Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

У червні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», в особі представника за довіреністю - Білого В.С., звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 20000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.11.2018 між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування майна, предметом якого є страхування майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно з заявою страхувальника [PERSON] про страхове відшкодування від 18.03.2019, залиття житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відбулось 18.03.2019. Відповідно до довідки ОСББ «Світлодар» від 20.03.2019 залиття житлового приміщення відбулось внаслідок зриву заглушки з радіатору опалення. Причиною залиття стало неякісне встановлення радіатора. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального/майнового/ збитку №00294278 від 29.03.2019, вартість матеріального збитку, завданого власнику майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 29384,00грн. Виконуючи умови договору добровільного страхування майна, на підставі Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального/майнового/збитку №00294278 від 29.03.2019, ПРАТ «Страхова компанія «Уніка» було складено страховий акт 00294278 та виплачено страхове відшкодування в розмірі 20000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 002153. Відповідачем заявлено, що залиття житлового приміщення відбулось 18.03.2019, водночас рішенням Деснянського районного суд м. Києва від 19.11.2020 встановлено, що залиття відбулось 23.10.2018, тобто до укладання договору страхування. Враховуючи, що на дату фактичного залиття житлового приміщення договір страхування ще не був укладений, позивач просить стягнути виплачене відповідачці страхове відшкодування, яке вона отримала безпідставно. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.06.2021 вказану позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. На виконання вимог ухвали суду від 01.06.2021 представником позивача подано супровідний лист з позовною заявою з усунутими недоліками. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29.06.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 06.09.2021. Розгляд справи 06.09.2021, 19.10.2021, 29.11.2021 та 18.01.2022 відкладався, в тому числі за клопотаннями сторони відповідача. Судове засідання 17.03.2022 не відбулося, наступне судове засідання призначено на 12.07.2022. 12.07.2022 представником відповідача подані письмові пояснення на позовну заяву, в яких він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що затоплення приміщення [PERSON] відноситься до страхового випадку, оскільки це було встановлено ОСББ «Світлодар» та безпосередньо ПАТ «СК «Уніка», а саме департаментом врегулювання збитків, тому, на думку представника відповідача, підлягає страховому відшкодуванню. Щодо рішення, на яке посилається позивач у своєму позові, то представник відповідача зазначає, що суд встановив та підтвердив події, які відбувалися 23.10.2018, тобто до того, як був укладений договір страхування, і не відноситься до страхового випадку від 18.03.2019. Також затоплення, які сталися до укладання договору страхування від 06.11.2018, фактично спонукали [PERSON] укласти договір страхування, щоб мати гарантії при можливому наступному затопленні. Звіт про оцінку від 13.03.2019 не стосується страхового відшкодування від 18.03.2019, оскільки оцінював іншу подію та взагалі складався раніше, ніж подія від 18.03.2019. У рішенні також фігурує майнова шкода у розмірі 36940,00 грн., що значно більше від встановленої суми за страховий випадок, що стався 18.03.2019. Акт про залиття квартири працівниками ОСББ «Світлодар» складений 23.10.2018, що, за твердженням представника, ще раз підтверджує іншу подію та інший страховий випадок. 12.07.2022 у судовому засіданні оголошено перерву до 04.10.2022. У судове засідання 04.10.2022 відповідач та її представник з`явилися, у задоволенні позовних вимог просили відмовити в повному обсязі. Позивач до суду не з`явився, однак в позовній заяві просив суд проводити розгляд справи за відсутності представника, за наявними матеріалами справи. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив таке. 06.11.2018 між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування майна, предметом якого є страхування майна розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.7.1. Договір страхування діє з 07.11.2018 по 06.11.2019. 18.03.2019 [PERSON] звернулася до позивача із заявою про страхове відшкодування, вказавши про залиття житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , подія відбулася 18.03.2019. ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» було складено страховий акт №00294278 від 02.04.2019 та виплачено страхове відшкодування в розмірі - 20 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №002153 від 03.04.2019. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Деснянського районного суд м. Києва від 19.11.2020 у справі № 754/5948/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття встановлено: - згідно з актом про залиття, складеного об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Світлодар» від 23 жовтня 2018 року, причиною залиття квартири [ADDRESS] є зрив заглушки з радіатора опалення, внаслідок встановлення неякісного встановлення радіатора у квартирі [ADDRESS] . Під час обстеження виявлено пошкодження, а саме: шпалери, двері; - в період з 23 жовтня 2018 року по 18 березня 2019 року [PERSON] не здійснювався жодний відновлювальний ремонт, у зв`язку з залиттям, яке відбулось 23 жовтня 2018 року; - згідно з висновком про вартість майнового збитку, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Ай Експерт» від 29 березня 2019 року, замовник приватне акціонерне товариство «Страхова компаній «Уніка», вартість майнового збитку, завданого власнику майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 29384 грн.; - в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують залиття 18 березня 2019 року квартири [ADDRESS] з вини власників квартири [ADDRESS] . У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечує факт такого залиття 18 березня 2019 року, а позивач [PERSON] та її представник не довели в судовому засіданні факт такого залиття. Згідно зі ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Положеннями ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.11.2020 у справі № 754/5948/19 встановлено, що факт залиття 18 березня 2019 року [PERSON] не доведено, натомість встановлено, що залиття відбулося 23 жовтня 2018 року за адресою: [ADDRESS] , також встановлено, що з 23 жовтня 2018 року по 18 березня 2019 року, [PERSON] не здійснювався жодний відновлювальний ремонт. Водночас, між позивачем та відповідачем договір добровільного страхування майна укладено 06.11.2018 зі строком дії з 07.11.2018 по 06.11.2019. Обов`язок позивача щодо виплати страхового відшкодування не розповсюджується на події, які трапились до виникнення між сторонами договірних зобов`язань. На час залиття 23 жовтня 2018 року, за яке відповідачу фактично було сплачене страхове відшкодування, договору між сторонами не існувало, у зв`язку з чим перерахування позивачем відповідачу коштів в сумі 20000,00 грн. не може вважатися оплатою страхового відшкодування в рамках договірних зобов`язань. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Частиною першою статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьою статті 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події». Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 17 квітня 2019 року у справі №759/1206/17 (провадження № 61-40св19). Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212 - 1214 ЦК України). Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16 (провадження № 14-77цс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19). У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що позивач перерахував відповідачу кошти в сумі 20000,00 грн. без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), тому відповідачка зобов`язана повернути позивачу такі кошти, а отже вимога позивача про стягнення з відповідача 20000,00 грн., на підставі ст. 1212 ЦК України, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved