Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Рафалівської селищної ради Ріненської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Великожолудської сільської ради Володимирецького (на даний час Вараського) району Рівненської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] . Останньому за життя належала земельна ділянка, для ведення особистого селянського господарства на території Великожолудської сільської ради Володимирецького (на даний час Вараського) району Рівненської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯР №037462. Після смерті [PERSON] , спадщину прийняла його рідна сестра, двоюрідна бабуся позивачки - [PERSON] , яка проживала із спадкодавцем на момент його смерті, що підтверджується відповідною довідкою. А оскільки остання не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, то відповідно спадкова справа заведена не була, а отже нотаріус не може видати витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, і відсутні документи, необхідні для реєстрації права власності за померлим. [INFO] померла [PERSON] , яка була рідною сестрою діда позивачки - [PERSON] , який помер ще [INFO] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується: свідоцтвом про шлюб позивачки, де її дівоче прізвище - « [PERSON] », свідоцтвом про народження позивачки, де її батьком записаний - [PERSON] . Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається із земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Великожолудської сільської ради Володимирецького (на даний час Вараського) району, загальною площею 2,48 га. Вказану спадщину позивачка прийняла як спадкоємець за законом, однак спадкову справу оформити не змогла. В даний час у оформленні спадщини в органах державного нотаріату їй відмовлено. Просить визнати за нею право власності, оскільки підтвердити свої спадкові права не має можливості, окрім як в судовому порядку. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду 17.08.2022. Ухвалою суду від 19.08.2022 у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачка не з`явилася, однак в позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник Рафалівської селищної ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд спарви у відсутності їх представника, проти заявлених вимог не заперечують. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] . Останньому за життя належали земельні ділянки, для ведення особистого селянського господарства на території Великожолудської сільської ради Володимирецького (на даний час Вараського) району Рівненської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯР №037462. Після смерті [PERSON] , спадщину прийняла його рідна сестра - [PERSON] , оскільки проживала із спадкодавцем на момент його смерті, що підтверджується довідкою №153 від 25 січня 2022 року, виданою Рафалівською селищною радою Вараського району Рівненської області та випискою з погосподарської книги. Згідно довідки №144/01-16 від 10 лютого 2022 року, виданої завідувачем Володимирецької районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у Володимирецькій районній державній нотаріальній конторі Рівненської області, згідно даних за Спадкового реєстру, спадкову справу не заведено. [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть останньої, серїі [NUMBER] . Згідно довідки №437/01-16 від 28 липня 2022 року, виданої завідувачем Володимирецької районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у Володимирецькій районній державній нотаріальній конторі Рівненської області, заведено спадкову справу №300/2020, коло спадкоємців складається з [PERSON] (заява про прийняття спадщини за заповітом) А як зазначено в заповіті від 26.06.2008, посвідченого секретарем Великожолудської сільської ради Володимирецького рйаону Рівненської області, [PERSON] А.Г. заповіла свій Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯА №037436, виданий Володимирецькою райдержадміністрацією 27 грудня 2005 року, своїй племінниці [PERSON] , [INFO] . Тобто, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, яка успадкувала майно, що не стосується вказаного позову. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується: свідоцтвом про шлюб позивачки, серії [NUMBER] , де її дівоче прізвище - « [PERSON] », свідоцтвом про народження позивачки, серії [NUMBER] , де її батьком записаний - [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 04 липня 2013 року, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок та інші господарські будівлі, що знаходитьсая в [ADDRESS] , після смерті - [PERSON] , померлої [INFO] . Даним рішенням підтверджено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] і факт їх родинних відносин. А як зазначено положеннями частин 4, 5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Відповідно до постанови № 438/01-16 від 28 липня 2022 року, виданої державним нотаріусом Володимирецької районної державної нотаріальної контори, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2.48 га, що розташовані за адресою: територія Великожолудської сільської ради Вараського району Рівненської області, що залишилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлючого документа щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в наслідок його смерті. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 14 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладання договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як зазначено в статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Отже, способом захисту прав та інтересів позивача у даному випадку є визнання за ним права власності на спірне нерухоме майно. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачка є спадкоємцем [PERSON] , у встановленому порядку прийняла спадщину після її смерті, до складу якої входять вищезазначені земельні ділянки. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Як зазначено у ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved