Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача АТ «Українська залізниця» та просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.03.2022 по день винесення судового рішення, посилаючись\~на затримку відповідачем виплат на підставі рішення суду від 17.01.2022.\~В обґрунтування вимог зазначив, що з 19.10.2005 року він працював на посаді машиніста електровоза у структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». 28.02.2022 року він був звільнений з займаної посади у зв`язку з переходом на виборну посаду згідно ч.5 ст.36 КЗпП України. 17.01.2022 рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області його позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток з дати звільнення 26.03.2021 року по день винесення судом рішення (17.01.2022 р.) у сумі 121 509,72 грн., моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. та судовий збір в сумі 148,37 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.07.2022 вказане рішення \~суду від 17.01.2022 залишено без змін. 10.05.2022 він звернувся до відповідача з заявою про проведення повного розрахунку у зв`язку із звільненням та виплатою зазначених в рішенні суду сум. Однак, до теперішнього часу відповідач не виплатив йому усіх належних сум. Вважає, що фактично з 01.03.2022 по день винесення рішення утворилась заборгованість за затримку виплати йому належних сум при звільненні, із розрахунку 492,52 грн. середньоденний заробіток. Оскільки відповідачем не проведено повний розрахунок у зв`язку із його звільненням, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 13 червня 2022\~року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до пункту другого частини першої статті 274 ЦПК України, без повідомлення (виклику) сторін. На виконання\~вимог ухвали\~суду,\~представником відповідача\~ [PERSON] \~подано до\~суду відзив\~на позов,\~в обґрунтування\~якого зазначено,\~що невиплата\~всіх належних\~позивачу платежів\~в день\~звільнення відбулась\~внаслідок того,\~що [PERSON] \~скористався своїм\~правом та\~оскаржив рішення\~Довгинцівського районного\~суду м.\~Кривого Рогу\~від 17.01.2022\~у справі\~№211/2214/21.Наразі розгляд\~вказаної справи\~триває.Відтак,\~затримка розрахунку\~з позивачем\~при звільненні\~не пов`язана\~з протиправними\~діями відповідача.Позивач не\~наводить будь-які\~факти щодо\~ймовірних додаткових\~витрат з\~його боку,\~які пов`язані\~з несвоєчасним\~розрахунком з\~ним в\~день звільнення,\~зокрема,\~стягнення з\~нього додаткових\~коштів за\~користування кредитом,\~стягнення інших\~штрафних санкцій\~або припинення\~надання йому\~комунальних послуг\~внаслідок наявної\~заборгованості зі\~сплати таких\~послуг тощо.Відповідач жодним\~чином не\~затримує виплату\~цієї суми,\~а лише\~намагається захистити\~свої права\~шляхом звернення\~до суду\~апеляційної інстанції.Натомість дії Позивача свідчать про його свідоме бажання отримати більшу суму коштів не виконуючи ніякої роботи, а в подальшому повернутись на попереднє місце роботи або на іншу, рівноцінну, роботу. Так, відповідно до ст.118 КЗпП України працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається, після закінчення їх повноважень за виборною посадою, попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації. Відповідно до наказу від 28.02.2022 № 131/ОС позивач звільнений з роботи згідно п.5 ст.36 Кодексу законів про працю України у зв`язку з переведенням на виборну посаду до Первинної профспілкової організації ВПЗ України Криворізького локомотивного депо. Таким чином, позивач, не дочекавшись набрання законної сили рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17.01.2022 у справі № 211/2214/21 штучно створює прецедент, який породжує обов`язок відповідача здійснити відповідні виплати на його користь, а саме: навмисно звільняється з роботи за тією підставою, яка гарантує йому збереження його місця роботи і через деякий проміжок часу звертається до суду із позовною заявою про стягнення коштів за час затримки розрахунку при звільненні. Дії позивача в даному випадку не мають нічого спільного із захистом його порушених прав, а є способом наживи у складний для України та AT «Укрзалізниця» час. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) дійшла висновку, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. З урахуванням викладеного, відповідач вважає за доцільне зменшити розмір своєї відповідальності шляхом відмови у задоволенні позовних вимог або зменшити розмір суми, яка підлягає стягненню на користь позивача до 1 гривні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом та не оспорюється відповідачем, [PERSON] працював на посаді машиніста електровоза в структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». Відповідно до наказу від 28.02.2022 №131/ОС позивач звільнений з займаної посади у зв`язку з переходом на виборну посаду відповідно до ч.5 ст.36 КЗпП України (а.с.5). 17.01.2022 рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 211/2214/21 позов [PERSON] задоволено частково, а саме визнано незаконним та скасовано наказ від 25.01.2021 №116/ОС «Про звільнення [PERSON] », стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток з дати звільнення 26.03.2021 року по день винесення судом рішення (17.01.2022 р.) у сумі 121 509,72 грн., моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. та судовий збір в сумі 148,37 грн. (а.с.18-30). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.07.2022 вказане рішення \~суду залишено без змін. 10.05.2022 року позивач звернувся до начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» Сухопару С.І. з заявою «Про проведення повного розрахунку зі звільненим працівником» (а.с.7). Однак, розрахунок з позивачем за рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2022 року, не здійснений. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за\~конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв`язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~роз`яснив, що за\~статтею 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Верховний Суд у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 1640/3365/18 (адміністративне провадження № К/9901/17624/19) зазначив, що аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Наведена правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 06.02.2020 у справі №806/305/17, від 06.08.2019 у справі №826/9793/18, від 20.02.2020 у справі №821/723/17, від 02.09.2020 у справі №804/7733/16, від 28.01.2021 у справі №240/11214/19. Також, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 було викладено правову позицію, згідно з якою оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Оскільки остаточний розрахунок з позивачем за рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2022, відповідачем не здійснений, суд, враховуючи вищезазначені правові позиції та тривалість порушення, вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за весь період невиплати, та період, протягом якого АТ «Українська залізниця» не виконувало свій обов`язок щодо виплати належних позивачу сум (Постанова Верховного Суду від 19 травня 2022 року у справі № 1640/3365/18 (адміністративне провадження № К/9901/17624/19). Верховний Суд в постанові від 12 червня 2019 року у справі №569/79/18 (провадження №61-44467св18) зазначив, що «установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності». У ході розгляду справи судом установлено, що остаточний розрахунок АТ «Українська залізниця» у день звільнення позивача, а саме 28.02.2022 не проведено, а тому середній заробіток підлягає стягненню за період з 01 березня 2022 року по день винесення рішення. Таким чином, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати [PERSON] , згідно наданої довідки про доходи від 19.05.2022 за №19, в розмірі 492,49 грн., та періоду з 01.03.2022 по 30.09.2022, що складає 128 робочих днів, сума середнього заробітку за час затримки виплат становить 75843,46 грн. (154 днів * 492,49 грн.). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивачем не заявлено вимогу про відшкодування судового збору в сумі 992,40 грн., сплачений ним за подання позовної заяви, тому, сплачена сума судового збору покладається на позивача.

Outcome: approved