Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 21.09.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 21.09.2008 року зроблено відповідний актовий запис за №56. Під час шлюбу у подружжя народилися діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя не склалося через несумісність характерів, відмінність поглядів на сімейне життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги, припинення фактичних шлюбних відносин. На думку позивача, подальше існування шлюбу та примирення подружжя є неможливим та суперечить її інтересам, відносини подружжя фактично припинені, сім`я розпалася, шлюб носить формальний характер. Враховуючи наведені обставини позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.09.2022 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач відзиву на позов не подав, 12.10.2022 року до суду надійшла заява відповідача, в якій він позов визнав, просив шлюб розірвати. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що 21.09.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 21.09.2008 року зроблено відповідний актовий запис за №56 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6). Відносини подружжя не склалися, шлюб існує формально. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що примирення між подружжям неможливе, сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб фактично розпався, подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов - задовольнити. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України з огляду на визнання позову відповідачем суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved