Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

1.Описова частина Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи 23 липня 2021 року позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся з позовом до відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ) третя: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Миколенко Інна Миколаївна (м. Черкаси, вул.. Хрещатик, 180) про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 22.12.2017 року відповідач на виконання вимог договору позики надав [PERSON] розписку, якою підтвердив факт отримання в борг грошових коштів на загальну суму 120 000дол США. Згодом дана грошова сума була збільшена за погодженням сторін, але позивач вже наполіг на укладанні нотаріально посвідченого договору позики, з застосуванням гарантій повернення. 07.05.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на загальну суму 190 000 дол. США, що еквівалентно 5 130 000 грн. Для гарантії повернення грошових коштів, 07.05.2019 року між [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір іпотеки, до договору позики, де даний житловий будинок є гарантією повернення 40 000 дол. США з позиченої суми в 190 000 дол. США. Тобто іпотекою забезпечується зобов`язання частково, а не в повному обсязі. Терміном повернення грошових коштів сторони визначили 01 березня 2020 року. 01.03.2020 року позивач перетелефонував відповідачу, повідомив про сплин часу для повернення грошових коштів, але останній знову почав відтерміновувати час повернення. Більш того, позивачу, на момент настання часу повернення грошових коштів, стало відомо, що померла сторона договору іпотеки - [PERSON] , яка померла [INFO] , але в силу ст.. 23 ЗУ «Про іпотеку» на спадкоємців розповсюджуються права і обов`язки іпотекодавця. Позивачем було направлено листи на повернення боргу, яку були отримані адресатами, про що є відмітки трекін поштових відправлень. Крім того, нотаріусом, яка посвідчувала договір іпотеки, було отримано вимогу кредитора до спадкоємців про іпотечне майно, про що є відмітка про отримання вимоги нотаріусом. З боку відповідача були прохання не чіпати дідуся, який є іпотекодацем, а відповідач в свою чергу, щось буде вирішувати з боргом. Позивач в даній справі, повірив [PERSON] , і звернувся до суду з позовом про стягнення коштів за договором позики, які не забезпечені іпотекою. Заочним Рішенням суду від 30.09.2020 року позов було задоволено, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 150 000 дол. США. Отримавши дане рішення [PERSON] пред`явив його до виконання, згідно виконавчого листа від 30.09.2020 року і відкрито виконавче провадження № ВП 63878388. На сьогоднішній день зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] не виконані. Просить суд звернути стягнення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 07 травня 2019 року в сумі 40 000 доларів США, що еквівалентно 1 462 800 грн. на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею - 132,5 кв.м., житловою площею - 48, 0 кв.м., а також земельну ділянку площею 500,00 кв.м., призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з кадастровим номером - 7110136700:01:021:0063, що розташована по [ADDRESS] , зареєстровані на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом визнання за [PERSON] права власності на: житловий будинок [ADDRESS] загальною площею - 132,5 кв.м., житловою площею - 48, 0 кв.м та земельну ділянку загальною площею 500,0 кв.м., призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з кадастровим номером - 7110136700:01:021:0063, що розташована по [ADDRESS] . Відзив на позовну заяву від відповідачів та пояснень від третіх осіб до суду не надходило. Представник позивача адвокат Мельниченко А.М. в судовому засіданні позов просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову за недоведеністю порушення або не визнання з боку Черкаської міської ради права позивача, на захисту якого поданий позов. Третя особа приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Миколенко Інна Миколаївна в наданій суду заяві просила розглянути справу в її відсутність. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Суд вислухавши в судовому засіданні учасників справи, дослідивши матеріали даної справи, приходить до такого. Хід розгляду справи 28 серпня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження. 26 жовтня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси витребувано від приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Миколенко Інни Миколаївни копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 25 листопада 2021 року м. Черкаси ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси залучено у справі відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] . 18 липня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкасипровадження у справі в частині вимог [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - закрито з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку зі смертю особи до відкриття провадження у справі. Залучено до участі в справі Черкаську міську раду в якості відповідача та Ротмістрівську сільську територіальну громаду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 30 серпня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 2.Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 07 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Миколенко І.М. позивач [PERSON] надав в позику відповідачу [PERSON] гроші в сумі 190 000 доларів США на строк до 01 березня 2020 року( а.с.12-13 т.1). В забезпечення вказаного договору позики був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Миколенко І.М., відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею - 132,5 кв.м., житловою площею - 48, 0 кв.м., а також земельну ділянку площею 500,00 кв.м., призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з кадастровим номером - 7110136700:01:021:0063, що розташована по [ADDRESS] , вартістю 1 080 000 грн., що еквівалентно 40 000 доларів США.(а.с.14-19 т.1). Відповідно до п. 2.1.5 договору іпотеки від 07.05.2019 р. у випадку, коли в момент настання терміну виконання зобов`язання за договором про надання позики, зобов`язання позичальника в повному обсязі виконано не буде, іпотекодержатель має право на часткове задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: отримати у власність предмет іпотеки або за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки. Згідно з п. 5.1 договору іпотеки від 07.05.2019 р. звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса або позасудових способів звернення стягнення у відповідності до цього договору та вимог законодавства України. Право визначати підстави та спосіб звернення стягнення належить іпотекодержателю (п.5.2 договору іпотеки від 07.05.2019 р.). Відповідно до п. 5.3 договору іпотеки від 07.05.2019 р. у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавці передають у власність іпотекодержателю предмет іпотеки. У випадку невиконання іпотекодавцями та/або позичальником письмової вимоги іпотекодержаеля про усунення порушених зобов`язань за цим договором та/або договором позики застереження згідно закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, які є правовою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом. Державна реєстрація обтяження за договором іпотеки зареєстроване 07.05.2019 р., номер запису про іпотеку 31447902, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.04.2020 р. № 207645906. (а.с.4-40 т.1). [INFO] померла [PERSON] , після її смерті спадкова справа заведена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Миколенко І.М. 03.10.2019р. (а.с.20 т.1). 03.10.2019 р. позивачем до спадкової справи після смерті [PERSON] надано кредиторську претензію до спадкоємців [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] 31.07.2020 р. на підставі свідоцтва право на спадщину зареєстроване право власності [PERSON] на ј житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею - 132,5 кв.м., житловою площею - 48, 0 кв.м., а також земельної ділянки площею 500,00 кв.м., призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з кадастровим номером - 7110136700:01:021:0063, що розташована по [ADDRESS] . Іншим співвласником вказаного нерухомого майна в частці ѕ зареєстрований [PERSON] 02 березня 2020 року позивачем позичальнику [PERSON] та іпотекодавцю [PERSON] надіслана вимога про негайне повернення позики або передачу у власність предмета іпотеки в рахунок частини неповернутої суми позики 40 000 доларів США. Вказана вимога отримана [PERSON] 06.04.2020р. ( а.с.21-26 т.1). Заочним рішенням суду від 30.09.2020 року у справі № 712/2212/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] частину неповернутої позики в сумі 150 000 дол. США.(а.с.29-31 т.1). Отримавши дане рішення [PERSON] пред`явив його до виконання, згідно виконавчого листа від 30.09.2020 року і відкрито виконавче провадження № ВП 63878388, в ході якого кошти на погашення боргу не сплачувались. [INFO] помер [PERSON] , після його смерті спадкова справа не заводилась згідно з Інформаційною довідкою з спадкового реєстру від 13.04.2022р. № 68803445. Відповідно до довідки Ротмістрівської сільської ради Черкаського району Черкаської області [PERSON] був зареєстрований та проживав до дня смерті у Ротмістрівському будинку-інтернаті для громадян похилого віку та інвалідів за адресою [ADDRESS] , 04.05.2022 р. позивачем надіслана кредиторська вимога до спадкоємців [PERSON] в зв`язку з тим, що про смерть останнього позивачу стало відомо 04.05.2022р. під час ознайомлення з матеріалами судової справи. Також 04.05.2022р. позивачем подано до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Миколенко І.М. заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. 10 травня 2022 року нотаріусом надано позивачу відмову у зверненні стягнення в нотаріальному порядку у зв`язку з тим, що спадкова справа після смерті [PERSON] , не відкривалась. Відповідно до висновку із звіту оцінювача ТОВ «Контакт Сервіс» [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво МФ № [NUMBER], видане ФДМУ та Українською комерційною спілкою 04.10.2008р., посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 2863-ПК від 08.06.2022р.) вартість житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею - 132,5 кв.м., житловою площею - 48, 0 кв.м. та земельної ділянки площею 500,00 кв.м., призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з кадастровим номером - 7110136700:01:021:0063, що розташована по [ADDRESS] станом на 15 вересня 2022 року складає 1 462 400 грн. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки (частина перша статті 11 цього Закону). У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. За ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2020 року у справі № 154/2822/15-ц сформулював правову позицію про те, що сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. У постанові Верховного Суду від 08 квітня 2019 року міститься висновок про те, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки (справа № 338/1769/15-ц). У постанові від 05 травня 2020 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою (справа № 338/1769/15-ц). Право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 227/3750/19. Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За результатами аналізу положень ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України можна зробити висновок, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора на виконання забезпечених іпотекою зобов`язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку"). Таким чином, якщо сторони за договором іпотеки погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» та наявні докази укладення такого договору про задоволення вимог іпотеко держателя, є підстави для державної реєстрації права власності як такого. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 554/14813/15-ц (14-66цс18) (право власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору). З наведених вище умов договорів іпотеки вбачається, що сторони [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] , та [PERSON] (іпотекодавці) узгодили порядок набуття права власності на іпотечне майно відповідно до п.5.3 договору іпотеки від 07.05.2019 р., яким передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцями та/або позичальником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим договором та/або договором позики застереження згідно закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, які є правовою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом. Судом встановлено, що іпотекодавець [PERSON] померла [INFO] до настання строку виконання зобов`язання позичальника за договором позики 01 березня 2020 року та позивачем як кредитором в строки, визначені ст.1281 ЦК України 03.10.2019 р. позивачем до спадкової справи після смерті [PERSON] надано кредиторську претензію до спадкоємців [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] 02 березня 2020 року позивачем надіслана вимога позичальнику [PERSON] та іпотекодавцю [PERSON] про негайне повернення позики або передачу у власність предмета іпотеки в рахунок частини неповернутої суми позики 40 000 доларів США. Вказана письмова вимога про усунення порушень відповідає положенням ст. 35 Закону "Про іпотеку" та умовам договору, тобто містить попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, а також спосіб, у який таке звернення має відбуватися. Оскільки зобов`язання з повернення позики за договором позики від 07.05.2019 р. в сумі 190 000 доларів США не було виконане позичальником [PERSON] навіть частково, суд доходить висновку, що в обсязі заборгованості за договором позики від 07.05.2019р. вимога від 02 березня 2020 року, за якою звернуто стягнення на предмет іпотеки вартістю 1 080 000 грн., що еквівалентно 40 000 доларів США, була дійсною і право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням на вказану суму шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, набуті за договором іпотеки від 07.05.2019 було діючим. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок невиконання позичальником зобов`язань по договору позики від 07 травня 2019 року позивачу спричинені збитки у вигляді неповернених кредитних коштів та не отриманих доходів, а тому позивач іпотекодержатель мав право на звернення стягнення боргу на предмет іпотеки. На момент реалізації 02 березня 2020 року іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя договір іпотеки не був припиненим та обмежень у реалізації такого права не було встановлено законодавством. Отже, у відповідності до п.5.2 договору іпотеки за фактом невиконання [PERSON] та [PERSON] письмової вимоги про усунення порушення 02 березня 2020 року позивач набув право на реєстрацію права власності на предмет іпотеки за відповідним застереженням в іпотечному договорі та ст. 37 Закону України "Про іпотеку", однак за життя іпотекодавця [PERSON] позивачем не здійснена реєстрація права власності на предмет іпотеки та після смерті іпотекодавця [PERSON] нотаріусом відмовлено в вчиненні відповідної нотаріальної дії в зв`язку з відсутністю спадкоємців після смерті іпотекодавця. Таким чином, судом встановлено, що позивачем було дотримано встановленого законом порядку застосування такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки як оформлення права власності на іпотечне майно шляхом позасудової процедури шляхом надіслання письмового вимоги про усунення порушення із попередженням про звернення стягнення шляхом набуття іпотекодавцем права власності на предмет іпотеки за відповідним застереженням в іпотечному договорі та ст. 37 Закону України "Про іпотеку", також позивач звертався до нотаріуса як державного реєстратора для прийняття рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно. Разом з тим, Верховний Суд вказав, що державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою для виникнення права власності. Відповідну постанову у справі № 363/4852/17 ВС прийняв 03.06.2020. За загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється (Постанова ВС від 22.05.2018 у справі № 923/1283/16). Оскільки позивач на підставі договору іпотеки та положеннях закону «Про іпотеку» набув право на реєстрацію права власності на предмет іпотеки за відповідним застереженням в іпотечному договорі та ст. 37 Закону України "Про іпотеку", однак в зв`язку з тим, що на момент смерті іпотекодавця [PERSON] державна реєстрація його права власності не була припинена і предмет іпотеки увійшов до складу спадщини, належним відповідачем у спірних іпотечних правовідносинах є територіальна громада за місцем знаходження майна спадкодавця, в зв`язку з відсутністю спадкоємців після смерті [PERSON] . Вказані обставини свідчать про використання позивачем наданого йому права набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку та звернення до суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених прав у даному випадку можливе, оскільки такі права позивача порушені і вичерпано всі можливі позасудові способи їх захисту. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки заявлений позивачем спосіб захисту свого права визначений відповідним застереженням в іпотечному договорі та ст. 37 Закону України "Про іпотеку", окрім цього, позивач не має іншого ефективного засобу юридичного захисту своїх прав в зв`язку з відмовою у реєстрації право власності на предмет іпотеки у нотаріальному порядку, тобто позбавлений юридичної можливості в позасудовому порядку реалізувати право на звернення стягнення шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16)

Outcome: approved