Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

1.Позиція позивача. У травні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради «про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів на неповнолітню дитину». Згідно до змісту позовної заяви, просить: -позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] і призначити її - [PERSON] опікуном неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з відповідача [PERSON] на її - [PERSON] користь на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/6 частини доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; -викликати до суду і опитати у якості свідків: [PERSON] , мешкає [ADDRESS] , [PERSON] , мешкає [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила наступне. Відповідач по справі - [PERSON] є рідною донькою позивача. [INFO] у неї народився син - онук позивача, [PERSON] . Відомості про батька у книзі реєстрації актів про народження в Заводському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області записані за заявою матері (відповідача по справі) згідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідач - мати одиначка, тому позивач [PERSON] одразу після народження дитини приймала активну участь у його вихованні, доглядала за ним, надавала матеріальну допомогу. З самого початку народження дитини відповідач не приділяла належної уваги вихованню дитини. Крім того, [PERSON] почала приймати наркотичні засоби і вести аморальний спосіб життя, неодноразово, не повідомляючи позивача, уходила з дому на кілька тижнів, а дитину залишала на позивача не проявляючи зацікавленості її долею. Фактично, онук позивача - [PERSON] проживав і проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач неодноразово обіцяла змінити свій спосіб життя і займатися вихованням дитини, але свої обіцянки не виконала і не виконує. 31 серпня 2020 року вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області донька позивача - [PERSON] засуджена за ч. 1 ст. 309 КК України за зберігання наркотичних засобів на строк 1 рік обмеження волі. За викладених обставин на думку позивача, відповідач повинна бути позбавлена батьківських прав. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] про дату, час та місце судових засідань повідомлена належним чином. 05 вересня 2022 року відповідачем отримано копію позовної заяви з доданими до неї документами, що підтверджується розпискою (а.с. 35). 06 жовтня 2022 року через канцелярію суду відповідачем подано заяву (а.с. 32, а.с. 45) згідно до змісту якої просить винести рішення у підготовчому судовому засіданні, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить долучити до матеріалів справи Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України (а.с. 46). 3.Позиція третьої особи. Третя особа, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради про дату, час та місце судових засідань повідомлена належним чином. 29 вересня 2022 року на офіційну електронну адресу суду третьою особою подано клопотання про розгляд справи без представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради з урахуванням висновку від 22 вересня 2022 року №8вих.-20/424 (а.с. 42). Згідно до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] від 22 вересня 2022 №8вих-20/424 (а.с. 43-44) - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради вважає позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] доцільним. 4.Процесуальні питання, заяви і клопотання. У травні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради «про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів на неповнолітню дитину» (а.с. 3-5). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 травня 2022 року цивільну справу № 208/2467/22 передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 20). 22 серпня 2022 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у цивільній справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 23-24). 05 вересня 2022 року відповідачем отримано копію позовної заяви з доданими до неї документами, що підтверджується розпискою (а.с. 35). 05 вересня 2022 року через канцелярію суду відповідачем [PERSON] подано заяву згідно до змісту якої зазначила, що не заперечує відносно позбавлення її батьківських прав стосовно сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 32). 29 вересня 2022 року на офіційну електронну адресу суду від третьої особи, органу опіки та піклування надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі з урахування висновку від 22 вересня 2022 року №8вих-20/424 (а.с. 43-44) та найкращих інтересів дитини (а.с. 42). 06 жовтня 2022 року через канцелярію суду відповідачем подано заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та можливості ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні (а.с. 45). 5. Фактичні обставини встановлені судом. Як встановлено судом, предметом спору є - позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів на неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , народився [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 14 серпня 2006 року зроблено відповідний актовий запис № 548. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 14 серпня 2006 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області у графі «батько» зазначено - « [PERSON] », у графі «мати» зазначено - « [PERSON] » (а.с. 6). Згідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 ст. 135 СК України № 0037090370 від 06 жовтня 2022 року у графі «відомості про дитину» зазначено - « [PERSON] , [INFO] », у графі «відомості про батька» зазначено - [PERSON] », відомості про батька записані відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 46, а.с.46-зворотна сторона). Як вбачається зі змісту характеристики [PERSON] навчається в Кам`янському державному енергетичному технікумі з 01 вересня 2021 року за освітньо-професійною програмою Комп`ютерна інженерія. За період навчання показав себе студентом з достатнім рівнем шкільної підготовки. З повагою ставиться до оточуючих людей, однолітків, прислухається до порад викладачів. Вихованням [PERSON] займається бабуся - [PERSON] . Бабуся підтримує постійний зв`язок з керівником навчальної групи та приймає активну участь у житті та навчанні онука (а.с. 7). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 18 листопада 1977 року (а.с. 8). Згідно до копії довідки про склад сім`ї від 12 травня 2022 року за відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради за адвресою: [ADDRESS] зареєстровані: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Як вбачається зі змісту копії довідки про доходи № 7951339526996912 [PERSON] отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2022 року складає 25 137,66 грн. (а.с. 11). Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 серпня 2020 року (справа № 209/2491/20, провадження № 1-кп/209/471/20) [PERSON] , [INFO] визнана винною у скоєнні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік (а.с. 12-13). [PERSON] визнала позовні вимоги заявлені до неї у повному обсязі, що підтверджується заявами від 05 вересня 2022 року (а.с. 42) та від 06 жовтня 2022 року (а.с. 45). Згідно до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] від 22 вересня 2022 №8вих-20/424 (а.с. 43-44) - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради вважає позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] доцільним. 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно ч.4 зазначеної статті, при задоволенні позову про відібрання від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Як встановлено судом вихованням неповнолітнього [PERSON] , [INFO] займається його бабуся - [PERSON] . Так, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , має лише мати [PERSON] , так як відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як встановлено під час розгляду справи по суті, відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] не виконувала належним чином свої батьківські обов`язки, не приділяла належної уваги вихованню, продовжує ухилятися від своїх батьківських обов`язків, не цікавиться його життям, матеріально не підтримує. Згідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 ст. 135 СК України № 0037090370 від 06 жовтня 2022 року у графі «відомості про дитину» зазначено - « [PERSON] , [INFO] », у графі «відомості про батька» зазначено - [PERSON] », відомості про батька записані відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 46, а.с.46-зворотна сторона). Згідно до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] від 22 вересня 2022 №8вих-20/424 (а.с. 43-44) - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради вважає позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] доцільним. При вирішенні судом позову щодо питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні, захист інтересів дитини. Та обставина, що дитина неодноразово залишалася на вулиці у нічний час без супроводу дорослих, самостійно залишала житлове приміщення, з підстав неналежного виконання батьківських обов`язків його матір`ю [PERSON] , враховуючи пояснення та заяву відповідача про визнання позовних вимог у повному обсязі та доцільності позбавлення батьківських прав, свідчить про те, що мати дитини самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не бажає приймати участь в утриманні і вихованні своєї дитини, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками, чим завдає загрозу життю та здоров`ю дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Отже ухилення від виконання своїх обов`язків [PERSON] з виховання свого Неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] є підставою для позбавлення її батьківських прав, так як в ході судового розгляду встановлено та підтверджено доказами, наявність її винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками що полягло у залишенні малолітньої дитини без догляду, залишення дитини у небезпеці, зловживання спиртними напоями, неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Щодо стягнення аліментів з відповідачів на утриманні дитини, то заявлені позовні вимоги узгоджуються із приписами ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. А тому враховуючи вимоги ст. ст. 180, 182 СК України, позовні вимоги підлягають задоволенню. 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з даним позовом позивачем сплачений судовий збір у сумі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 2). Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі сплачений позивачем судовий збір у сумі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача [PERSON] вимогу немайнового характеру у сумі 992,40 гривні 00 копійок.

Outcome: approved