Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

В липні 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірма «Західтрансбуд» про стягнення в її користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та компенсацію щодо тимчасової втрати працездатності в сумі 55\~079,49 гривень . Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 20.05.2020 вона була прийнята на посаду головного бухгалтера у Товариство з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірма «Західтрансбуд». 13.04.2022 була звільнена із займаної посади за згодою сторін згідно ст.36 п.1 КЗпП України. Однак, зазначає, що під час знаходження з відповідачем у трудових відносинах їй було не нараховано заробітну плату на суму 19\~095,24грн. Крім цього, їй не було виплачено компенсацію у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності як від відповідача, так і від Фонду соціального страхування України. При зверненні до Фонду соціального страхування України їй було роз`яснено, що у виплаті компенсації їй відмовлено через несплату відповідачем належних обов`язкових платежів, що необхідні для відповідної компенсації. Відтак, сума заборгованості відповідача щодо компенсації у зв`язку з тимчасовою втратою непрацездатності складає 31\~123,17грн. Крім того, відповідачем не компенсовано 5 днів відпустки за грудень 2021, що складає 1\~374,40 грн. Також станом на день її звільнення відповідачем не було проведено компенсацію за 60 днів невикористаної відпустки, що складає 16\~590,00грн. Зазначає, що із зазначених вище сум відповідачем не проводилися відрахування податків. Відтак сума заборгованості відповідача перед нею складає 68\~421,73грн. без врахування податкового навантаження, 55\~079,49грн. з урахуванням сплачених податків та зборів. Зазначає, що невиплата вказаних вище сум заборгованості підтверджується банківськими виписками її особового карткового рахунку, оскільки виплата заробітної плати та компенсацій працівникам проводилася виключно касовим методом. Із посиланням на вимоги ч.1 ст.47, ч.1 ст.116, 117 КЗпП України просить стягнути заборгованість по заробітній платі та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. Ухвалою від 28.07.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 25.08.2022 ухвалою суду у відповідача витребувано інформацію щодо суми заборгованості по заробітній платі за період роботи позивача з 01.08.2021 по 13.04.2022 та оригінали листків непрацездатності. Ухвала суду не виконана, вказані докази суду не направлені. Причини неможливості виконання ухвали у зв`язку із воєнним станом, на які вказує у додаткових поясненнях, які надійшли 06.09.2022 від представник відповідача, суд визнає не поважними, так як м.Львів, де знаходиться місце розташування відповідача, не перебуває на окупованій території чи в зоні активних бойових дій, тому вказані причини суд визнає неповажними. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Микитюк С.М. подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, позов підтримав, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, хоча належно, у встановленому законом порядку повідомлявся про час та місце судового засідання. Причини неявки, а саме, введення воєнного стану в території України, на які посилається представник відповідача, суд визнає неповажними, жодних перешкод для прибуття в судове засідання немає, оскільки територія Львівської області не охоплена веденням активних бойових дій і всі установи, організації, підприємства працюють у штатному режимі. Клопотання представника відповідача про оголошення перерви у судовому засіданні до закінчення воєнного стану в України є безпідставним, таким, що направлений на затягування розгляду справи та вирішення її в поза розумні строки. Крім цього відповідачем не подавався відзив. А тому, зважаючи на умови проведення заочного розгляду справи, суд, зі згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст.280-281 ЦПК України. Судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 2 ст.\~233\~КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст.\~238\~КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст.\~43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Встановлено, що 20.05.2020 позивач була прийнята на посаду головного бухгалтера у Товариство з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірма «Західтрансбуд» у відповідності до наказу №65-к від 19.05.2020 (а.с.11-12). 13.04.2022 була звільнена із займаної посади за згодою сторін згідно ст.36 п.1 КЗпП України у відповідності до наказу №3-К від 13.04.2022 (а.с.11-13). Згідно розрахунку наданого позивачем при звільненні не виплачено заробітну плату на суму 55079.49 грн. (а.с.14-16). Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч.1 ст.24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірми «Західтрансбуд» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за період серпень 2021; березень 2022; квітень 2022 в сумі 19\~095,24грн., у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи спір в частині компенсації за відпустку та за невикористані дні відпустки суд виходить з наступного. Відповідно до ст.83\~КЗпП України та ч. 1 ст.\~24\~Закону України\~«Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ст.2\~Закону України\~«Про оплату\~праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Тобто компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~про оплату\~праці» від\~24\~грудня 1999\~року,\~№ 13 що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.\~83\~КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 р., обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Пунктом 7 розділу IV Порядку визначено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Згідно ч.1 ст.6\~Закону України\~«Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відтак у поданому позові позивачем зазначено, що відповідачем не компенсовано 5 днів відпустки за грудень 2021, що складає 1\~374,40грн. Також станом на день її звільнення відповідачем не було проведено компенсацію за 60 днів невикористаної відпустки, що складає 16\~590,00грн., а відповідачем жодними доказами обрахованої суми позивачем не спростовано, тому слід стягнути суму вказану позивачем. Вирішуючи вимоги позову в частині оплати листка непрацездатності суд виходить з наступного. Статтею 19\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування» визначено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їхніх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч.2 ст.\~22\~зазначеного Закону допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з системного аналізу зазначених норм, суд приходить до висновку, що працівник, страховий випадок якого настав до моменту звільнення, є застрахованим, а допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується йому за весь період відновлення працездатності. В свою чергу, відшкодування певної частини такої допомоги на користь роботодавця проводиться Фондом під час їх взаємодії, порядок якої визначений законом. Відповідно до частини першої ст.\~31\~цього Закону підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Відповідно до ч.1 ст.\~32\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування» документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження. Відповідно до копії листків непрацездатності серія АЛГ №544351 від 17.09.2022 (а.с.17); серія АЛГ №650 від 20.09.2021 та серія АЛБ №650619 від 19.11.2021 (а.с.18), позивач з 30.08.2021 по 19.09.2021; з 20.09.2021 по 19.11.2021 та з 13.12.2021 по 24.12.2021 (листок непрацездатності в електронному вигляді) перебувала на лікуванні у ЗПВ КНП «Бродівська ЦМЛ». Загальна сума заборгованості відповідача щодо компенсації у зв`язку з тимчасовою втратою непрацездатності складає 31\~123,17грн. У поданому позові [PERSON] зазначено, що Фондом соціального страхування України їй відмовлено у компенсації виплат у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності через несплату страхових внесків відповідачем, однак відповідачем жодним чином не спростовувалися зазначені обставини. Відповідно до п.2 ст.15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», роботодавець зобов`язаний: 1) надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом; 8) подавати звітність до Фонду у строки, в порядку та за формою, що встановлені правлінням Фонду. Відповідно до п.5 ст.15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», роботодавець несе відповідальність за: 2) несвоєчасне подання або неподання відомостей, встановлених цим Законом; 4) шкоду, заподіяну застрахованим особам або Фонду внаслідок невиконання або неналежного виконання обов`язків, визначених цим Законом. Враховуючи наведене та з урахуванням бездіяльності роботодавця щодо сплати за його кошт перших днів тимчасової непрацездатності відповідача та невиконання обов`язку щодо подачі заяви-розрахунку для надання матеріального забезпечення застрахованим особам, який є підставою для здійснення Фондом фінансування страхувальників, суд вважає обґрунтованими вимоги позову в цій частині та такими, що підлягають задоволенню, зокрема стягненню коштів з відповідача згідно листків непрацездатності. Розраховуючи суму, що підлягає стягненню, суд погоджується з розрахунком позивача, здійсненим відповідно до Постанови КМУ "Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням" від 26.09.2001 № 1266, відповідно до якого, середньоденна заробітна плата складає 266.01 грн., отже сума оплати загальної непрацездатності складає 31\~123,17 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Згідно ст.47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116\~КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 07.06.2022 адвокатом позивача на адресу відповідача надіслано адвокатський запит щодо виплати заборгованості по заробітній платі [PERSON] (а.с.19). Однак, як встановлено судом, відповідач як наступного дня після отримання заяви, так і на день розгляду справи, не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив йому нараховану заробітну плату, не здійснив оплату лікарняного листка та компенсації за невикористані дні відпустки та компенсацію за 5 днів відпустки. У пункті 25 (абз.5) постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~13\~від 24\~грудня 1999\~року «Про\~практику застосування\~законодавства про\~оплату праці» судам роз`яснено, що, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Відповідачем не було надано суду свого розрахунку заборгованості перед [PERSON] на час її звільнення, не надано доказів на спростування наведених позивачем розрахунків, не зазначено доказів такої сплати, та не спростовано належними, достовірними та допустимими доказами заявлені позивачем вимоги, відтак, вимоги позову підлягають задоволенню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірма «Західтрансбуд»» на користь [PERSON] слід стягнути заборгованості по заробітній платі в сумі 19095.24 грн; 1\~374,40грн. за 5 днів відпустки та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 16\~590 грн., 31\~123,17 грн. невиплаченої компенсації за тимчасову втрату працездатності, що склладає 68\~421.73 грн. без врахування податків та обов`язкових платежів, що з урахуванням сплачених податків та зборів буде становити 55\~079,49 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ,4 ,5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження судових витрат, суду надані: ордер на надання правничої (правової) допомоги від 22.07.2022 (а.с.22), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №346 від 25.06.2002 (а.с.23), договір про надання правової допомоги від 22.07.2022(а.с.24), протоколи погодження ціни (гонорару від 22.07.2022 (а.с.26), копію квитанції від 22.07.2022 про оплату за надання правової допомоги по цивільній справі (а.с.27). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 5000 грн. Водночас, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні в межах суми платежу за один місяць та приймаючи до уваги розрахунок позивача, де заробітна плата за два останні місяці перед звільненням становила 8300 грн., то до негайного стягнення підлягає заробітна плата за один місяць в розмірі 8300 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved