Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позивачу [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] . Окрім позивача, у зазначеному будинку також зареєстрований [PERSON] , який був зареєстрований на час придбання будинку та не являється родичем позивача. Відповідач понад 10 років не проживає у будинку. Фактичне місце проживання відповідача позивачу не відоме, речей відповідача у будинку немає. [PERSON] не несе витрати на утримання будинку, не сплачує комунальні платежі, факт його реєстрації у належному позивачу будинку створює для неї перешкоди у користуванні своїм майном, зокрема, позивач не може оформити житлову субсидію на оплату комунальних послуг. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки реєстрація відповідача у зазначеному будинку не дає їй змоги у повній мірі розпорядитися власним житлом. Позивач про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 05.01.2022 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Згідно копії договору купівлі-продажу від 29.01.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кібальнік О.Ф., будинок [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Зазначене підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.01.2021 року № 242415584. Згідно довідки, виданої квартальним комітетом №4, від 28.12.2021 року вих. №603, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , але не проживає з 25.10.2011 року. Згідно акта про непроживання від 28.12.2021 року, складеного головою квартального комітету № 4 за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] і затвердженого Управлінням дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований, але не проживає з 25.10.2011 року. Особистих речей [PERSON] у будинку не виявлено. ОЦІНКА СУДУ Аналізуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки позивач є власником будинку, відповідач, який не являється членом сім`ї власника будинку, не проживає у будинку без поважних причин тривалий час, факт непроживання відповідача у будинку підтверджується наданими позивачем доказами. Факт реєстрації відповідача у належному позивачеві житлі фактично перешкоджає реалізації прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. НОРМИ ПРАВА Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-IV встановлено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого Протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Реєстрація відповідача у помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу у реалізації її права власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. У зв`язку із задоволенням позову, згідно ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у сумі 908 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved