Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 1. 20.06.2022 року позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. 2. Позов обґрунтований тим, що на даний час квартира є приватизованою, Ѕ належить - [PERSON] та Ѕ належить [PERSON] на праві спільної часткової власності. В кВ. [ADDRESS] зареєстровано шість осіб. Відповідач [PERSON] зареєстрований в даній квартирі. Так, позивачі зазначають, що відповідач більше трьох років не проживає в квартирі, комунальні платежі не сплачує, не отримує кореспонденцію та медичну допомогу за даною адресою, особистих речей у квартирі не тримає. Протягом останніх двох років бере мікрокредити, внаслідок чого кредитори постійно приходять до квартири і вимагають від позивачів сплати за борги останнього. Також до квартири часто приходить дільничний інспектор та представники правоохоронних органів, у зв`язку із розшуком [PERSON] . Так, усі зазначені обставини спричиняють позивачам та членам їх сім`ї незручності у користуванні квартирою, приносять матеріальні збитки та моральні страждання. У зв`язку із вищевикладеним простять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 3.Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 4. Позивачі в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, проти винесення заочного рішення не заперечували. 5.Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений,про причини неявки суду не повідомив. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 7. Позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03.03.1997 р 8. Відповідач по справі зареєстрований за вище вказаною адресою, що підтверджується відповіддю на запит про місце реєстрації. 9. Згідно актів обстеження не проживання особи, відповідач по справі фактично не проживає в належній позивачам квартирі. V. Оцінка суду. А. Загальні принципи. 10. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 11. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1. Чи здійснювалось втручання «згідно з законом»?. 12. За порівняльним аналізом ст.. 383, 391, 405 ЦК України та ст..150, 156 у поєднанні зі ст.. 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення ст.. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру, тощо, від будь-яких оміб, у тому числі осіб, які не були і не є членами його сім`ї. Згідно зі ст.405 ЦК член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, в даному випадку втручання у право відповідача здійснюється згідно з законом. 2. Чи відповідало втручання цілям передбаченим в п.2 ст.8 Конвенції? 13. Позивач, обґрунтовуючи позовну заяву, вказав, що вимоги мотивовані усуненням перешкод у реалізації ним права користування та розпоряджання належного йому нерухомим майном, тобто - метою втручання останнього є захист інтересів власника, що підпадає під виняток передбачений п.2 ст.8 Конвенції. 3. Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним)?. 14. Аналізуючи баланс інтересів між власником майна та відповідачами по справі, суд враховує, що позивачеві належить спірна квартира на праві приватної власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності. Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 15. Відповідачі по справі є колишніми мешканцями даної квартири, а їх проживання в квартирі мало місце як колишніх жильців. Будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось, а відповідно п.8.2 договору купівлі-продажу, продавці квартири зобов`язувалися зняти з реєстрації відповідачів. 16. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням. 17. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належній позивачеві квартирі, об`єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання за ним втрати права на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла - позивача по справі. Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов підлягає задоволенню, а позивачі при зверненні до суду були звільнені від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1 984,8 грн. судового збору

Outcome: approved