Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що згідно свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 11 липня 1988 р. жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] (змінено з [ADDRESS] ) в цілому належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого був її батько - [PERSON] , який помер [INFO] , не залишивши письмового розпорядження на випадок своєї смерті. З часу народження і до дня смерті батька позивачка проживала разом з ним, вели спільне господарство, мали спільний побут і під час сімейних розмов померлий неодноразово наголошував, що будинковолодіння [ADDRESS] перейде у її власність. Реалізуючи своє право на спадщину за законом після смерті тата, позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, вчасно звернулася до приватного нотаріуса Н.Я. Стефурак, де заведено спадкову справу № 109/2021. 12 січня 2022 року на її ім`я видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові кошти на рахунку АТ Ощадбанку. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається із частки у житловому будинку [ADDRESS] відмовлено через реєстрацію спадкового господарства як колгоспного двору. Позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, фактично вступила в управління спадковим майном: доглядає та обслуговує спадкове господарство, виготовила технічну документацію на будинок за власні кошти, обробляє земельну ділянку та вчиняє всі інші дії по догляду за спадковим будинком, однак не може належним чином реалізувати своє спадкове право через вищезазначені обставини. Станом на 15 квітня 1991 року у будинковолодінні [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1953 р.н., помер [INFO] , [PERSON] , 1955 р.н., позивачка та [PERSON] , 1979 р.н. Отже, їм всім належить по 1/4 частині вищевказаного будинковолодіння. Інших спадкоємців, які б протягом встановленого законом строку звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, крім позивачки, немає. Ухвалю суду від 06 червня 2022 р. відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08 серпня 2022 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки - адвокат Бундзяк У.М. 04.08.2022 та 22.09.2022 подала до суду заяви про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивачки, та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] 29.06.2022 подала до суду заяву про розгляд справи без неї, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо задоволення позову. Дії представника позивачки та відповідачки [PERSON] не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 07.09.2022, 20.09.2022 та на 03.10.2022, не з`явився. Повістки про виклик до суду на 07.09.2022 та на 20.09.2022 були надіслані відповідачу за адресою його місця проживання, вказаною в позовній заяві, та за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак повернуті до суду без вручення адресату з відмітками Укрпошти: «адресат відсутній», «адресат відсутній за вказаною адресою». Про дату, час і місце розгляду справи 03.10.2022 відповідач був повідомлений через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Оскільки судові повістки надсилалися відповідачу на відому судові адресу, тому, відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, вважаються доставленими, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже вважається таким, що не з`явився в судове засідання без поважних причин. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідачі не скористалися правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Упостанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 11 липня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13 січня 1988 р., вбачається, що в цілому будинковолодіння, що складається із житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташоване у [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Згідно рішення виконкому Чернятинської сільської ради 1990 року вулицю Пархоменка було перейменовано на вулицю Черемшини, номери будинків залишились незміненими, про що свідчить довідка № 24/335, видана 11.06.2021 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Оскільки суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - «колгоспний двір», право власності на майно колишнього колгоспного двору набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 в господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , 1953 р.н., дружина [PERSON] , 1955 р.н., дочка [PERSON] , 1975 р.н., син [PERSON] , 1979 р.н.; суспільна група господарства - колгоспника, що стверджується витягом з погосподарської книги № 3 (ос. рах. 257) Чернятинської сільської ради за період з 1991 по 1995 роки, виданим 11.06.2021 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради за № 24/333. З наведеного слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві сумісної власності в рівних частках по 1/4 кожному. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 113 від 15 лютого 2021 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.02.2021 Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч.1 ст.1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , 1953 р.н., на день смерті ( [INFO] ) проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] ; разом з ним проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON] , 1955 р.н., син [PERSON] , 1979 р.н., дочка [PERSON] , 1975 р.н., зять [PERSON] , 1971 р.н., внучка [PERSON] , 1995 р.н., що стверджується довідкою № 24/209, виданою 04.07.2022 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Те, що [PERSON] , [INFO] , та відповідачка [PERSON] , [INFO] , були подружжям свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09.02.1975 Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 3 від 09 лютого 1975 р. в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу. Позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копіями: свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого 01 листопада 1975 р. Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, запис № 53 від 01 листопада 1975 р. в книзі реєстрації актів про народження; свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 22 вересня 1994 р. Чернятинською сільською радою Горорденківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що позивачка у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 16 від 22 вересня 1994 р. в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15 вересня 1979 р. Чернятинською сільською радою Горорденківського району Івано-Франківської області, підтверджується, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , запис за № 61 від 15 вересня 1979 р. в книзі реєстрації актів про народження. Отже, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина - відповідачка [PERSON] , дочка - позивачка [PERSON] та син - відповідач [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Із копії спадкової справи № 109/2021, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського РНО Стефурак Н.Я., вбачається, що позивачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом (20.05.2021). Син спадкодавця - відповідач [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Дружина спадкодавця - відповідачка [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини ( [INFO] ) подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] та від видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Відповідно до ч.2 ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 20.05.2021 приватним нотаріусом Городенківського РНО Стефурак Н.Я. за № 666, діяла відповідачка [PERSON] , 31.08.2021 р. уклали договір про поділ спадкового майна [PERSON] : у власність відповідача [PERSON] переходить земельна ділянка площею 1,3588 га, кадастровий номер 2621687000:02:003:0139, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в урочищі «Кочерга 1» на території Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області; у власність позивачки [PERSON] переходить житловий будинок [ADDRESS] . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Городенківського РНО Стефурак Н.Я., зареєстрований в реєстрі за № 1378. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачка [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті батька [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, від імені якої на підставі довіреності діяла відповідачка [PERSON] , 31.08.2021 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого. Їй 12.01.2022 приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 48, на грошові кошти на рахунках АТ «Державний ощадний банк України» в [NUMBER] та в ТВБВ №10008/080. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому як члену колишнього колгоспного двору. Враховуючи відмову відповідачки [PERSON] від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] , вимоги ч.2 ст.1275 ЦК України та договір про поділ спадкового майна, укладений 31.08.2021 між спадкоємцями першої черги за законом - відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] , право на спадкування на вищезгадану частку спадкового майна одержала позивачка, як спадкоємець першої черги за законом. Підставою звернення позивачки до суду стало те, що постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я. від 12.01.2022 про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з посиланням на те, що частка померлої в житловому будинку конкретно не визначена. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 21.04.2021, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1980/1991 роках, господарські будівлі та споруди - в 1982, 1990, 1991 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з надвірними спорудами станом на 26.05.2021 становить 146740 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За вищезгаданим господарством рахується земельна ділянка розміром 0,25 га, яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, про що свідчить довідка № 24/334, видана 11.06.2021 Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради на підставі по господарських книг сільської ради. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 305884273, сформованої 26.07.2022, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що позивачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька [PERSON] успадкувала 1/4 частки у житловому будинку [ADDRESS] , яка належала померлому, як члену колишнього колгоспного двору, однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частка померлого в ньому не визначена, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на дану частку нерухомого майна. Крім того, [PERSON] належить 1/4 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 2/4 (1/2) частки. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи правомірність набуття позивачкою права власності на 1/2 частку спадкового житлового будинку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 120, 121, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1275, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved