Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

В лютому 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд: 1) визнати розірваним договір позики від 24.12.2020 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 8 360 доларів США, 3% річних в сумі 103,80 доларів США, інфляційні втрати в сумі 292,50 доларів США; стягнути з [PERSON] судові витрати в сумі 23 480,40 грн. В обґрунтування позову вказував, що 24.12.2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав у користування позичальнику строком до 24.02.2022 року, а позичальник прийняв від нього у користування грошові кошти в сумі 9 520 доларів США та зобов`язався повертати гроші частинами згідно з графіком платежів, визначених договором. У встановлені строки відповідач зобов`язання за договором не виконав, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права про стягнення боргу з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат. 03.02.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 31.05.2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 25.08.2022 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи до розгляду по суті. 04.10.2022 року представник позивача - адвокат Червінчик Є.Е, подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Заявив також про подання протягом 5 днів документів щодо понесених судових витрат на правничу допомогу. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи за зареєстрованою адресою проживання, з відзивом (запереченнями) на позов до суду не звертався, тому суд ухвалив провести у справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 24.12.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач строком до 24.02.2022 року отримав від позивача в користування грошові кошти в сумі 9 520 доларів США та зобов`язався повернути позичені грошові кошти до 24.02.2022 року. Наведене підтверджується копією нотаріально посвідченого договору позики від 24.12.2020 року, реєстровий номер 1000. Відповідно до п. 3, 4 вказаного договору сторони домовились, що позичальник повертатиме позикодавцеві позичену ним суму готівкою частинами з зазначенням термінів та часткових платежів. Про кожен факт передачі грошей проставлятиметься відмітка на примірнику цього договору із зазначенням дати та суми повернення з підписами сторін. Пунктом 5 договору передбачено звернення стягнення за виконавчим написом або за рішенням суду у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, а також у разі несплати чергового платежу на строк більше 10 днів, позикодавець має право розірвати договір і вимагати повернення всієї несплаченої суми боргу. Сторони також домовились, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов`язання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальникові (п. 6 договору). Копія договору містить відмітки про вчасне повернення частини коштів за період з 24.12.2020 року по 24.08.2021 року в розмірі 1 160 доларів США. 25.10.2021 року рекомендованою кореспонденцією позивач направив [PERSON] нагадування (заява) про необхідність повернення суми заборгованості. Позивачем також додано до позову копію паспорта відповідача. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом отримано відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , дані станом на 24.04.2007, відомості надано 05.05.2022 року. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Відповідно до положень статей 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилом статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно встановлених судом фактичних обставин справи, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлено нотаріально посвідченим договором. Сторони досягли згоди, що позичальник зобов`язаний здійснити повернення позики до 24.02.2022 року, грошові кошти надавались у валюті - долари США. В матеріалах справи містяться докази часткового повернення коштів у розмірі 1 160 доларів США. Із наведеного позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 19.01.2022 року сума заборгованості позичальника за договором позики від 24.12.2020 року становить 8 360 доларів США, 103,80 доларів США 3% річних за користування коштами та 292,50 доларів США інфляційних втрат. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральна шкода. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Три відсотка річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Вказана позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Із наведеного позивачем розрахунку вбачається, що за борговий період з 25.08.2021 року по 19.01.2022 року на загальну суму боргу, при цьому 3% річних нараховано в розмірі 103,80 доларів США. Однак, суд зауважує про помилковий розрахунок відсотків з огляду на те, що відсотки можуть бути стягнуті лише за період дії договору позики з урахуванням строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг. З огляду на зазначене, а також зважаючи на встановлений сторонами графік сплати чергових платежів боргу, суд вважає правильним наступний розрахунок 3% річних за періоди прострочення: з 25.08.2021 року по 03.02.2021 року на борг 4 000 доларів США - 53,29 доларів США; з 25.09.2021 року по 03.02.2021 року на суму 80 доларів США - 0,86 доларів США; з 25.10.2021 року по 03.02.2021 року на суму 80 доларів США - 0,67 доларів США; з 25.11.2021 року по 03.02.2021 року на суму 80 доларів США - 0,46 доларів США; з 25.12.2021 року по 03.02.2021 року на суму 80 доларів США - 0,27 доларів США; з 25.01.2021 року по 03.02.2021 року на суму 80 доларів США - 0,07 доларів США. Всього 3% річних за вказані періоди прострочення становить 55,92 доларів США. В частині заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат в розмірі 292,50 доларів США, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №227/5793/15-ц. Втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 року у справі № 2610/9200/2012 (провадження № 61-13809св21). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, шляхом розірвання договору та стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення зобов`язань відповідачем з урахуванням 3% річних. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 8 756,30 доларів США, задоволено судом до стягнення суму 8 415,92 доларів США, тобто 96,11% від заявленої суми. Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3 345 грн. (3 480,40 х 96,11%).

Outcome: partial