Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

20 липня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка [PERSON] є матір`ю їхньої малолітньої доньки [PERSON] , 2009 року народження, яка знаходиться на його повному утриманні. Починаючи з 2011 року, відповідачка їх покинула, батьківських обов`язків не виконує, про доньку не піклується, ніякої участі у її вихованні не приймає, не відвідує, не телефонує, не цікавиться станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком. Посилаючись на викладене, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки. Ухвалою суду від 17 серпня 2022 року відкрито загальне\~позовне провадження\~у справі\~та призначено\~до підготовчого\~засідання.Зобов`язано орган опіки та піклування Білопільської міської ради надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки. 19 вересня 2022 року надійшов висновок органу опіки та піклування Білопільської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а. с. 28-29). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його з участі, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причин неприбуття не повідомила, про день, час і місце проведення судового засідання сповіщена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов, заява про відкладення розгляду справи від неї не надходили. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Білопільської міської ради Головаченко С.О. у судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, хоча належним чином була сповіщена про день, час і місце розгляду справи. Раніше подавала заяву про підтримання позовних вимог (а. с. 32). За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та третьої особи за наявними у справі доказами та у заочному провадженні за згодою позивача. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об`єктивно проаналізувавши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а. с. 10). Заочним рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 11 грудня 2012 року, яке набрало законної сили 26 грудня 2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 13). Згідно з довідками директора Ганнівсько-Вирівської гімназії Совенко Л. від 09 липня 2021 року та 26 серпня 2022 року за період навчання учениці [PERSON] , [INFO] , мати у закладі освіти жодного разу не з`являлася, участі у вихованні дитини не брала (а. с. 11, 38). З висновків органу опіки та піклування Білопільської міської ради №2473/02-16 від 06 серпня 2021 року та №197 від 16 вересня 2022 року вбачається, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки вона у вихованні та утриманні дитини участі не приймає, протягом тривалого часу батьківських обов`язків не виконує, не приймає участі у житті дитини. Із 2011 року [PERSON] з донькою не проживає, не цікавиться її життям, не телефонує, не приїздить. Місце проживання останньої невідоме. Відповідачка на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`являється, причин неявки не повідомляє (а. с. 14-15, 28-29). Частиною 1 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150\~Сімейного кодексу\~України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських прав, жорстоко поводяться з дитиною, засуджені за\~вчинення умисного\~кримінального правопорушення\~щодо дитини. Ухилення від виконання своїх обов`язків - це акт свідомої поведінки, тобто особа має реальну можливість виконати його, або не вчиняє відповідних дій. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 зазначеного Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналізуючи перелічені вище докази та норми законів, що регулюють правовідносини між сторонами у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки вона свідомо самоусунулася від виховання доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її життям, не спілкується з нею, не відвідує, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Враховуючи вищевикладене, у якнайкращих інтересах дитини, з метою забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки. Також суд вважає за необхідне вирішити питання про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки, незважаючи на те, що така вимога не була заявлена позивачем. Як вбачається з ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач питання про стягнення аліментів не поставив. З урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, на утримання дитини [PERSON] шляхом перерахування\~на особистий\~рахунок дитини\~у відділенні\~Державного ощадного\~банку України.\~Також необхідно\~зобов`язати [PERSON] \~у місячний\~строк з\~дня набрання\~рішенням суду\~законної сили\~відкрити на\~ім`я [PERSON] особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України. Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача та держави слід стягнути по 992,40 грн судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved