензію кредитора про включення кредиторських вимог банку на загальну суму 5359,76 грн. до складу спадщини померлої [PERSON] . Листом від 11 березня 2021 року за вих. №75/02-14 Яремчанська міська державна нотаріальна контора повідомила позивача про те, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі претензії кредитора від 23 лютого 2021 року була заведена спадкова справа 26/2021 від 11 березня 2021 року. Станом на 11.03.2021 року заяв від спадкоємців про прийняття спадщини або відмови від неї до нотаріальної контори не надходило. Наведене підтверджується наданими на запит суду матеріалами спадкової справи №26/2021 року, заведеної Яремчанською міською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] 06 липня 2021 року позивач за вих. №SAMDNWFC00004527419 направив на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] лист-претензію про погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №б/н від 06 травня 2014 року у розмірі 5359,76 грн., яка залишена останніми без відповіді. З наданих позивачем копій паспортів громадянина України серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , вбачається, що відповідачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] , а саме: [PERSON] -з 09 березня 1988 року, [PERSON] -з 12 серпня 1989 року. Зазначене підтверджується інформацією, що надійшла на запит суду з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Івано-Франківській області. Відповідно до довідки, наданої ЦНАП виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області за №12/1684 від 14 вересня 2022 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . До правовідносин, що виникли між сторонами суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст.530 ЦК України передбачено, що у разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з положенням ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Виходячи з умов кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] у вигляді Анкети-заяви від 06 травня 2014 року, підписаної позичальником, беручи до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачами, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд приходить висновку, що до стягнення на користь позивача підлягає заборгованість за вказаним кредитним договором, що включає в себе заборгованість за простроченим тілом кредиту. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Згідно з ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). За правилами ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Так, згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту не припиняються, а входять до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємців померлого боржника. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. Положення ст.1281 ЦК України не встановлюють певного порядку пред`явлення вимог кредитора і мають на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця. Якщо спадкова справа у жодного нотаріуса на момент звернення не відкрита, кредитор вправі звернутись до будь-якого нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тобто до нотаріуса нотаріального округу за останнім місцем проживання померлого. В такому випадку нотаріус відкриває спадщину за заявою кредитора, оскільки п.п.2.1 п.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5(надалі-Порядок) визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Таким чином, пред`явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців через нотаріуса не суперечить положенням ч.2 ст.1281 ЦК України. Разом з тим, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Як встановлено судом, позивач дізнавшись про смерть позичальника [PERSON] 23 лютого 2021 року направив до Яремчанської міської державної нотаріальної контори претензію кредитора на підставі якої була заведена спадкова справа №26/2021, що підтверджується наявними у справі копіями матеріалів спадкової справи. З наведеного слідує, що АТ КБ «ПриватБанк» заявило претензію кредитора до спадкоємців померлого боржника у строк, передбачений ч.2 ст. 1281 ЦК України. У досліджених судом матеріалах спадкової справи відсутні заяви спадкоємців [PERSON] про прийняття чи відмову від прийняття спадщини, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, згідно із ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відповідно до положень ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Таким чином, хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Оскільки, після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Виходячи з наведеного відповідачі, як спадкоємці померлого позичальника [PERSON] , які на момент смерті проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем та в установлений ст.1270 ЦК України строк не заявили про відмову від прийняття спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину, у силу вимог ст.ст.1281, 1282 ЦК України зобов`язані задовольнити вимоги кредитора у межах вартості успадкованого ними майна і відсутність у них свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Матеріали справи не містять інформації про обсяг та вартість майна, успадкованого відповідачами після смерті [PERSON] . Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц зазначив, що враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна, а тому покладення обов`язку доказування наведених обставин на сторону позивача суперечить вимогам процесуального закону та є безпідставним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання жодного разу не з`явилися, заперечень щодо заявлених позовних вимог та відзиву на позов не подавали. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та вважає, що вони підлягають до задоволення у повному обсязі шляхом стягнення з відповідачів, як спадкоємців померлого боржника [PERSON] у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №б/н від 06 травня 2014 року у розмірі 5359,76 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2481,00 грн., у рівних частках по 1240,50 грн. з кожного.

Outcome: approved