Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , (надалі «Відповідач 1»),\~ [PERSON] (надалі «Відповідач 2»),\~ в якому просить суд виділити у приватну власність 1/2 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею по будинку 122,2 м. кв., житловою площею 63,2 м.кв., а саме: - у підвалі приміщення І комора пл. 8,4 м.кв., приміщення II комора пл. 10,1 м.кв.; - на І поверсі приміщення 1-1 коридор пл. 5,6 м.кв., приміщення 1-2 коридор пл. 2,0 м.кв., приміщення 1-3 комора пл. 4,5 м.кв., приміщення 1-4 санвузол пл. 4,3 м.кв., приміщення 1-5 коридор пл. 7,4 м. кв., приміщення 1-6 кухня пл. 11,6 м кв., приміщення 1-7 житлова пл. 31,1 м.кв., приміщення 1-8 коридор пл. 5,1 м. кв., приміщення 1- 9 житлова пл. 11,7 м. кв., приміщення 1-10 житлова пл. 20,4 м. кв.; - з надвірних споруд : огорожа №1 пл. 23,9 кв.м., ворота №2 пл. 3,0 кв.м., огорожа №4 пл. 117,6 кв.м., огорожа №5 пл. 18,1 кв.м. Решту частину у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] виділити у власність відповідачів, [PERSON] , [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивач, який на підставі договору дарування від 9 липня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу\~ Воробчук Т.О., є власником 1/2 частини будинку з відповідною частиною господарських будівель, споруд за адресою: [ADDRESS] , та з 2001 року разом зі своєю\~ сім`єю проживає у вказаному\~ домоволодінні, сплачує комунальні послуги (електролічильник та газовий лічильник окремі від відповідачів), земельний податок, бажає окремо користуватися приміщеннями будинку, господарськими будівлями та спорудами, що належать йому, а тому бажає здійснити виділ в натурі належної йому частки у домоволодінні, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним цивільним позовом. В обґрунтування позовних вимог Позивач покликається на те, що за технічними показниками обидві частини будинковолодіння обладнані окремими виходами і можуть бути виділені в натурі. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачем 1 [PERSON] , на електронну адресу суду подано заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій вона позовні вимоги визнає, посилається на те, що на даний час перебуває за межами України, у зв`язку з чим не має можливості займатися оформленням документів щодо виділу в натурі частини будинковолодіння. Відповідач 2 [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки Суду не сповістив. Відзиву на позов від Відповідача 2 до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.\~ [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частини будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , що набуто ним на підставі Договору дарування від 9 липня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Воробчук Т.О., зареєстровано в реєстрі за №2348 Д. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 10.07.2001 року, реєстровий запис №903, книга №7. Крім того, [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер: 2610100000:24:003:0032 площею 0,0876 га за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІФ №054232 від 19 квітня 2004 року). Як зазначено в позовній заяві, із 2001 року [PERSON] разом з сім`єю проживає у вказаному\~ домоволодінні, несе всі витрати щодо його експлуатації, сплачує комунальні послуги та земельний податок. За відповідачами [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності по 1/4 частині на вищевказане домоволодіння по [ADDRESS] . Тобто, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності є співвласниками нерухомого майна: житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічних документів загальна площа вказаного будинку станом на 08.06.2022 року становить 252, 2 кв. м, розмір житлової площі 122,4 кв. м Як зазначено в позовній заяві, за час користування домоволодінням Позивач та відповідачі самостійно провели розподіл вказаного домоволодіння на дві окремі квартири, а саме: [ADDRESS] у користуванні Позивача, однак документально не провели такого поділу. В подальшому, неодноразові звернення Позивача з проханням письмово оформити цей добровільний розподіл майна, відповідачами залишено без задоволення. Згідно усталеного між сторонами порядку користування домоволодінням, Позивачу [PERSON] належить частина будинку загальною площею 122,2 м. кв., житлова площа якого 63,2 м.кв. та надвірні споруди: огорожа №1 пл. 23,9\~ кв. м., ворота №2\~ пл. 3,0 кв.м., огорожа №4 пл. 117,6 кв.м., огорожа №5 пл. 18,1 кв:, решта об`єктів домоволодіння належать відповідачам. Згідно із Висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №00611 від 08.06.2022 року,\~ виготовленого Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, за технічними показниками будинковолодіння обладнані окремими виходами і можуть бути поділені в натурі. Враховуючи зазначене, зважаючи на відмову відповідачів щодо оформлення поділу домоволодіння у встановленому законом порядку, Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із частиною другою цієї статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №\~ 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20) визначено, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно із частинами першою-третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Так, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, за змістом норми статті 364 ЦК України виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (надалі «Інструкція»). Так, згідно з пунктами 1.2, 2.2, 2.4 цієї Інструкції поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників». Статтею 367 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Виділення в натурі частки нерухомого майна можливе в разі дотримання наступних умов: поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами; виділення в натурі частки об`єкта нерухомого майна, що є спільною власністю, можливе, якщо кожному співвласнику може бути виділено відокремлене приміщення з власним входом; наявність реєстрації земельної ділянки на якій розташований об`єкт нерухомого майна в Державному земельному кадастрі та реєстрації права власності на неї в установленому законом порядку. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (майно є неподільним), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пунктах 6, 7 постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (з наступними змінами та доповненнями), виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту статті 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Звертаючись до суду з даним цивільним позовом, Позивач, як співвласник у праві спільної часткової власності на домоволодіння по [ADDRESS] , бажаючи окремо користуватися приміщеннями будинку, господарськими будівлями та спорудами, що належать йому відповідно до його частки у праві власності та встановленого між співвласниками усного порядку користування домоволодінням, просить виділити йому в натурі 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею по будинку 122,2 м. кв., житловою площею 63,2 м.кв., а саме: - у підвалі приміщення І комора пл. 8,4 м.кв., приміщення II комора пл. 10,1 м.кв.; - на І поверсі приміщення 1-1 коридор пл. 5,6 м.кв., приміщення 1-2 коридор пл. 2,0 м.кв., приміщення 1-3 комора пл. 4,5 м.кв., приміщення 1-4 санвузол пл. 4,3 м.кв., приміщення 1-5 коридор пл. 7,4 м. кв., приміщення 1-6 кухня пл. 11,6 м кв., приміщення 1-7 житлова пл. 31,1 м.кв., приміщення 1-8 коридор пл. 5,1 м. кв., приміщення 1- 9 житлова пл. 11,7 м. кв., приміщення 1-10 житлова пл. 20,4 м. кв.; - з надвірних споруд : огорожа №1 пл. 23,9 кв.м., ворота №2 пл. 3,0 кв.м., огорожа №4 пл. 117,6 кв.м., огорожа №5 пл. 18,1 кв.м. Як зазначено в позовній заяві, між співвласниками будинковолодіння немає спору з приводу порядку володіння та користування спільним майном. Докази, які б спростовували вищевикладене, в матеріалах справи відсутні. При цьому, в матеріалах справи міститься Висновок\~ щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №00611 від 08.06.2022 року, виготовлений Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, за змістом якого: За технічними показниками об`єкт може бути поділений, а саме: … Будинковолодіння [PERSON] : В житловому будинку в підвалі приміщення І комора пл. 8,4 м.кв., приміщення II комора пл. 10,1 м.кв.; - на І поверсі приміщення 1-1 коридор пл. 5,6 м.кв., приміщення 1-2 коридор пл. 2,0 м.кв., приміщення 1-3 комора пл. 4,5 м.кв., приміщення 1-4 санвузол пл. 4,3 м.кв., приміщення 1-5 коридор пл. 7,4 м. кв., приміщення 1-6 кухня пл. 11,6 м кв., приміщення 1-7 житлова пл. 31,1 м.кв., приміщення 1-8 коридор пл. 5,1 м. кв., приміщення 1- 9 житлова пл. 11,7 м. кв., приміщення 1-10 житлова пл. 20,4 м. кв.; Загальна площа по будинку становить 122,2 м.кв., житлова площа 63,2 кв.м. - з надвірних споруд: огорожа №1 пл. 23,9 кв.м., ворота №2 пл. 3,0 кв.м., огорожа №4 пл. 117,6 кв.м., огорожа №5 пл. 18,1 кв.м. За технічними показниками будинковолодіння обладнані окремими виходами і можуть бути поділені в натурі. Адреси новоутвореним об`єктам нерухомого майна присвоюються рішенням Івано-Франківського міськвиконкому. Докази, які б спростовували вищезазначений висновок, в матеріалах справи відсутні. Підстав вважати даний висновок органу бюро технічної інвентаризації неповним, необґрунтованим Суд не вбачає. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Заявляючи вимоги про виділ в натурі частки зі спільного майна, [PERSON] надав суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що такий виділ можливий з технічної точки зору, а також що він буде відповідати державним будівельним та санітарним нормам (Висновок\~ щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №00611 від 08.06.2022 року, виготовлений Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації). Доводи Позивача на підтвердження того, що між співвласниками домоволодіння попередньо погоджено порядок фактичного користування домоволодінням відповідно до їх ідеальних часток у праві власності в ході розгляду справи не знайшли свого спростування. За таких обставин, враховуючи все вищезазначене в сукупності, Суд приходить до висновку про можливість виділити в натурі у приватну власність на ім`я [PERSON] , [INFO] , 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а саме: в житловому будинку в підвалі приміщення І комора пл. 8,4 м.кв., приміщення II комора пл. 10,1 м.кв.; - на І поверсі приміщення 1-1 коридор пл. 5,6 м.кв., приміщення 1-2 коридор пл. 2,0 м.кв., приміщення 1-3 комора пл. 4,5 м.кв., приміщення 1-4 санвузол пл. 4,3 м.кв., приміщення 1-5 коридор пл. 7,4 м. кв., приміщення 1-6 кухня пл. 11,6 м кв., приміщення 1-7 житлова пл. 31,1 м.кв., приміщення 1-8 коридор пл. 5,1 м. кв., приміщення 1- 9 житлова пл. 11,7 м. кв., приміщення 1-10 житлова пл. 20,4 м. кв.; Загальна площа по будинку становить 122,2 м.кв., житлова площа 63,2 кв.м. - з надвірних споруд: огорожа №1 пл. 23,9 кв.м., ворота №2 пл. 3,0 кв.м., огорожа №4 пл. 117,6 кв.м., огорожа №5 пл. 18,1 кв.м. Згідно з частиною 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 81\~\~ ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проаналізувавши доводи Позивача, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 317, 319, 321, 357, 358, 364, 391-392 ЦК України,

Outcome: approved