Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, у якому просить визнати незаконним та скасувати рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 434 від 07 квітня 2022 року «Про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином гр. [PERSON] ». ??Вважала рішення незаконним, таким, що прийняте всупереч найкращим інтересам дитини, без урахування наведених нею доводів та наданих органу опіки та піклування доказів, а саме проігноровані інтереси дитини, не враховано ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків та як дитина ставиться до батька, який стан здоров`я дитини. Внаслідок чого визначено порядок участі відповідача у вихованні сина, який шкодить інтересам дитини. Під час спільного проживання відповідач вихованням дитини не займався. майже не знаходився вдома та дуже мало спілкувався з дитиною. Повністю вихованням та розвитком сина займалась тільки позивач: навчала його, спілкувалась, розвивала, повністю забезпечувала. належні побутові умови тa харчування, відвідування лікарів, лікування, відвідування закладів освіти та розвиваючих гуртків, прогулянки забезпечує саме вона, як і, цікавиться внутрішнім світом сина, навчала моральним якостям тощо. Наведені обставини свідчать про те, що перебування дитини із батьком у режимі, який визначений оскаржуваним рішенням органу опіки та піклування, завдаватиме шкоди здоров`ю дитини та її психологічному стану. Такий графік спілкування відповідача з дитиною не враховує інтересів дитини та порушує права матері на спілкування з сином та його виховання. Орест навчається у 1-му класі Кременчуцького ліцею 25 «Гуманітарний колегіум». Навчання в ліцеї триває з 8.00 години до 12.30 години. Після навчання він за власним бажанням відвідує групу продовженого дня та, до 17 години, спілкується з друзями, однолітками. Орест за власним бажанням із великим задоволенням та натхненням відвідує позашкільні заняття: «Основи інформаційних технологій з елементами англійської мови» вівторок, п`ятниця 14.20-16.00; «Початкове технічне моделювання з елементами англійської мови» - середа 16.20-18.00, субота 11.00-12.45; Плавання у басейні - вівторок, четвер, субота - 16.00. Після відвідування зазначених гуртків, ввечері, дитина має вивчити уроки та о 20 годині починати готуватись до сну. Враховуючи попередню поведінку [PERSON] , це руйнуватиме режим дня сина та шкодитиме його розвитку та позбавить можливості повноцінно спілкуватись з мамою. У суботу [PERSON] відвідує додаткові заняття з 10.30 до 16.30 години, тому є недоцільним визначення часу спілкування з [PERSON] у цей день, враховуючи наведені вище аргументи та ігнорування батьком інтересів дитини, в тому числі і в частині відвідування «гуртків». З наведених у позові причин, негативно на психічному стані дитини відобразиться ночівля у батька, зокрема, перебування дві доби поспіль у квартирі де є собака, і якої син дуже боїться, а також нехтування відповідачем обов`язком піклуватись про гарне харчування дитини, виконання настанов та призначень лікарів, виконання домашнього завдання, відвідування гуртків тощо. Також, неможливим є перебування Ореста 7 та 10 днів поспіль з батьком на канікулах, щонайменше до того моменту, як син звикне до тривалого спілкування з батьком, буде вирішене питання щодо знаходження собаки вдома у батька та з поведінки батька можна буде зрозуміти, що він виправив своє ставлення до виконання батьківських обов`язків і відповідально ставиться до годування сина, виконання призначень лікарів, відвідування гуртків та виконання домашнього завдання. Зимові канікули зазвичай тривають всього сім днів, а згідно оскаржуваного рішення [PERSON] має право на спільний відпочинок з сином на зимових канікулах впродовж 7 днів. Для налагодження стосунків із батьком та перебування психологічно комфортному стані з батьком, вважала, що сину потрібна щонайменше її присутність. Ухвалою суду від 04.05.2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 31.05.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. Вказує, що належним чином виконує батьківські обов`язки по вихованню сина [PERSON] . Різні погляди на життя, в тому числі з питань виховання сина призвели до розпаду сім`ї. Усі визначальні події у житті сина проводились у його присутності. Після припинення шлюбних відносин всі зустрічі з сином можливо лише через позивача. Остання обмежує його у вихованні та спілкуванні з сином. Неодноразово в телефонному режимі, в будній день у робочий час, позивач могла зателефонувати та повідомити, що дитина зібрана та чекає на нього на лавочці біля будинку їх проживання. При цьому, позивача не цікавить можливість прибути до дитини за такий короткий час та забрати дитину. Вважав, що така поведінка позивача є психологічним насиллям відносно сина. Саме таке ставлення матері до дитини негативно позначається на його емоційному стані та формує негативне сприйняття зустрічей сформованою матір`ю стресовою ситуацією. З осені 2021 року ставлення позивача до нього погіршилось, колишня дружина не йде на контакт та відмовляє у зустрічах з сином. Звернувся до органів опіки та піклування з заявою по встановлення графіку зустрічей зі сином. Наголошує щодо належного виконання батьківських обов`язків, зокрема відсутня заборгованість зі сплати аліментів, піклується щодо його фізичного та гармонійного розвитку дитини. Він офіційно працевлаштований, має позитивні характеристики, квартира де він мешкає, об лаштована всім необхідним для сина. Натомість всі докази [PERSON] датовані після прийняття оскаржує мого нею рішення та ґрунтуються на безпідставних звинуваченнях та вибірковому підході. Вважає, що органом опіки та піклування враховані всі доводи матері дитини та визначений час зустрічей з сином менше, ніж він просив. 06.06.2022 представником відповідача виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області подано відзив на позов. Наголошують, що при прийнятті оскаржує мого рішення орган опіки та піклування керувався якнайкращими інтересами малолітнього сина сторін. З`ясовані всі обставини щ призвели до виникнення спору між батьками для прийняття остаточного рішення, крім документів, передбачених п 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності із захистом прав дитини, також проаналізовані долучені документи, заслухані пояснення батьків тощо. 29.06.2022 представником позивача подано відповідь на відзив. Наполягає на задоволенні позовних вимог. Органом опіки та піклування при прийнятті оскаржує мого рішення порушено п 73 Порядку зокрема не проведено бесіду з родичами, не встановлено особисту прихильність дитини до кожного з батьків, не враховано стан здоров» я дитини, ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, не звернулись до фахівців із соціальної роботи з приводу оцінки потреб батьків та їх здатності виконувати батьківські обов`язки тощо. Додатково залучено висновок спеціаліста за висновками якого на сьогоднішній день, враховуючи не спілкування дитини із батьком приблизно рік їх контактування може бути для [PERSON] хвилюючим та викликати тривогу та напругу. Щоб уникнути психотравматичних наслідків при спілкуванні сина із батьком бажано присутність матері в тому просторі, де буде Оресту комфортно, так як він більш психологічно схильний до матері. 18.07.2022 представником відповідача подані заперечення. Вважає, що позивачем обрано не ефективний спосіб звернення до суду, оскільки позивач повинна звернутися до суду з позовом щодо визначення способів участі у вихованні дитини. Маючи особисту образу на чоловіка, [PERSON] , налаштовує дитину проти батька та позбавляє [PERSON] права на особисте спілкування. Ухвалою суду від 16.08.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Чорнуха ЮС. Позов підтримує з підстав, що зазначені. Позивач [PERSON] , допитана в якості свідка, свідчила щодо повністю вихованням та розвитком сина займається тільки вона, навчала його, спілкувалась, розвивала, повністю забезпечувала побутові умови тa харчування, відвідування лікарів, лікування, відвідування закладів освіти та розвиваючих гуртків, прогулянки, цікавилась його внутрішнім світом, навчала моральним якостям тощо. Натомість колишнього чоловіка [PERSON] це абсолютно влаштовувало і дитиною він особливо не цікавився. 3 травня 2021 року [PERSON] залишив сім`ю та припинив спільно проживати з нею та [PERSON] . Останній раз батько відвідав [PERSON] [INFO] у школі, та ще й примудрився засмутити дитину, пообіцявши прийти у гості ввечері та так і не прийшовши. Після 01 вересня 2021 року [PERSON] взагалі не проявляв будь-якого бажання поспілкуватись з сином, довідатись як у нього справи, прийняти якусь участь у вихованні дитини Більше того, [PERSON] самостійно телефонував татові, дізнатись як у нього справи та поспілкуватись, чекав татового приїзду, на що [PERSON] весь час відповідав, що у нього немає часу, він за містом і не може приїхати Поступово син взагалі віддалився від батька. Йому було не зрозуміло чому тато перестав з ним спілкуватись. Орест дуже переживав ці моменти і засмучувався, плакав. Згодом звик, що батько з ним не спілкується та навпаки став негативно реагувати на будь-які звернення щодо необхідності бачитись з батьком. Орест категорично, із острахом та сльозами, відмовляється від будь-якого спілкування із батьком. [PERSON] , на її переконання, недбало ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків. В один з декількох разів, коли він виявив бажання взяти сина, для того, щоб нібито провести з ним час - 23.07.2021 року, заявник відвіз сина на цілий день до свого батька, а сам поїхав відпочивати за місто. При цьому,знехтував своїми батьківськими обов`язками щодо необхідності погодувати дитину, поспілкуватись з нею, відвезти сина на гурток, виконувати призначення лікаря-стоматолога (в цей день відбувалось лікування зуба) та лікаря-окуліста, забезпечити дитині безпечне середовище перебування тощо. Не зважаючи на домовленість, що [PERSON] ввечері сина привезе додому, ця домовленість не була виконана. Останній не відповідав на телефонні дзвінки. Після виклику поліції забрала сина додому. При цьому, дитина цілий день не їла, у неї болів зуб через невиконання впродовж дня призначень лікаря, дитина була перелякана та весь час повторювала, що просилась додому, але дідусь на це не реагував, батька цілий день з [PERSON] не було. Після цього випадку дитина взагалі стала боятись відповідача. Повідомила про випадок, коли син при зустрічі з батьком на вулиці почав тікати від нього, плакати та іншим чином виявляти своє категоричне небажання у будь-якій формі спілкуватись із батьком. За рекомендаціями лікаря-окуліста Оресту заборонено дивитись у екран телефону, планшету, комп`ютеру тощо. Періодично [PERSON] відвідує комплекс процедур для стабілізації зору. [PERSON] нехтує цими настановами лікаря-окуліста, та умисно дає дитині дивитись «гаджети» для того, щоб не спілкуватись з дитиною, а чимось її «заняти». Такі дії заявника шкодять здоров`ю дитини. Так, 23 липня 2021 року лікар-стоматолог після лікування зуба призначив Оресту полоскання зуба з метою недопущення його запалення, та, у разі необхідності, прийняття знеболювальних. [PERSON] цими призначенням знехтував, залишив на цілий день дитину на свого батька, який також не виконував призначень лікаря, внаслідок чого дитина цілий день страждала від зубного болю, сталося запалення, яке потім слід додатково лікувати. У травні 2021 року під час прогулянки з батьком [PERSON] сильно травмував шию, після чого також їй прийшлось тривалий час лікувати дитину, проходити курс масажів. Зараз, внаслідок цієї травми [PERSON] потребує спеціальної групи з фізичного виховання. Дитина звикла постійно бути зі нею, негативно на психічному стані дитини відобразиться ночівля у батька у квартирі де є собака, і якої син дуже боїться, а також нехтування відповідачем обов`язком піклуватись про гарне харчування дитини, виконання настанов та призначень лікарів, виконання домашнього завдання, відвідування гуртків тощо. Орест на відріз відмовляється від спілкування з батьком. Скільки б йому не пояснювала, що тато його любить (не залежно від місця проживання), син не хоче контактувати з батьком. Для нього було дуже сильною травмою, що відповідач пішов із сім`ї, що він перестав спілкуватись із сином. Востаннє [PERSON] спілкувався із [PERSON] 01 вересня 2021 року - більше шести місяців назад. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пінчук Ю.С. просить відмовити у позові з підстав, що зазначені у відзиві. Відповідач [PERSON] допитаний у судовому засіданні 20.09.2022 повідомив суд. що піклується про дитину, її розвиток, забезпечує фінансово. Тривалий час винаймав житло для колишньої дружини. [PERSON] позбавляє його можливості у достатній мірі спілкуватись із сином. Звернувся до органів опіки та піклування із заявою про встановлення графіку побачень з Орестом. Після отриманого рішення у визначений час прийшов до помешкання колишньої дружини забрати сина та провести з ним час, [PERSON] налаштувала дитину проти нього. Для того щоб не травмувати дитину пішов з квартири. Представник відповідача виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Бойченко О.С. підтримує відзив. Зазначає, що оскаржуєме рішення винесене з дотриманням ст. 159 СК України та п 73 Порядку провадження органу опіки та піклування діяльності,, пов`язаної із захистом прав дитини., затвердженого Постановою КМУ №866 від 24вересня 2008 року Допитаний свідок [PERSON] повідомила про випадок, що під час прогулянки з батьком, [PERSON] дуже злякався собак. Після чого дитину прийшлось лікувати від переляку та з того часу син боїться усіх собак. [PERSON] цю обставину просто ігнорує. Також, свідчила про випадок коли батько несподівано з`явився у місці, де гуляв син, і намагався на вулиці поспілкуватись із ним, але це призвело тільки до чергової психологічної травми у дитини. Орест почав плакати та тікати. Він тікав, поки не добіг до квартири, потім ще довго плакав. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозаписи, приходить до наступного висновку: [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2013 року, який розірвано рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 серпня 2021 року. У період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації матері - [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області за № 434 від 07 квітня 2022 року [PERSON] встановлено для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] такі способи участі: побачення щопонеділка та щочетверга з 17 до 20 години з урахуванням режиму дня дитини (відвідування спортивних секцій, гуртків, індивідуальних занять з розвитку) та з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем проживання / перебування; побачення першої та третьої суботи місяця з 09.00 год. до 17.00 год. неділі з урахуванням режиму дня дитини (відвідування спортивних секцій, гуртків, індивідуальних занять з розвитку) та з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її перебування/проживання на побачення та повернення дитини за місцем пї проживання / перебування; спільний щорічний відпочинок взимку протягом 7-ми календарних днів під час канікул дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини 3 місцем перебування/проживання на відпочинок та повернення дитини за місцем ї проживання; спільний щорічний відпочинок влітку протягом 10-ти календарних днів під час відпустки батька, за попередньою домовленістю з матір`ю дитина з місця ї перебування/проживання на відпочинок та повернення дитини за місцем проживання. Відповідно до п.10 ст. 7 СК України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно із ч.1 ст. 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Правовий статус органів опіки та піклування, їх завдання та функції визначено, зокрема, главою 6 Цивільного кодексу України, главою 19 Сімейного кодексу України, Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року за № 866. Частинами першою і другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтею 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються, як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» №866 від 24.09.2008, органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей. Органи опіки та піклування провадять свою діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, з дотриманням таких принципів: забезпечення найкращих інтересів дитини; недопущення дискримінації дітей; конфіденційності інформації про дитину. Безпосереднє ведення справ і координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад (далі - служби у справах дітей). Відповідно до ст. 46 Закону України № 280/97-ВР від 21.05.1997 «Про місцеві державні адміністрації» організаційно-процедурні питання внутрішньої діяльності місцевих державних адміністрацій регулюються їх регламентами, що затверджуються головами відповідних місцевих державних адміністрацій з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Типові регламенти місцевих державних адміністрацій затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 73 Постанови №866 передбачено, шо у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей. Відповідно до ст. 6 Закону на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок та оскаржене рішення органу опіки та піклування є дорадчими документами та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, оскільки такі висновок та рішення не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в процесі якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, у тому числі і оспорюваних висновку та рішення органу опіки та піклування, які не мають наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 496/4271/16-а. Статтями 158, 159 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Висновок служби в справах дітей та оскаржуване рішення, яким встановлено [PERSON] години спілкування з малолітнім сином [PERSON] , є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі батьків у вихованні малолітнього сина, вони не порушують прав та обов`язків жодного з батьків. Вимога про визнання незаконним та скасування рішення про встановлення [PERSON] годин спілкування з малолітнім сином, не може бути самостійним способом захисту. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З поданих документів вбачається, що позивач просить захистити права [PERSON] шляхом забезпечення її участі, по місцю їх проживання та з обмеженням у часі у зустрічах з батьком. Разом з цим, частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскаржуваним рішенням не визначено місця побачень батька з сином , при цьому, чітко визначено, що такі зустрічі повинні відбуватись за обов`язковим поверненням дитини до місця проживання, відвідуванням з урахуванням батьком режиму дитини, стану здоров» я, всіх особливостей відносин між особами, з урахуванням конфліктних відносин, викладених в поясненнях органу опіки та піклування, позовній заяві та в інтересах малолітнього. У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 165/2839/17 зазначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 158 СК України). З огляду на те, що позивачем не доведено наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, позивач [PERSON] не довів порушення свого права або інтересу про що наголошує відповідач [PERSON] . Вимог щодо усунення перешкод у вихованні, позов не містить. Доводи позивача про те, що при винесенні оскаржуємого рішення органу опіки і піклування допущенні численні порушення, суд вважає неспроможними,- оскаржувані акти не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо їх батьківських прав та визначення способів їх участі у вихованні [PERSON] , а можуть бути лише доказами, яким суд при розгляді справи про порушене право надасть належну оцінку. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону. Під час судового розгляду встановлено, що при прийнятті оскаржує мого рішення, органом опіки та піклування відібрані пояснення та документи, передбачені п 73 Порядку, у сторін після припинення шлюбних відносин існують різні погляди щодо визначення способу та порядку участі батька у вихованні спільної дитини, які і на стадії судового розгляду з огляду на пояснення сторін, оглянутих відео записів, ініціювання позивачем заяв до правоохоронних органів, не слід вважати компромісними. Аналізуючи доводи сторін, суд, також, вважає, що позов по своїй суті спрямований на захист інтересів та позиції по суті спору позивача, а не на захист інтересів [PERSON] , який є свідком з`ясування фінансових питань з застосуванням ненормативної лексики та беззаперечно створення конфліктних ситуацій з залученням правоохоронних органів не сприяють належному психоемоційному стану дитини на що звернув увагу спеціаліст у висновку. На даний час сторони не є подружжям та вправі вирішувати свої сімейні, родинні, інші особисті питання самостійно, кожен окремо, без втручання інших осіб, зокрема, і одне одного, якщо таке вирішення не впливатиме на права та інтереси їх спільної дитини. Зважаючи на вищевикладене, [PERSON] не навела жодних обґрунтованих доводів про можливий негативний вплив осіб, з якими спілкується чи має певні стосунки відповідач на дитину сторін при їх можливому спілкуванні в рамках виконання органу рішення опіки та піклування. При цьому, на думку суду, батько до вказаного питання відноситься з розумінням та враховує психоемоційний стан дитини, з короткого відео, [PERSON] безумовно потребує батька та особистих зустрічей із ним, враховуючи його вік та розвиток. Саме небажання спілкування позивача з іншими особами, з якими спілкується відповідач, чи небажання щоб дитина сторін спілкувалася з такими особами не може бути перешкодою у реалізації батьком своїх прав на участь у спілкуванні та вихованні з дитиною, які підлягають захисту. Рішення органу опіки та піклування не є примусовим для дитини сторін ні щодо спілкування з батьком, ні стосовно близьких родичів (діда, який на думку позивача не може подбати про онука) чи сторонніх осіб, окрім сторін у справі та дитина при проведенні часу з батьком, зважаючи на її вік, також, вправі самостійно вирішувати питання спілкування з тими чи іншими особами, з якими спілкується її батько. Щодо не забезпечення відповідача [PERSON] іжею, графіком, не виконання режиму дня, недбале ставлення до здоров» я сина, то необхідно вважати, що такі є тривогами матері, які належними доказами не підтверджені, а батько дитини крім прав стосовно дитини наділений і обов`язками, зокрема, і в частині охорони її здоров`я та неналежна реалізація обов`язків перебуває у взаємовзв`язку із відповідними наслідками. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову.

Outcome: dismissed