Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

Акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі - АТ "Універсал Банк") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 49700 гривень. Позов обґрунтовано тим, що 01.06.2020 року АТ "Універсал Банк" перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 49700 гривень на спеціальний платіжний засіб - платіжну картку № [NUMBER] , яка відноситься до поточного рахунку відповідача № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), за наступних обставин. Так, у період з 23.55 години 01.06.2020 року до 03.36 години 02.06.2020 року на підставі розпорядження №005/134 від 01.06.2020 року в Київському відділенні №5 АТ "Універсал Банк" було проведено планову ревізію готівкових коштів та інших цінностей, які знаходяться в операційній касі, сховищі відділення та обліковуються на балансових і позабалансових рахунках, в результаті чого виявлено недостачу готівки в сумі 1435748 гривень. За результатами ревізії складено акт ревізії цінностей операційної каси, що знаходиться у Київському відділенні №5 по вул. Саксаганського, 63/28, м. Київ в присутності відповідальних осіб сховища: [PERSON] - директора відділення та [PERSON] - старшого касира-операціаніста. Відповідно до проведеної ревізії готівкових коштів в національній валюті виявлено недостачу готівкових коштів в національній валюті України - гривні, в розмірі 1435748 гривень. Акт ревізії підписано керівником та членами комісії, а також відповідальними особами сховища. Встановлено, що у першій половині робочого дня 01.06.2020 року на телефон Київського відділення №5 зателефонувала невідома особа, представилась співробітником підрозділу ІТ-підтримки банку і назвавши прізвище одного зі співробітників банку проінформував, що йому необхідно здійснити тестування програмного забезпечення за допомогою касира. Дзвінок було переведено на старшого касира-операціоніста [PERSON] . При спілкуванні касир почала отримувати від невстановленої особи вказівки про перехід системи платежів по обслуговуванню карток "Монобанк" у "тестовий режим". Набравши повідомлену комбінацію клавіш невстановлена особа запевнила касира, що ПЗ перебуває у тестовому режимі (чого в реальності не відбувалося), після проведених дій касир набирав в ПЗ цифри (номера платіжних карток), що диктувалися невстановленою особою, та вводити суми транзакцій, що повідомлялись також невстановленою особою. При цьому, номера платіжних карток зазначались невстановленою особою як "номер тесту", а суми транзакцій як "код тесту". При виконанні вказівок невстановленої особи неодноразово відбувались технічні збої. Протягом робочого дня 01.06.2020 року внаслідок ймовірних шахрайських дій від невстановленої особи та неправомірних дій старшого касира-операціоніста [PERSON] було проведено 30 некоректних помилкових) операцій на поповнення карткових рахунків клієнтів "Монобанк" на загальну суму 1435748 гривень. Відповідно до програмно-технічних комплексів АТ "Універсал Банк" 01.06.2020 року в період часу з 13.23 години до 17.43 години старшим касиром-операціоністом [PERSON] в наслідок ймовірних шахрайських дій невстановленої особи/осіб були здійснені операції з переведення коштів на рахунки клієнтів, серед яких номер рахунку [PERSON] . Таким чином, [PERSON] безпідставно отримала на поточний рахунок № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) грошові кошти на загальну суму 49700 гривень (платіжна картка № [NUMBER] ). 01.06.2020 року до Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві представником позивача було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення невстановленою особою, за результатами розгляду якої 02.06.2020 року відкрито кримінальне провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, відомості про яке внесено №12020100010003259. Виписка про рух коштів по рахунку підтверджує операцію з перерахування грошових коштів 01.06.2020 року з рахунку АТ "Універсал Банк" № [NUMBER] (транзитний рахунок банку за операціями з платіжними картками) на рахунок відповідача № [NUMBER] (поточний рахунок, відкритий в АТ "Універсал Банк" із можливістю розпорядження коштами за допомогою платіжного засобу-картки). Внаслідок неналежного переказу на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти у загальному розмірі 49700 гривень, які остання набула без достатньої правової підстави. Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11.08.2022 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача, який діє на підставі довіреності від 04.07.2020 року, у своєму клопотанні просить суд задовольнити позовні вимоги та розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач був повідомлений про розгляд справи відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, від якого не надійшло до суду відзиву щодо позову або заяви про розгляд справи за його відсутності, або заяви про визнання позову. З урахуванням того, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних на те причин, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів згідно ст.ст. 280, 281 ЦПК України, оскільки представник позивача у своїй письмовій заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначив, що 01.06.2020 року внаслідок шахрайських дій від невідомої особи, на поточний рахунок № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), який належить [PERSON] були зараховані грошові кошти на загальну суму 49700 гривень (платіжна картка [NUMBER]). 01.06.2020 року до Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві представником позивача було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення невстановленою особою, за результатами розгляду якої 02.06.2020 року відкрито кримінальне провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, відомості про яке внесено №12020100010003259. Відповідач [PERSON] є клієнтом банку, так як позивач надав суду підписану відповідачем 07.01.2020 року анкету-заяву до договору про надання банківських послуг за проектом "monobank". Зі змісту умов договору про надання банківських послуг із переліку послуг, які надаються клієнту, не вбачається така послуга як "поповнення рахунку через касу" без попереднього внесення коштів в касу самим клієнтом або іншою особою за дорученням клієнта. Відповідно до копії виписки по особовому рахунку № [NUMBER] на ім`я відповідача 01.06.2020 року на такий рахунок було перераховано грошові кошти декількома траншами - на загальну суму 49700 гривень, що підтверджується також і копіями заяв про переказ готівки. Разом з тим, жоден із вказаних документів не містить посилань на повний номер картки, на яку було переховано такі кошти. Не містять матеріалами цивільної справи докази видачі відповідачу картки з певних номером, який би збігався з одним із тих, що вказані в акті від 30 червня 2020 року за результатами проведеного службового розслідування, саме яким визначено із прив`язкою до номерів карток, а не рахунків, перелік здійснених внаслідок шахрайських дій операцій з перерахування коштів, що призвели до отримання недостачі. Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.177, 179, 190, 192, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно - гроші), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Нормою ст. 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Нормою ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність належних підстав для задоволення позову. Правова позиція суду, покладена в основу такого результату розгляду справи ґрунтується на наступному. Так норми ст.ст.1212-1215 ЦК України визначають такий позадоговірний спосіб захисту права власності як кондикція. Кондикційний позов - вимога повернення безпідставно набутого або збереженого особою у себе майна за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або якщо правова підстава згодом відпала. Таким чином кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала або відбулась її трансформація (наприклад, договір, на підставі якого відбулось набуття майна, в подальшому було визнано недійсним; одна особа передала іншій кошти в якості авансу на виконання попереднього договору, однак основний договір в майбутньому так і не було укладено тощо). Відтак, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав існуючий договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст.1212 ЦК України, тобто норма даної статті підлягає застосуванню, коли одна сторона безпідставно утримує майно іншої сторони та при цьому в неї відсутнє відповідне договірне зобов`язання з повернення цього майна. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Наведена правова позиція суду по даній справі відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 02 жовтня 2013 року по справі №6-88цс13, від 24 вересня 2014 року по справі №6-122цс14, від 18 листопада 2015 року по справі №6-582цс15, від 02 березня 2016 року у справі №6-3090цс15, від 04 жовтня 2017 року по справі №6-1216цс17, правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10 жовтня 2018 по справі №757/6937/17-ц, від 20 березня 2019 по справі №634/727/16-ц, від 07 серпня 2019 по справі №752/5986/16-ц, а також правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 травня 2018 по справі №629/4628/16-ц, від 13 лютого 2019 по справі №320/5877/17, від 31 січня 2020 року по справі №161/17945/18, від 16 червня 2020 року по справі №910/22513/17, від 14 грудня 2021 року по справі №643/21744/19. Стосовно обставин спірних правовідносини сторін по даній цивільній справі, то з наявних матеріалів справи між сторонами дійсно не вбачається наявність таких договірних правовідносин, в рамках яких могло б відбутись перерахування коштів позивачем на користь відповідача за обставин, викладених позивачем у позові та у актах позивача про ревізію цінностей операційної каси, про результати проведеного службового розслідування. Разом з тим однією з обов`язкових підстав для задоволення даного кондикційного позову є належне доведення позивачем заявленого факту збереження відповідачем за рахунок позивача без достатньої правової підстави майна позивача, а саме перерахуванням за викладених у вказаних актах обставин грошових коштів в розмірі 49700 гривень саме на рахунок/картку відповідача. Доводячи дану обставину, позивач надає суду копію акту про результати проведеного службового розслідування, а також виписку з особового рахунку відповідача, копії заяв на переказ готівки. Відповідно до останніх двох документів (виписка, копії заяв) вбачається, що на рахунок відповідача дійсно 01.06.2020 року було перераховано кошти в загальному розмірі 49700 гривень. В той же час, з жодного з матеріалів справи неможливо встановити, що такі кошти були перераховані саме з рахунку позивача, а не іншої особи, також зазначений у виписці номер особового рахунку відповідача не збігається із таким, що вказаний у її Анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг «Monobank», будь-які доказі зміни цього рахунку відсутні. І головне, акт за результатами проведення службового розслідування від 30.06.2020 року, на даних якого щодо неправомірного перерахування коштів в розмірі суми недостачі базуються твердження позивача про перерахування коштів внаслідок шахрайських дій в тому числі на користь відповідача, містить відомості про проведені операції з перерахування коштів із зазначенням дати, суми перерахування, а також лише номерів карток отримувачів коштів, а не номерів рахунків. При цьому матеріали цивільної справи не містять жодного доказу, який би дозволяв суду встановити факт видачі відповідачу банківської картки із певним номером та порівняти його із номерами карток, зазначених в акті акт за результатами проведення службового розслідування від 30.06.2020 року. Відтак, з матеріалів справи неможливо встановити, що кошти, вказані у акті за результатами проведення службового розслідування, були перераховані саме на картку відповідача. Таким чином, з вищевикладеного суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог з підстав їх недоведеності. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: dismissed