Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

23.02.2022 до Київського районного суду м. Харкова звернувся директор Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Малько О.П. з позовною заявою до відповідача, відповідно до якої просить: постановити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2020 від батька [PERSON] було відібрано неповнолітнього [PERSON] без позбавлення його батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання дитини. Мати дитини, [PERSON] , померла [INFO] . Неповнолітній [PERSON] перебуває на обліку в КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» Діагноз дитини: атиповий аутизм, супутній:енкопрез. Дитина не розмовляє. Представник позивача зазначає, що під час розгляду справи про відібрання дитини від батька, встановлено, що [PERSON] ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, дитина мешкала в антисанітарних умовах, небезпечних для життя та здоров`я. Неповнолітній не мав необхідних речей для нормального існування: їжі, одягу, засобів гігієни. Квартира знаходиться в антисанітарному стані, водовідведення та електропостачання відключені, у зв`язку з заборгованістю, в квартирі бруд та сморід. Замість каналізації використовуються пластикові пляшки у великій кількості. Враховуючи викладене, а також те, що життя та здоров`я дитини постійно знаходились в небезпеці, 07.08.2019 неповнолітній був вилучений з небезпечного середовища та влаштований до КНП Харківської обласної ради «Обласний дитячий психоневрологічний санаторій № 1». За час перебування дитини у закладі батько жодного разу не відвідував сина. Взуттям, одягом, фруктами, солодощами дитину забезпечували співробітники Служби у справах дітей по Київському району та санаторія. 01.12.2020 Виконавчий комітет Харківської міської ради надав неповнолітньому [PERSON] статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням Краснокутсьої районної державної адміністрації Харківської області від 21.12.2020 № 261, неповнолітній [PERSON] влаштований до дитячого будинку сімейного тиму [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача вказує, що батько дитини [PERSON] не скористався своїм правом, передбаченим ч. 3 с. 170 СК України та не звернувся до суду з відповідною заявою про повернення дитини. Також з моменту відібрання дитини батько до Служби у справах дітей по Київському району з питанням щодо повернення дитини на виховання не звертався. Відповідно до інформації відділу соціальної роботи по Київському району м. Харкова, фахівцями відділу було здійснено вихід за місцем проживання батька, двері в квартиру ніхто не відчинив. На залишене повідомлення не відреагував. Зі слів сусідів [PERSON] зловживає алкогольними напоями, тривалий час не працює, квартира знаходиться в антисанітарному стані. На Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харкіської міської ради було розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За результатами розгляду Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харкіської міської ради визнала за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. Вказані обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2022 справу розподілено для розгляду судді Колесник С.А. та 01.06.2022 передано судді. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.06.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Представник позивача Оганова В.В., яка діє на підставі Довіреності від 12.01.2022 № 45, в судове засідання не з`явилася надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся (а.с. 35-40, 42, 45-46), про причину неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим, на підставі вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечувала і представник позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради скориставшись своїм правом звернувся до суду з позовом для захисту прав неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що\~згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.03.2006, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Харкова, [INFO] народився [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 21.03.2006 зроблено відповідний актовий запис № 79. Батьками дитини є: гр. [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). [INFO] мати [PERSON] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.10.2019 (а.с. 10). Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2020 у справі № 953/3693/20, яке набрало законної сили 16.10.2020 відібрано неповнолітнього [PERSON] , [INFO] від [PERSON] , без позбавлення батьківських прав (а.с. 11-12). Згідно рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради «Про надання дітям статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування» від 01.12.2020 № 712, неповнолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 13). Розпорядженням Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області № 261 від 21.12.2020, неповнолітнього [PERSON] направлено на виховання та спільне проживання дитини до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] » (а.с. 14). За інформацією «Відділу соціальної роботи по Київському району м. Харкова від 14.09.2021 № 469, фахівцями Відділу здійснено відвідування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Двері в квартиру ніхто не відчинив, на залишене повідомлення ніхто не відреагував та не передзвонив. Зі слів сусідки, [PERSON] веде не тверезий спосіб життя, не дотримується санітарно-гігієнічних норм, з квартири бігають таргани та гризуни. [PERSON] до Відділу соціальних служб по Київському району м. Харкова не звертався (а.с. 15). Згідно листа № 01-38/194 від 07.09.2021 за підписом начальника Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області Мальованої О., [PERSON] стосовно свого сина, [PERSON] , [INFO] , не звертався (а.с. 16). Відповідно до вимог ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітнього [PERSON] , позивач посилається, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не приймає участі у житті дитини, не забезпечує необхідного утримання дитини, фактично не спілкується з дитиною. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Такі висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19. З наданих суду доказів встановлено, що [PERSON] ухилився від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не створив необхідних умов для його нормального життя, самоусунувся від виховання та утримання сина, не спілкувався з ним, залишив насамоті, разом не проживав, не повідомляв місця свого находження, з часу влаштування його до дитячого будинку сімейного типу «Родини Підбуцьких» у грудні 2020 року не бачився з дитиною, не проявляв ніякого інтересу до життя, розвитку. Суд вважає, що позивачем доведене винне свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками відносно сина [PERSON] , [INFO] , що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина. Збереження батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] зашкодить інтересам дитини та не сприятиме його гармонійному розвитку. Збереження батьківських прав за особою, фактично відсутньою у житті сина, створить почуття невизначеності та не сприятиме нормальному психічному та емоційному розвитку дитини. Тому, задоволення позову, з урахуванням думки неповнолітнього [PERSON] , сприятиме забезпеченню найкращих його інтересів. Отже, позовна заява Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved