Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. 05 травня 2020 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернувся представник позивача Фізичної особи-підприємця [PERSON] , адвокат Самійленко Петро Миколайович з позовною заявою до [PERSON] «про відшкодування збитків в порядку регресу», в якій просить суд стягнути з відповідача, [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] (р/р [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 320649) завдані збитки в порядку регресу у розмірі 6757 (шість тисяч сімсот п`ятдесят сім) гривень 30 копійок, витрати на правову допомогу у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок та по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок. 2.Позиція сторони позивача. В обґрунтування позову зазначає, що 14.09.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та [PERSON] (далі - Страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5219982. Цей Поліс у відповідності ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було укладено зі зменшенням розміру страхового платежу на 50% відсотків, оскільки Страхувальником є, пенсіонером. У відповідності до умов Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 21013», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 06.08.2016 року приблизно о 17:55 год. на а/ш Т0414 (Єлезаветівське шосе) в м. Кам`янське, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21013», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (далі - Відповідач), та автомобіля «Skoda Fabia» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП ТЗ марки «Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER] , було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17.08.2016 року по справі № 208/5122/16-ц, Відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Страховик ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля марки «Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER] , звернулося до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/5219982 від 14.09.2015року. На підставі страхового акта № ОЦ/007/000/17/0499 від 27.04.2017року, ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 13514 (тринадцять тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн. 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 390 від 10.05.2017 року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав: 13514 (тринадцять тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн. 60 коп. Водночас, ДТП відбулася за участю забезпеченого автомобіля під керуванням Відповідача, що є порушенням умов, передбачених п. 13.2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки ДТП відбулося без особистого керування Страхувальником транспортним засобом. З огляду на це у Відповідача виникло зобов`язання відшкодувати Позивачу завдані збитки в порядку регресу з розмірі 50% сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № АІ/5219982 від 14.09.2015року. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 10 травня 2017 року, що підтверджується платіжним дорученням № 390 від 10.05.2017 року. З метою досудового врегулювання спору, Відповідачеві було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони Відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. 16.03.2020 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір №13/03/2020 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік-яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АІ/5219982 від 14.09.2015року. Враховуючи вказане, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу. Таким чином, Позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України (п.8 ч.2 ст.16), що узгоджується з умовами договору (Полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/5219982 від 14.09.2015 року. Позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, становить 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., що являє собою судовий збір сплачений за подання даної позовної заяви, а також витрати у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп., на оплату послуг адвоката відповідно до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року. Статтею 15 і 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту є зокрема: ч.5) примусове виконання обов`язку в натурі; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. У зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 3. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 05 травня 2020 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернувся представник позивача Фізичної особи-підприємця [PERSON] , адвокат Самійленко Петро Миколайович з позовною заявою до [PERSON] «про відшкодування збитків в порядку регресу» (а.с.1-2). 05.05.2020 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям, справу передано в провадження судді Сушковій Л.І. (а.с.64) 25.05.2020 року ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Сушковою Л.І. відкрито провадження по справі та справу призначеного до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.67-68). 24.06.2020 року Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника, на задоволенні позовних вимог наполягають у повному обсязі не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.70). 20.07.2020 року на офіційну електронну адресу суду Представником позивача подано клопотання про розгляд справи без участі представника, на задоволенні позовних вимог наполягають у повному обсязі не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.77). 02.09.2020 року на офіційну електронну адресу суду Представником позивача подано клопотання про розгляд справи без участі представника, на задоволенні позовних вимог наполягають у повному обсязі не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.82). 14.09.2020 року на офіційну електронну адресу суду Представником позивача подано клопотання про розгляд справи без участі представника, на задоволенні позовних вимог наполягають у повному обсязі не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.85). 03.11.2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям, справу передано в провадження судді Івченко Т.П. у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади (а.с.91). 25.11.2020 року, 24.03.2021 року, 12.05.2021 року, 18.08.2021 року, 06.12.2021 року, 03.06.2022 року та 10.08.2022 року на офіційну електронну адресу суду Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, на задоволенні позовних вимог наполягають у повному обсязі не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с. 92,95, 99, 104, 110, 127\~133). Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином сповіщеним про дату, час та місце судового розгляду, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судові повістки - виклики направлялись відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України, вважається доставленою, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.74,129,139) та на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Як передбачено п.2 ч. 7\~ст. 128 ЦПК України\~у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Положеннями\~ст.174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач будучи повідомленим належним чином про розгляд справи відносно нього, відзиву на позов не подав про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомив. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8\~ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 14.09.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та [PERSON] (далі - Страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5219982, у відповідності ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було укладено зі зменшенням розміру страхового платежу на 50% відсотків, оскільки Страхувальником є, пенсіонером, відповідно до умов Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого ТЗ марки «ВАЗ 21013», д.н.з. [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам (а.с.12,13). 06.08.2016 року приблизно о 17:55 год. на а/ш Т0414 (Єлезаветівське шосе) в м. Кам`янське, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21013», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (далі - Відповідач), та автомобіля «Skoda Fabia» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП ТЗ марки «Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER] , було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку, що підтверджується довідкою № 97516915 від 06.08.2016 р. (а.с.14). Відповідно до Постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17.08.2016 року по справі № 208/5122/16-ц, Відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с.15). Страховик ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, марки «Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER] , звернулося до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/5219982 від 14.09.2015року (а.с.39). На підставі страхового акта № ОЦ/007/000/17/0499 від 27.04.2017року, ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 13514 (тринадцять тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн. 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 390 від 10.05.2017 року. (а.с.53,54) Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 10 травня 2017 року, що підтверджується платіжним дорученням № 390 від 10.05.2017 року. (а.с.54) З метою досудового врегулювання спору, Відповідачеві було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони Відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було (а.с.55). 16.03.2020 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір № 13/03/2020 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік-яких наведений у Додатку №1 до Договору (а.с.5-7,8-11). В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АІ/5219982 від 14.09.2015року (а.с.50,51). Враховуючи вказане, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу, але вимоги Позивача залишені Відповідачем без реагування і задоволення, в добровільному порядку витрати Позивачу не компенсовані. 6. Правові норми застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 10-13 ЦПК України\~- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України\~встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Стаття 89 ЦПК України\~встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України\~передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Правовідносини,\~які виникли\~в даному\~випадку між\~Відповідачем та\~Позивачем,\~спір про\~відшкодування в\~порядку регресу\~витрат,\~пов`язаних\~з регламентною\~виплатою,\~регулюються нормами\~ЦК України,\~та спеціальним\~ Законом\~України «Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно до вимог\~статті 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи підлягає відшкодуванні в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,- незалежно від наявності вини. Відповідно до частини 3\~статті 1193\~ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною 1\~статті 1195 цього кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Відповідно до положень п. 1.3, 1.7, 1.8 ст. 1 Закону № 1961-IV потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно4 правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч.І ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно п.381.1 ст. 381 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначеного договором страхування чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього закону (при укладенні договору страхування зі застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зобов`язана компенсувати страховику 50 % виплаченого відшкодування. В свою чергу п. 13.2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено що, розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхуванням зменшується на 50% відсотків, за умов, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених цьому пункті категорій громадянин України, без`мети надання платних послуг пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Як відомо, транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Водночас, дорожньо-транспортна пригода відбулася за участю забезпеченого автомобіля під керуванням Відповідача, що є порушенням умов, передбачених п. 13.2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки ДТП відбулося без особистого керування Страхувальником транспортним засобом. Судом встановлено, що 06.08.2016 року приблизно о 17:55 год. на а/ш Т0414 (Єлезаветівське шосе) в м. Кам`янське, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21013», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (далі - Відповідач), та автомобіля «Skoda Fabia» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП ТЗ марки «Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER] , було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку, що підтверджується довідкою № 97516915 від 06.08.2016 р. (а.с.14). Відповідно до Постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17.08.2016 року по справі № 208/5122/16-ц, Відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с.15). Страховик ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, марки «Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER] , звернулося до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/5219982 від 14.09.2015року (а.с.39). На підставі страхового акта № ОЦ/007/000/17/0499 від 27.04.2017 року, ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 13514 (тринадцять тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн. 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 390 від 10.05.2017 року. (а.с.53,54) Таким чином у Відповідача виникло зобов`язання відшкодувати Позивачу завдані збитки в порядку регресу з розмірі 50% сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № АІ/5219982 від 14.09.2015року. Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 10 травня 2017 року, що підтверджується платіжним дорученням № 390 від 10.05.2017 року. 16.03.2020 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір №13/03/2020 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік-яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АІ/5219982 від 14.09.2015року. Враховуючи вказане, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову. Статтею 15 і 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту є зокрема: ч.5) примусове виконання обов`язку в натурі; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до частини 1\~статті 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання. Підставою регресного позову є відповідальність заподіювана шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Відповідно до пункту 38.2.1\~статті 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~позивач після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1\~ст.13 цього Закону. Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Регрес - це нове право, що виникає у Позивача внаслідок здійснення платежу. Таким чином, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом. Відповідно до п. 6 статті 82 ЦПК України,, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду-з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII), встановлено, що існує установлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з часу ратифікації 17.07.1997 року в силу статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 4 і п. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положення Цивільного кодексу України не містить обов`язковості пред`явлення претензій (вимог) в даних категоріях справи. Окрім цього, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року №15-рп/2002 «У справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кампус Коттон Клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) «Положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту». \~ \~ \~ \~ Суд з`ясував, що вищевказана сума регламентної виплати була відшкодована уповноваженій особі постраждалого саме позивачами, а не відповідачем. Таким чином, суд дійшов висновку, що ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 13514 (тринадцять тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн. 60 коп., яке Фізичній особі-підприємцю [PERSON] , відступило право вимоги на підставі укладеного Договору № 3/03/2020, що підтверджується вищенаведеними доказами, з огляду на викладене, суд вважає, що вказана сума стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу законна та підтверджена документально, а позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Статтею 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України,\~суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позову до суду, в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Outcome: approved