Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що вона є власником будинку по [ADDRESS] . До зареєстрованих у будинку осіб належить відповідач, який є сином позивача. Відповідач не проживає у будинку з 2014р. у зв`язку з тим, що виїхав працювати до російської федерації та з того часу до будинку не з`являється, більше семи років перебуває за межами України і не збирається повертатись, будинковолодіння залишив добровільно, забрав особисті речі, його дії свідчать про втрату інтересу до збереження прав користування спірним житлом. Усі витрати щодо утримання будинку несе позивач, відповідач не сплачує комунальні платежі та не має у будинку особистих речей. Факт реєстрації відповідача у будинку перешкоджає позивачу повноцінно користуватись будинком, це впливає на оформлення субсидії. Тому позивач просить усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - будинком за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 19.08.2022 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на їх задоволенні наполягала. Пояснила що відповідач у домоволодіння не проживає з 2014р. та витрат по його утриманню не несе, оскільки виїхав до росії та повертатись не збирається. У зв`язку з його реєстрацією в її будинку, позивач не може оформити субсидію. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони проживають по сусідству з позивачкою. Підтверджують той факт, що відповідач не проживає в будинку позивачки приблизно з 2014р. У судове засідання відповідач [PERSON] і не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши надані позивачем письмові докази, заслухавши доводи позивача по суті справи, пояснення свідків, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.08.2009р. державним нотаріусом Драбівської державної нотаріальної контори Петраченком О.В., зареєстрованим у реєстрі за № 2743, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , яке складається з житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , що відповідає даним Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 21106517 від 18.08.2019. Згідно Інформаційної довідки № 305819756 від 26.07.2022р. - Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2743, виданого 18.08.2009р. державним нотаріусом Драбівської державної нотаріальної контори Петраченком О.В. Згідно копії паспорту серія [NUMBER] , виданого 16 вересня 2014 року, Драбівським РС УДМС України в Черкаській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з 28.02.2004р. Згідно копії довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області № 1179 від 26.07.2022р. про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, до складу сім`ї/зареєстрованих за адресою [ADDRESS] , поряд з іншими належить [PERSON] , [INFO] . Згідно копії Акту обстеження та встановлення факту проживання від 26.07.2022р., складеного інспектором відділу соцзахисту та охорони здоров`я Драбівської с/ради Крокосенко В.Г. в присутності сусідів-свідків [PERSON] та [PERSON] , заявника [PERSON] встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані особи, зокрема, [PERSON] , який зі слів [PERSON] станом 26.07.2022р. фактично проживає в м. Новосибірськ, росія. Суд вважає, що відповідач повністю втратив зв`язок з помешканням, оплату за комунальні послуги не здійснює, утриманням житла не займається. Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст. 13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст.13 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1\~ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Суд зазначає, що права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником жила або законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останніми створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Так, зазначено, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, пред`явивши одну з вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Будь-який договір найму житла між власником будинку за адресою [ADDRESS] та відповідачем відсутній. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не проживає будинку за адресою [ADDRESS] , понад 1 рік, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач створює їй відповідні перешкоди. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, а саме: належить усунути перешкоди позивачу у користуванні будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням будинком по [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved