Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

Адвокат Гулий А.В. звернувся в суд в інтересах [PERSON] із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 22.10.2019 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №826. 30.06.2022 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області шлюб між сторонами розірваний. За час спільного проживання у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги, а позивач не може працювати, оскільки доглядає за дитиною. У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј заробітку(доходу) платника аліментів до досягнення нею повноліття та аліменти на утримання матері дитини в розмірі 1/6 частини його заробітку до досягнення їхньої дитиною трьохрічного віку. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2022 року відкрито спрощене провадження у даній цивільній справі з викликом сторін за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. 07.10.2022 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому частково визнав позовні вимоги, зокрема в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі ј заробітку до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим просив відмовити у вимозі про стягнення аліментів на утримання матері дитини в розмірі 1/6 частини його заробітку до досягнення їхньої дитиною трьохрічного віку. Свою правову позицію обґрунтовує тим, що він після розірвання шлюбу добросовісно виконує обов`язки батька щодо утримання дитини і з власної ініціативи регулярно надсилав позивачці грошові кошти у розмірі 5000 грн., 17.524 грн., 17 424 грн., 5000 грн., 15 150 грн., що підтверджує копіями квитанцій. Також просить врахувати його матеріальне становище, а саме існування станом на сьогоднішній день кредитних зобов`язань. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримав та просив задовольнити. За приписами ч. ч. 1, 2, 8ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. З огляду на те, що сторонами висловлено свою правову позицію по суті позову суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі наявних у справ письмових доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа розглянута за відсутності всіх учасників справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши вказану позовну заяву, вивчивши додані до неї письмові докази, оцінивши такі виходячи з їх належності та допустимості, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. 22.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №826. 30.06.2022 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області шлюб між сторонами розірваний. За час спільного проживання у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . Зі змісту позову вбачається, що після розірвання шлюбу малолітня донька залишається проживати за постійним місцем проживання матері, спору сприводу визначення її місця проживання у сторін немає. Позивач вказує на те, що здійснює догляд за дитиною, що є малолітньою і тому немає можливості працювати, натомість відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, тому позивач змушена звернутись до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку. Відповідач заперечив факт ухилення його від надання матеріальної допомоги на утримання доньки, що підтверджує копіями відповідних квитанцій про перерахування грошових коштів [PERSON] . Разом з тим відповідач визнав позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] аліментів у розмірі ј заробітку до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дружини відповідач заперечив, пояснивши їх наявністю кредитних зобов`язань. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 183 ЦПК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., частин 7, 8ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд, враховуючи вищезазначені норми закону, приймає до уваги фактичні обставини справи те, що відповідачем не надано доказів щодо аліментних стягнень за іншими виконавчими листами, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, аліменти в такому розмірі достатні для забезпечення мінімальних потреб дитини та не будуть ставити у скрутне становище платника аліментів, що буде відповідати засадам законності та справедливості. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до вимог ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища,за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Вищезазначене кореспондується з висновками Верховного Суду викладених у постанові від 19.01.2018 року по справі № 541/1208/16-ц. При визначенні розміру аліментів, суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за малолітньою донькою і відтак не має можливості працювати. Із встановлених обставин вбачається, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років у розмірі 1/6 заробітку платника аліментів щомісячно. Також суд звертає увагу на те, що мінімальний розмір аліментів на дружину чинним сімейним законодавством не передбачено. Судом не встановлено, обставин, які б свідчили про неможливість відповідача надавати дружині утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному,об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявниху справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, щопункт 1статті 6 Конвенції про захист правлюдини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, алеценеможе сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.Межі цьогообов`язкуможуть бути різними в залежності від характеру рішення.Крім того, необхіднобратидоуваги, міжіншим, різноманітність аргументів, які сторона може представитив суд, тавідмінності, якііснуютьудержавах-учасницях, з огляду наположення законодавства,традиції,юридичнівисновки, викладення та формулювання рішень.Таким чином, питання, чи виконавсуд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6Конвенції, можебути визначенотільки усвітлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№63566/00,§ 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки з позовом позивач звернулася до суду 06.09.2022 року, аліменти підлягають стягненню з цієї дати. Згідно п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1984, 80 грн. (судовий збір за дві позовні вимоги 992,40 грн.+ 992,40 грн.).

Outcome: approved