Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

Комунальне підприємство «Водоканал» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації,\~вказавши в заяві, що\~відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , користується послугами КП «Водоканал», але оплату за воду та послуги каналізації не здійснює, у зв`язку з чим, за період з 01.01.2013 року по 31.03.2019 року утворилась заборгованість у сумі 14068,81 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1921 грн. Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року, позовні вимоги задоволені і стягнуто з стягнуто з [PERSON] заборгованість по оплаті послуг з водопостачання і водовідведення за період 01.01.2013 року по 31.03.2019 року в розмірі 14068 грн. 81 коп., та судовий збір у розмірі 1921 грн. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2022 року, заочне рішення від 30.10.2019 року, скасоване і справа призначена до розгляду в порядку спрощеного\~позовного провадження з викликом сторін. 11.08.2022 року, до суду від представника позивача надійшли письмові додаткові пояснення, у яких, окрім іншого вказано, що за адресою: [ADDRESS] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , який був оформлений на ім`я відповідача, як на момент звернення КП «Водоканал» до суду, так і станом на сьогодні. За відсутності засобів обліку, нарахування проводяться у відповідності кількості зареєстрованих осіб. Так за адресою: [ADDRESS] , в період 01.01,2013р. по 12.03.2017р. нарахування за послуги з централізованого водопостачання централізованого водовідведення здійснювались згідно з показаннями приладу обліку. У зв`язку із тим, що не була здійснена повірка приладу обліку, встановленого адресою боржника, з 13.03.2017р. нарахування проводились згідно із встановлено нормою, водоспоживання та у відповідності до кількості зареєстрованих, а саме - на п`ятьох осіб. Відповідач не зверталася до КП «Водоканал» із повідомленням про тимчасову відсутність або проживання зареєстрованих осіб за іншою адресою, не надавала підтверджуючих документів. 11.08.2022 року, до суду від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. 11.08.2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому вказано, що заборгованість з 01.01.2013 по 08.07.2016 вказана Позивачем у розрахунку складає 1276,91 грн., і не підлягає стягненню із Відповідача з огляду на положення ст. 257 ЦК України. Відповідач з цього приводу звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності. Таким чином, сума 1276,91 грн. із загальної ціни позову не підлягає стягненню із Відповідача. Розрахунок долучений Позивачем до позову не містить вказівки об`єму води, щодо якої надавалися послуги постачання та водовідведення. Будь-які документи з приводу встановлення у Відповідача лічильників холодної та гарячої води у матеріалах справи відсутні, як і відомості про прийом/передачу показань відповідних лічильників. Нарахування за послуги були зроблені за нормами споживання відповідно до кількості осіб проживаючих за адресою: [ADDRESS] . Із розрахунку, що наданий КП «ВОДОКАНАЛ», борг розраховувався виходячи із кількості зареєстрованих осіб - п`ять осіб. Усі п`ять зареєстрованих осіб вважаються споживачами комунальних послуг із водопостачання та водовідведення. Між співвласниками квартири не укладалося жодних правочинів із покладення на [PERSON] відповідальності і обов`язку сплачувати комунальну послугу за усіх співмешканців. Аналогічних угод не укладалося також між Позивачем і Відповідачем. Виходячи із нарахування боргу по кількості зареєстрованих осіб, кожен співвласник несе відповідальність за себе. Таким чином, кожен із співвласників квартири має зобов`язання сплатити по 2558,38 грн. Ця сума утворюється внаслідок ділення суми боргу 12791,9 грн. на п`ять споживачів. За цих обставин Відповідач визнає заборгованість перед КП «ВОДОКАНАЛ» на суму 2558,38 грн. Різниця між визнаною сумою, та заявленою, не підлягає стягненню із Відповідача виходячи із принципу індивідуальної відповідальності, а також наявністю обов`язку погашення боргу у інших осіб - співмешканців квартири. Просить суд задовольнити позов КП «ВОДОКАНАЛ» до [PERSON] частково, а саме стягнути із Відповідача заборгованість у розмірі 2558,38 грн. У задоволенні іншої частини вимог КП «ВОДОКАНАЛ» до [PERSON] відмовити. 06.09.2022 року, до суду від представника позивача надійшли письмові додаткові пояснення, у яких, окрім іншого вказано, що відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобіганню поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. В разі застосування судом строку позовної давності, він має обчислюватися відповідності до вищезазначених положень. 04.10.2022 року, представник позивача надала письмові додаткові пояснення, у яких вказано, що в червні 2017 року КП «Водоканал» здійснило повернення до бюджету невикористаних сум субсидії по о/р 62901424 за період 01.05.2016-31.04.2017 рр. в розмірі 1140,82 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові і додаткових письмових поясненнях, просила їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідачки частково заперечує проти позовних вимог, вважає, що з відповідачки підлягає стягненню не вся сума. Його клієнтці належить 1\\3 частина квартири. Крім того борг розраховувався на кількість 5 зареєстрованих осіб. Вказав на загальну суму заборгованості по квартирі, враховуючи період строку позовної давності, у розмірі 14629,98 грн. А враховуючи субсидію і п`ять користувачів, сума яка підлягає стягненню з його клієнтки складає 2926 грн., яку він визнає. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків. Згідно п.5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.\~23,\~24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року, збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал». Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Також відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 29.11.2006 року, витягу про реєстрацію власності на нерухоме майно, [PERSON] з 23.10.2014 року являється власником 1\\3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»\~рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами\~статей 9-11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». За змістом ч. 1, п.2 ч. 2ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до вимог частини другої\~статті 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»: обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування. Частиною 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Тобто, згідно вимог Закону розмір оплати спожитих комунальних послуг визначається виключно двома способами: або за лічильниками або за встановленими нормами споживання. Нарахування за користування послугами водопостачання та водовідведення проводяться виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку, відповідно до кількості осіб проживаючих за вказаною адресою. Нарахування за надані послуги водопостачання та водовідведення, у квартирі здійснювалось згідно з питомою нормою водоспоживання, затвердженою рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.11.2014 року за № 474, №768\~від 01.12.2017 року. Суду не надано підтвердження встановлення у квартирі відповідачів приладу обліку. Також суд зважає на відсутність спору, та документального підтвердження його наявності, з приводу взяття на облік, та повірку квартирного приладу обліку. Будь яких зустрічних позовних вимог, відповідачкою не висувалось. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, за період з 01.01.2013 року по 31.03.2019 року, позивач надав послуги з водопостачання води та водовідведення, з яких не оплаченими залишились послуги на суму 14068,81 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум за кожен місяць, суд приймає його за основу при винесенні судового рішення. Враховуючи викладене, а також те, що зобов`язання з оплати послуг за спожиту воду і послуги водовідведення виконувались неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача заборгованості з оплати за надані послуги. Разом із тим, вирішуючи питання про розмір заборгованості, який належить стягнути на користь позивача, суд вважає можливим з урахуванням заяви представника відповідача від 11.08.2022 року застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. У даному випадку переривання строку позовної давності зі сплати за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення не відбувалось, оскільки протягом спірного періоду взагалі не сплачувались грошові кошти за надані послуги, окрім нарахованої субсидії. Враховуючи те, що з позовом позивач звернувся до суду 09.07.2019 року, відтак, за позовними вимогами за період з 01.01.2013 року по 09.07.2016 року, строк позовної давності сплинув, що є підставою для відмови в позові у цій частині вимог. Також стороною позивача не наведено доказів поважності пропуску строку звернення до суду з позовом щодо частини позовних вимог з 01.01.2013 року по 09.07.2016 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий позивачем і прийнятий судом за основу, у іншій частині спірного періоду, тобто з 09.07.2016 року по 31.03.2019 року, позивачем вказано нарахування на загальну суму 15510,99 грн. За вказаний період нарахована субсидія в 2021,84 грн., повернута субсидія в 1140,82 грн., і таким чином за період з 09.07.2016 року по 31.03.2019 року, субсидія склала суму в 881,02 грн. Таким чином загальна заборгованість за період з 09.07.2016 року по 31.03.2019 року складає 14629,97 грн.( 15510,99 грн. - 881,02 грн. = 14629,97 грн.). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи межі заявлених позовних вимог, які становлять суму меншу ніж встановлену судом, суд вважає, що заборгованість за надані позивачем послуги, за період з 09.07.2016 року по 31.03.2019 року, складає 14068,81 грн. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг закріплений також у статті 162 Житлового кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] з 23.10.2014 року являється власницею 1\\3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Суд враховує те, що сторонами не надано підтвердження того, що особовий рахунок № [NUMBER] відкрито на ім`я [PERSON] відповідно до її частки у праві власності на квартиру, і оплата за послуги позивачу була нарахована тільки в межах її частки. Оскільки [PERSON] є власником 1/3 частини квартири, то з неї слід стягнути заборгованість за надані послуги в сумі 4689,6 грн.( 14068,81 грн./3=4689,6 грн.) Статтею 360 ЦК України\~передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial