Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, у якому просив стягнути грошові кошти в сумі 6200 грн., як таких, що отримані безпідставні. При цьому, позивач вказав наступне. 17.09.2020 року уклав договір з [PERSON] про передачу меблів у строк до 18.09.2020 року, за що передав грошові кошти в сумі 6200 грн. При цьому, відповідач зобов`язався повернути отримані кошти в разі не виконання взятих зобов`язань. 02.12.2020 року звернувся до [PERSON] з повідомленням про розірвання договору, та необхідності повернути грошові кошти. Однак, ці вимоги залишились без задоволення. Посилаючись на приписи вимог ст.ст. 837,846,849,1212 ЦК України, позивач і просив про задоволення позову. Протоколом автоматизованого розподілу від 24.12.2020 року, дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П. , та отримана останньою 06.01.21 року. Ухвалою від 11.01.2021 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду на 31.03.2021 року. Ухвалою суду від 19.05.2021 року слухання справи відкладено для надання позивачем оригіналу договору та оригіналу розписки про отримані кошти. 04.06.2021 року на виконання ухвали позивачем направлено оригінал розписки. Ухвалою суду від 07.10.2021 року закрито підготовче провадження та слухання справи призначено на 03.12.2021 року. Слухання справи неодноразово відкладалось. Відповідач заперечень проти позову не надав. Сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце с удового засідання повідомлені належним чином, в матеріалах справи наявна заява позивача про слухання справи у його відсутності. Судом постановлено про заочний розгляд справи, що відповідає приписам ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено наступне. 17.09.2929 року, [PERSON] уклав з [PERSON] договір на виготовлення меблів та доставку їх 18.09.20209 року, за що отримав 6\~200 грн., а в разі не виконання взятого зобов`язання- повернути вказані грошові кошти, про що свідчить видана розписка. У зв`язку з тим, що взяті зобов`язання не були виконані у визначений строк, на підставі вимог ст. 849 ЦК України, [PERSON] направив [PERSON] 24 листопада 2020 року листа, в якому просив виконати взяті зобов`язання у строк до 30.11.2020 року. 02.12.2020 року направлено повідомлення [PERSON] про розірвання договору у зв`язку з його невиконанням, та повернення отриманих коштів в сумі 6\~200 грн. На даний час відповідач відповіді на звернення не надав, кошти не повернув. ПОЗИЦІЯ СУДУ. Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення коштів в сумі 6200грн. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Надаючи оцінку доводам позивача, суд дійшов висновку, що правовою підставою позову визначено положення статей 1212, 1213 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі N 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі N 918/47/18, від 01.04.2019 у справі N 904/2444/18. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частиною першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі N 6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі N 6-100цс15. Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте. Оскільки відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кошти в разі не виконання взятих зобов`язань, статтею 849 ч.2 ЦК України передбачено право замовника відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків, в даному випадку 6\~200 грн., тобто правова підстава для набуття у власність цих грошових коштів відпала. Відтак, після розірвання договору, про що свідчить лист від 02.12.2020 року, у [PERSON] виникло право вимагати повернення безпідставно набутого майна на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. За встановлених у цій справі обставин суд, встановивши припинення договірних відносин, тобто відпадіння достатньої правової підстави для збереження у власності грошових коштів, що входить до предмета доказування у цій справі та є однією з обов`язкових передумов для застосування статті 1212 ЦК України. Стаття 527 ЦК України встановлює, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються вірогідними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати. У відповідності до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 гр.. що підтверджується квитанцією від 21.12.2020 року за № 0.0.1951283688.1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог( ст. 141 ЦПК України). За такого, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved