Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду з позовною заявою до АТ «Українська Залізниця», в якій просять стягнути з відповідача на їхню користь по 200 000, 00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди кожному. Стислий виклад позиції сторін. В обгрунтування позовних вимог представник позивачів покликається на те, шо 13.06.2021 на переїзді залізничної станції Бориничі, локомотив 2М62-0999, сполученням (Харків - Рахів), під керуванням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на [PERSON] , яка від отриманих травм померла. 14.06.2021 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021141130000387 та розпочато досудове розслідування. Власником локомотиву 2М62-0999, є виробничий підрозділ «Локомотивне депо Львів-Захід», регіональної філії «Львівська залізниця», акціонерного товариства "Українська Залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця"), а [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Львів-Захід», регіональної філії «Львівська залізниця», АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст тепловоза з 28.08.2010 по теперішній час, що підтверджується листом-відповіддю на адвокатський запит від АТ "Укрзалізниця" від 17.09.2021. Позивачі, [PERSON] та [PERSON] - діти загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження позивачів, отже вони втратили рідну матір. Внаслідок смерті матері, позивачі позбавлені можливості отримувати допомогу та підтримку від неї, що відновлені у будь-який спосіб бути не можуть. Крім цього, вони втратили і можливість життєвого зв`язку з матір`ю протягом майбутнього життя. Для позивачів була важливою порада та підтримка матері. [PERSON] - інвалід другої групи з дитинства, що підтверджується її пенсійним посвідченням, їй важко самостійно забезпечувати своє життя, для неї важливим було отримувати фізичну допомогу та моральну підтримку від матері. [PERSON] в селі дуже важко влаштуватися на роботу, та забезпечувати себе самостійно, оскільки їй рекомендована легка підсобна праця з неповним робочим днем, тому її матір, [PERSON] , піклувалася про свою дочку, матеріально забезпечувала, брала на себе всі обов`язки по господарству. Позивачі проживали з матір`ю, спілкувались з нею, та були близькими, крім додаткових зусиль для організації свого життя, вони відчувають страждання та біль пов`язані з втратою рідної матері, можливістю побачити її, та почути материнський голос. Позивачів об`єднували тісні сімейні зв`язки, адже вони проживали разом, проводили разом багато часу, спілкувались, отримували допомогу та підтримку від матері. Смерть, [PERSON] , була різкою та несподіваною для позивачів, адже ніяких передумов її смерті не було, що додає їм моральних страждань. Отже, Позивачі втратили найближчу людину, свою матір, були позбавлені підтримки, любові та допомоги. Вимушені зміни в житті [PERSON] та [PERSON] є дуже тяжкими, вони втратили рідну матір, людину яка їх виростила і виховала, та яку вони безмежно любили. Попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля з боку позивачів не призведуть до позитивних змін в їхньому житті, оскільки вони втратили матір назавжди. Страждання позивачів, пов`язані зі смертю [PERSON] є не "одномоментними", а "триваючими", тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в їхньому житті. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Враховуючи те, що позивачів та загиблу об`єднували тісні стосунки, вони отримували підтримку і допомогу від загиблої, [PERSON] , як інваліду, дуже важко самостійно забезпечувати своє життя, [PERSON] , змушений перекласти на себе всі обов`язки по господарству та матеріальному забезпеченню своєї сестри, а також те, що смерть [PERSON] повністю змінила життя позивачів у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки. У зв`язку із чим позивачі звернулися до суду із даним позовом. 28.02.2022 представником відповідача подано відзив на позов в якому в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] просить відмовити в повному обсязі з наступних мотивів. Жодних доказів, в підтвердження фактів, що стали наслідком тяжких страждань, втрати підтримки та допомоги, як стверджують позивачі - до позовної заяви не додано. Як вбачається з матеріалів позовної заяви 13.06.2021 на переїзді залізничної станції Бориничі, локомотивом 2М62-0999. сполученням Харків Рахів , під керуванням машиніста [PERSON] скоєно наїзд на громадянку [PERSON] , яка від отриманих травм померла. 14.06.2021 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021141130000387 та розпочате досудове розслідування. З матеріалів службового розслідування аварії від 13.06.2021 вбачається, що при слідуванні пасажирського поїзда № 16, вага брутто 840 тонн, кількість осей -52, тепловоз 2М62 № 0999, по головній колії № 1 між стрілочним переводом № 4 та вихідним сигналом ні в межах регульованого, машиністом тепловоза машиністом [PERSON] було помічено людину, яка раптово вийшла на головну колію № 1. Для попередження наїзду машиністом подавались звукові сигнали великої гучності та було застосовано термінове гальмування, проте, через невелику відстань наїзд па громадянку попередити не вдалось. Машиністом тепловоза [PERSON] про даний випадок було повідомлено чергового по станції Бориничі, та негайно викликано карету швидкої медичної допомоги, після приїзду, якої було констатовано смерть потерпілої. Згідно Довідки розшифровки швидкостемірної стрічки поїзда № 16 вага 840 т.52 ос., лок-в 2М62-0999, під управлінням машиніста [PERSON] та - порушень по управлінню автогальм не виявлено. Встановлена швидкість руху по даній колії, згідно наказу № 227-воН/од від 18.04.2017 - 80 км/год. На швидкості 78 км/год. машиністом застосовано екстрене гальмування. Гальмівний шлях склав 620 м при розрахунковому 650 м. Крім цього з матеріалів справи не вбачається чи здійснювались слідчим дії під час досудового розслідування даного випадку версії обставин передбаченої ст. 120 КК України. Також позивачами при оцінці розміру грошового відшкодування завданої дітям загиблої [PERSON] моральної шкоди, не взято до уваги, що Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджено наказом Міністерства транспорту України 19.02.1998 № 54 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 березня 1998 року за № 193/2633 визначають вимоги щодо безпеки громадян при користуванні послугами залізничного транспорту, знаходженні на території та об`єктах залізничного транспорту. Громадяни, які порушують Правила, несуть відповідальність згідно чинним законодавством України. [PERSON] намагалась перейти колію у невстановленому місці, тобто наперед поїзда, однак при наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному у зв`язку. При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Наближаючись до залізничного переїзду, громадяни повинні уважно стежити за світловою і звуковою сигналізацією, а також положенням шлагбаумів. Переходити колії дозволяється тільки при відкритому шлагбаумі. Просить звернути увагу суду на викладену позицію Верховного Суду у постанові від 17.06.2020 по аналогічній справі №439/1213/18-ц, в якій зроблено висновок про те, що Верховний Суд не може погодитись із розміром суми відшкодування позивачем моральної шкоди виходячи з наступного. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки., відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Окрім того, покликаючись на норми пп. «а» пп. 164.2.14 ПКУ щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, зазначає, у разі задоволення (повністю або частково) судом позовних вимог позивачів, і встановлена судом сума буде перевищувати чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати. Відповідачу, як податковому агенту, при виплаті визначеної судом суми моральної шкоди, необхідно буде утримати з такої суми та сплатити в бюджет 18% податку на доходи фізичних осіб та 1.5% військового збору. Відтак, при прийнятті рішення просить врахувати Постанову Тернопільського апеляційного суду від 15.07.2021. в справі № 599/455/20. 15.07.2022 відповідачем подано письмові пляснення в яких зазначено, що як вбачається з Постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2021 у кримінальному провадженні № 12021141130000387 локомотивна бригада локомотива № 2М62-0999 пасажирського потягу сполученням Харків - Рахів 13.06.2021 о 08:57 на перегоні Бориничі - Ходорів під час руху із швидкістю близько 75 км на год, виявивши в безпосередній близькості до залізничної колії особу, яка перебігала залізничну колію та не реагувала на світлові та звукові сигнали залізничного переїзду, а також на звукові сигнали високої гучності локомотиву, з метою уникнення наїзду, застосувала екстрене гальмування та зупинила локомотив в межах розрахункового гальмівного шляху, тобто діяла відповідно до вимог п. 16.38, 16.39 «Правила технічної експлуатації залізниць України». Окрім цього, як вказав суд у подібних правовідносинах у постанові від 14.02.2020 у справі № 532/1374/18 відсутність в особи, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки технічної можливості уникнути ДТП - є непереборною силою, оскільки даному випадку зіткнення джерела підвищеної небезпеки з пішоходом не залежало від нього, при всій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив, проте не міг її відвернути. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках. Як випливає з вищевказаної постанови про закриття кримінального провадження, причиною настання даного випадку, стало порушення [PERSON] «Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54, а зокрема п.2.5, 2.6 яке полягало в тому, що остання грубо порушила заборону пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатись до них на відстань менше п`яти метрів, переходити та перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилось менше ніж 400 м. Жодних реагувань на звукові сигнали високої гучності локомотива з боку [PERSON] не було, що в свою чергу позбавило членів локомотивної бригади можливості уникнути зіткнення з пішоходом, шляхом застосування екстреного гальмування. Крім цього, ззаначає, що з матеріалів справи не вбачається чи здійснювались слідчим дії під час досудового розслідування даного випадку версії обставин передбаченої ст. 120 КК України. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Окремо звертає увагу суду, що станом на сьогодні, враховуючи військову агресію Російської Федерації, АТ «Укрзалізниця» є єдиним та надійним національним перевізником у країні. Вже понад 3 млн. українців вивезено з-під обстрілів, перевезено більше 20 тис. тон гуманітарної допомоги, однак через військові дії втрачена часткова можливість вантажних перевезень, а відтак значні кошти компанії спрямовані на ремонт, евакуацію та вивезення населення з під-обстрілів. Всі можливі кошти товариства йдуть на забезпечення безперебійної стабільної роботи товариства та безкоштовну евакуацію громадян з окупованих територій. Російське повномасштабне військове вторгнення на нашу землю призвело до фактичного закриття портів, через які Україна до того експортувала сільськогосподарську продукцію споживачам усього світу. Закриття портів та сама військова агресія Російської Федерації проти України також призвели до зниження обсягів перевезення вантажних перевезень залізничним сполученням, що у свою чергу спричинило до недоотримання прибутку АТ «Укрзалізниця». Так п.2 постанови КМУ від 3 березня 2022 №193, передбачено, що з метою забезпечення належного функціонування акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - Укрзалізниця» в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», виділити Міністерству інфраструктури 18006 млн. гривень для здійснення Укрзалізницею заходів з безперебійного функціонування залізничного транспорту в умовах воєнного стану в частині закупівель палива та мастильних матеріалів, електроенергії, медикаментів, проведення першочергових аварійно- відбудовних робіт, виплати заробітної плати та забезпечення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану, зокрема на придбання необхідних продовольчих, медичних, санітарно-гігієнічних та промислових товарів. Міністерству фінансів здійснити зазначенні видатки за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету. Укрзалізниця робить всі рейси зі сходу в напрямку заходу України евакуаційними і закриває продаж квитків на них (безкоштовними). Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 01.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 24.02.2022 /а.с.31-33/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.02.2022 у зв`язку з неявкою сторін підготовче засідання відкладено на 18.03.2022/а.с.53/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 18.03.2022 у зв`язку з неявкою сторін підготовче засідання відкладено на 06.05.2022/а.с.98/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 06.05.2022 у зв`язку з заявленим клопотанням про відкладення підготовче засідання відкладено на 31.05.2022/а.с.107/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 31.05.2022 у зв`язку з заявленим клопотанням про відкладення підготовче засідання відкладено на 20.06.2022/а.с.116/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 06.06.2022 клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Доручено Господарському суду Львівської області забезпечити проведення відеоконференції у підготовчому засіданні на 20.06.2022 /а.с. 127-128/. Протокольною ухвалою Жидачівського районного суду від 20.06.2022 оголошено перерву в підготовчому засіданні у зв`язку із заявленим клопотанням про ознайомлення із матеріалами справи/а.с.131-134\\. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 14.07.2022 клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Доручено Господарському суду Львівської області забезпечити проведення відеоконференції у підготовчому засіданні на 19.07.2022 /а.с.146-147/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 19.07.2022 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 04.08.2022 /а.с.163-164/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 01.08.2022 клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Доручено Восьмому апеляційному адміністративному суді забезпечити проведення відеоконференції у судовому засіданні на 04.08.2022/а.с.181-182/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 04.08.2022 клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції залишено без розгляду /а.с.188/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 04.08.2022 у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 08.09.2022 /а.с.189/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 01.09.2022 клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено/а.с.201-202/. Протокольною ухвалою від 08.09.2022 розгляд справи відкладено на 04.10.2022 у зв`язку із заявленим клопотанням /а.с. 204-207/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 30.09.2022 клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Доручено Восьмому апеляційному адміністративному суді забезпечити проведення відеоконференції у судовому засіданні на 04.10.2022 /а.с.214-215/. Розгляд справи по суті відбувся 04.10.2022 за участі представника позивачів адвоката Таргонія В.М. та представника відповідача [PERSON] . В судовому засіданні адвокат Таргоній І.С. позовні вимоги підтримав з мотивів наведених у позові та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі покликаючись на мотиви наведені у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.06.2021 виданого виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області [PERSON] померла [INFO] у віці 63 роки про що зроблено відповідний актовий запис № 262 /а.с.13/. Згідно довідки від 14.06.2021 № 262 виданою Ходорівською міською радою [PERSON] померла [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть виконавчого комітету Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області складено відповідний запис № 262 від 14.06.2021 а.с.14/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.01.1997 виданого Чорноострівською сільською радою Жидачівського району Львівської області [PERSON] народилася [INFO] про що зроблено відповідний актовий запис № 3 її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.15/. Згідно до посвідчення державної соціальної допомоги серія [NUMBER] від 16.08.2017 [PERSON] інвалід з дитинства ІІ група/а.с.22-23/. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААВ №871202 виданої Галицькою Міжрайонною МСЕК [PERSON] ІІ група інвалідності з дитинства/а.с.24-25/. Відповідно до свідоцтва про народження від 21.06.1980 виданого Чорноострівською сільською радою [PERSON] народився [INFO] про що зроблено відповідний актовий запис № 22 його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.18/. Згідно акту службового розслідування аварії від 18.06.2021 затвердженим начальником виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» Миклаш А.М., встановлено, що машиністом електровоза був [PERSON] , для попередження наїзду було застосовано термінове гальмування та подавалися звукові сигнали великої гучності. Порушень в управлінні автогальмами вантажного поїзда не виявлено. При огляді тепловоза 2М62 №999 встановлено, що автогальмівне обладнання, сигнали великої та малої гучності в справному стані. Комісія по розслідуванню випадку аварії допущеної 13.06.2021 о 08 год 55 хв на 50 км ПКЗ станції Бориничі встановила, що вини працівників регіональної філії «Львівська залізниця» у даному випадку немає/а.с.71-73/. Згідно письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] від 13.06.2021 [PERSON] слідуючи п. №16 на ст. Бориничі 51 км, 3 пк застосовував термінове гальмування через те, що залізничну колію перебігала літня жінка, яка не реагувала на звукові сигнали. Не вдалося попередити наїзд/а.с.75/. Згідно письмових пояснень Начальника Львівської дирекції залізничних перевезень в добу 13.06.2021 перебуваючи на денному чергуванні о 9 год 56 хв вийшов зустрічати поїзд №16 [PERSON] на переїзді побачив двох жінок, які намагалися перейти колію перед наближаючим поїздом. На сигнали машиніста не реагували. Після застосування машиністом гальм, першій жінці вдалося перейти колію, друга не уникла контакту з поїздом і була смертельно травмована. Після зупинки поїзда, тіло потерпілої знаходилося приблизно 30-35 м від переїзду в сторону Ходорва на першій колії/а.с.76/. Згідно довідки від 13.06.2021 розшифровки швидкостемірної стрічки поїзда №16 вагою 840 т, 52 осей, лок-в 2М62-0999 швидкостемір №58479 дата 13.06.2021 машиніст Самарін, дільниця Львів- Ів. Франківськ, поїзд №16 відправився із станції Львів о 08 год 04 хв. На 51 км 3 пк ст. Бориничі 08 год 57 хв зафіксоване термінове гальмування при швидкості 78 км/год з розрядкою гальмівної мережі до «0»/а.с.77/. Згідно акту огляду тепловоза 2М62-0999 від 14.06.2021 встановлено, що автогальмівне обладнання тепловоза в справному стані; звукові сигнали великої та малої гучності в справному стані; буферні ліхтарі та прожектор справні; дефектів кузова тепловоза не виявлено/а.с.78/. Відповідно до протоколу оперативної наради при в.о. начальника дирекції від 18.06.2021 № 302 випадок травмування сторонньої особи на залізничному транспорті завданий рухомим складом залізничного транспорту, що переміщався згідно вимог розділу ІІ п. 1 6Додатку до положення про класифікацію транспортних подій на залізничному транспорті, що затверджене наказом МІУ від 03.07.2017 № 235 класифікувати як аварію, та згідно пункту 6.4 Тимчасового порядку службового розслідування транспортних подій в Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» віднести за «іншими» /а.с. 79-80/. Згідно акту від 13.06.2021 складеного про те що, по станції Бориничі на переїзді 51 км (50+295) поїздом №16 було скоєно наїзд на людину. Перевіркою було встановлено, що звукова та світлофорна сигналізація працювала справно. Видимість переїзних світлофорів відповідає встановленим вимогам/а.с.83/. Відповідно до протоколу оперативної наради під головуванням заступника начальника локомотивного депо Львів-Захід від 16.06.2021 вина машиніста [PERSON] у випадку транспортної події, допущеної 13.06.2021 під час слідування поїзда № 16 не вбачається/а.с.84/. Згідно повідомлення про нещасний випадок невиробничого характеру на станції Бориничі 13.06.2021 о 08 год 55 хв машиніст поїзда № 16 Харків - Рахів (2М62 №0999 ТЧ-1 Львів- Захід, ТЧМ-1 Самар) на станції Бориничі застосував екстренне гальмування для запобігання наїзду на жінку, яка перед наближенням поїзда переходила через колію №1, на сигнали великої гучності не реагувала. Наїзду уникнути не вдалося, внаслідок чого сторонню жінку травмовано смертельно /а.с.85/. Постановою про закриття кримінального провадження від 30.11.2021 кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №12021141130000387 від 14.06.2021, розпочате за фактом загибелі [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України /а.с.47-50/. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із завданням позивачам моральної шкоди внаслідок смерті їх матері. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Конституції України та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимоги частин 2-5 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц). Відтак, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від наявності його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого. Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації. При цьому, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (с. 2 ст. 1193 ЦК України). Отже, висновок що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самої потерпілої не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець ( джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілої на завдання самому собі цієї шкоди. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд в постанові від 01.12.2021 в справі №127/13341/20. Під час розгляду справи судом не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілої [PERSON] або непереборної сили. Таким чином, оскільки у даній справі не встановлено, що подія зі смертельним наслідком, яка сталася 13.06.2021, стала наслідком умислу [PERSON] чи непереборної сили, тому наявні підстави для відшкодування моральної шкоди дітям загиблої. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у справі № 213/4098/18(провадження № 61-14398св19). Суд приймає до уваги, що сам факт загибелі матері для її дітей за викладених обставин, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених доказів, що смерть [PERSON] сталася внаслідок її необережності, а саме порушення загиблою Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що відсутність вини водія тепловозом закриття кримінального провадження за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини), а в судовому засіданні не було встановлено, що смерть [PERSON] наступила в результаті непереборної сили та умислу потерпілої. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що моральна шкода позивачам завдана смертю їх матері, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачів їм душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті матері у житті позивачів не можливо. При цьому суд враховує, що смерть матері позивачів спричинена також у зв`язку із поведінкою загиблої [PERSON] , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння та переходила колію перед тепловозом, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що хоча потерпіла, перебуваючи в такому стані, очевидно знаючи про небезпечність перебування на пероні залізничного переїзду та не реагуючи на попереджувальні сигнали великої та малої гучності, все ж таки належним чином не усвідомлюла всієї навколишньої обстановки, але певна частини вини у випадку, який стався, є і в діях останньої. Відтак, у даному випадку, суд вважає за доцільне врахувати норми частини 2 статті 1193 ЦК України, згідно якої якщо груба необережність потерпілої сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. При цьому, суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності. Враховуючи те, що завдана позивачам моральна шкода безпосередньо пов`язана з втратою матері, внаслідок чого вони зазнали та продовжують зазнавати душевних страждань, що відобразилось на їх психоемоційному стані, то розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення можливості відновити втрачену психологічну рівновагу та не бути джерелом збагачення останньої за рахунок відповідача. Також, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз. Водночас, у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди суд зважає на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди. Аналізуючи суть самого порушення прав позивачів, беручи до уваги те, що позивачка [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства, враховуючи глибину моральних переживань та душевних страждань, яких зазнали діти загиблої, [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку зі смертю своєї матері, зважаючи на обставини загибелі [PERSON] , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння та переходила колію перед тепловозом, ступінь вини загиблої, а також беручи до уваги, військову агресію Російської Федерації, АТ «Укрзалізниця» є єдиним та надійним національним перевізником у країні, значні кошти компанії спрямовані на ремонт, евакуацію та вивезення населення з під-обстрілів, а всі можливі кошти товариства йдуть на забезпечення безперебійної стабільної роботи товариства та безкоштовну евакуацію громадян з окупованих територій, суд вважає, що грошова компенсація моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, в розмірі по 100 000 грн кожному відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості та буде достатньою для компенсації немайнових втрат, які в інший, не грошовий спосіб, поновити неможливо, та реальною з точки зору виконання судового рішення як складової права на справедливий суд та однієї з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Що стосується доводів відзиву на позовну заяву щодо відсутності підстав для відшкодування шкоди через те, що загибель [PERSON] відбулась внаслідок її власного умислу та ще у стані алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні умислу у діях [PERSON] доведено не було, а перебування в стані алкогольного сп`яніння може слугувати тільки підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, а не у відмові в її стягненні. Також суд не приймає до уваги покликання сторони відповідача на висновки викладені в постанові Верховного суду від 10.04.2020 у справі № 532/1374/18, оскільки предметом розгляду були інші правовідносини. Розподіл між сторонами судових витрат Згідно з пунктом 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 000,00 грн (400 000 х 100% : 200 000 = 50 %; 400 000 : 100% х 50 % = 2 000).

Outcome: partial