Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 05.07.2018 року він перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому у них 22.01.2021 року, під час тимчасового перебування відповідача в Республіці Польща, народилась дочка [PERSON] , яка перебуває на вихованні матері за її місцем проживання. Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що у них з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки, між ними відсутні взаєморозуміння і повага. Як подружжя вони спільно не проживають, шлюб носить формальний характер та подальше збереження шлюбу є недоцільним. Крім того позивач зазначив, що братиме участь у вихованні дочки та надаватиме матеріальну допомогу на її утримання. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати, малолітню дитину залишити проживати з відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явився, 11.10.2022 року електронною поштою надіслав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, розгляд справи просить проводити у його відсутності (а.с. 21). Відповідач в судове засідання не з`явилася, 11.10.2022 року вона надіслала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутності, не заперечує проти розірвання шлюбу (а. с. 22). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] сторони одружилися 05.07.2018 року. Шлюб зареєстровано Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 1260 (а. с. 4). Відповідно до даних скороченого витягу свідоцтва про народження, переклад з польської на українську мову якого проведено присяжним перекладачем української мови Н. Гогой, сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] ( а.с. 28 ). Даними довідки № 61317/19-536-272, виданої 01.03.2021 року Генеральним Консульством України в Кракові стверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована громадянином України ( а.с. 9 ). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення та обоє вважають за доцільне шлюб розірвати. За таких обставин шлюб слід розірвати. Згідно з правилами частин 1 та 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Матеріали справи не містять доказів того, що після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, малолітня дочка залишилась проживати з матір`ю, знаходиться на її утриманні, тривалість такого. За відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини, суд позбавлений можливості дотриматись положень ст. 161 Сімейного кодексу України та врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, особисті якості батьків, відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною. При цьому, у такому випадку суд не наділений правом збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів проживання малолітньої дочки з відповідачем, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним позовом з наданням до нього належних документів та доказів на підтвердження даної вимоги. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: partial