Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, просила змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, на підставі судового наказу, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва від 30.102020, та просила стягнути з відповідач на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі по 20000 грн. на кожну дитину, а всього у загальному розмірі 60000 грн. з подальшою індексацією відповідно до вимог закону щомісячно, починаючи з дня набуття рішення законної сили і до досягнення дітьми повноліття. В\~обґрунтування позовних\~вимог зазначила,\~що вони\~з відповідачем\~проживали однією\~сім`єю без\~реєстрації шлюбу\~ з\~листопада 2013\~року,\~ 21.01.2017\~зареєстрували шлюб,\~який було\~розірвано рішенням\~суду 07.12.2020.\~Під час\~спільного проживання\~у сторін\~народились троє\~дітей:[PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , на утримання яких судовим наказом, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва від 30.102020, з відповідача на користь позивач стягнути аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) та державним виконавцем відкрите виконавче провадження. Відповідач на даний час сплачує аліменти у розмірі 6556,50 грн., виходячи із середньої регіональної заробітної плати, починаючи з 01.05.2021, яка становить 13113 грн. З часу присудження аліментів у позивача змінився майновий стан, вона припинила підприємницьку діяльність та вимушена була з дітьми переїхати проживати до м. Києва, у зв`язку з чим збільшилися щомісячні витрати на дітей та розміру аліментів не вистачає для нормального утримання дітей. Проте, майновий стан відповідач покращився, останній за останні 6 місяців тричі літав на відпочинок за кордон та дохід, який відповідач отримує від підприємницької діяльності, надає йому змогу сплачувати аліменти в розмірі 60 тис. грн. щомісячно, враховуючи те що він працездатний та не має інших утриманців. Ухвалою від 12.07.2021 відкрите провадження у справі. 30.07.2021 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що на теперішній час через перешкоди з боку позивач не може бачитися та спілкуватися з дітьми, на утримання яких сплачує аліменти, відповідно до судового наказу. На сьогоднішній час його майновий стан не покращився, а залишився незмінним, оскільки має стабільний дохід відповідно до податкової декларації, тому відсутні підстави щодо для збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з частки на тверду грошову суму. Позивачем не надано доказів на підтвердження її витрати на кожну дитину у розмірі 20 тис. грн.., а вказаний нею розмір аліментів виходить за межі розумності та справедливості. Ухвалою від 08.09.2021 за клопотанням представника позивача, витребувані докази з Державної Прикордонної служби України та Головного управління ДПС у Миколаївській області . 03.12.2021 відповідач надав до суду клопотання про доручення доказів по справ 18.01.2022 до суду надійшла відповідь з Державної Прикордонної служби України. 26.01.2022 до суду надійшла відповідь з Головного управління ДПС у Миколаївській області . 18.01.2022 до суду надійшла відповідь з Державної Прикордонної служби України. 10.02.2022 до суду надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів. 16.02.2022до суду надійшло клопотання представника позивача про доручення доказів до справи. 23.02.2022 до суду надійшла відповідь з Головного управління ДПС у Миколаївській області . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві, також зазначила, що відповідач є ФОП, тому його дохід не є постійним, сплачує аліменти у розмірі меншому ніж передбачено прожитковим мінімумом на дитину відповідного віку та розмір аліментів, які стягуються з відповідача, недостатньо для матеріального утримання дітей. Також відповідач приховує дійсний свій дохід від підприємницької діяльності, проте подорожує за кордоном для відпочинку, має у власності житловий будинок, автомобіль. У позивача погіршився матеріальний стан, вона припинила підприємницьку діяльність, переїхала до м. Києва разом із дітьми, де орендує квартиру, займається навчання, розвитком дітей, піклується про їхній стан здоров`я, у зв`язку з чим зросли витрати на дітей. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити, у зв`язку з недоведеністю, посилаючи на те, що доходи відповідача не змінилися та задекларовані, відповідно до ст.. 70 Закону України «Про виконавче провадження» можливо стягувати не більше Ѕ частки від доходу боржника. Позивач надала докази про витрати на дітей, який не становить 60 тис. грн.. на місця. Крім того, позивач подала до суду позовом про стягнення додаткових витрати на дітей, де нею надані аналогічні докази, що підтверджують її витрати на дітей, як у даній справі. Посилання позивача на великий дохід відповідача є тільки її припущенням. 14.06.2022 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справі без участі позивача та її представника та про задоволення позовних вимог. В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення\~ \~представників сторін,\~дослідивши матеріали\~справи,\~суд приходить\~до наступного: Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23лютого2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). З матеріалів справи убачається, що позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2013 року, 21.01.2017 зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2020. Сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 30.10.2020 Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ у справі №487/6235/20 за яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~і [PERSON] ,\~ [INFO] у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.10.2020 та до їх повноліття. Постановою старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.01.2021 відкрито виконавче провадження за вищевказаним судовим наказом. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємства Головного управління ДПС у Миколаївській області, Миколаївське управління, Державна податкова інспекція у м. Миколаєві (Центральний р-н м. Миколаєва) за 2020 рік загальна сума доходу [PERSON] за звітний (податковий) період становить 110000 грн., за червень, липень 2021 року становить 64200 грн. та 83650 грн. відповідно. Згідно наданих відповідачем платіжних доручень про сплату аліментів, відповідачем сплачено аліменти: за платіжним дорученням №339 від 17.01.2021 у розмірі 13093, 77 грн., за платіжним дорученням №363 від 04.02.2021 у розмірі 5800 грн., за платіжним дорученням №388 від 08.03.2021 у розмірі 5800 грн., за платіжним дорученням №402 від 06.04.2021 у розмірі 5800 грн., за платіжним дорученням №423 від 06.05.2021 у розмірі 5800 грн., за платіжним дорученням №455 від 04.06.2021 у розмірі 5800 грн., за платіжним дорученням №500 від 05.07.2021 у розмірі 5800 грн., за платіжним дорученням №524 від 03.08.2021 у розмірі 6250 грн., за платіжним дорученням №561 від 06.09.2021 у розмірі 6250 грн., за платіжним дорученням №562 від 06.09.2021 у розмірі 2100 грн. За інформацією з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91-50192/0/15-21 від 29.12.2021, відповідач у період з 01.01.2020 по 29.12.2021 перетинав державний кордон України: з 26.01.2021 по 02.02.2021 виїзд до Шарм-Ель-Шейх, з 20.05.2021 по 27.05.2021 виїзд до Шарм-Ель-Шейх (повернення з Бодрум), з 18.06.2021 по 22.06.2021 (виїзд до Тбілісі), з 17.07.2021 24.07.2021 (виїзд до Іракліон) та 05.11.2021 виїзд до Будапешту. Звертаючись із позовом, [PERSON] зазначала, що відповідач є працездатною особою, фізичною особою підприємцем, отримує дохід та має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, враховуючи його спосіб життя та приховування свого дійсного доходу, який відображений у податкової декларації платника єдиного податку не в повному розмірі. Вважала, що отримані суми аліментів є недостатніми для утримання дітей, а тому, виходячи зі змісту позовних вимог, фактично ставила питання про зміну способу стягнення аліментів (з визначеної за судовим рішенням частки від заробітку (доходу) на стягнення у твердій грошовій сумі), так і про (зміну) збільшення їх розміру. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні представник позивача зазначала, що питання зміни способу стягнення аліментів і встановлення їх у твердій грошовій сумі постало через недостатність розміру стягуваних аліментів, які були визначенні судовим рішенням, оскільки у зв`язку з тим, що діти підросли, збільшилися витрати на їх утримання, виховання і навчання, які позивач самостійно не може нести, оскільки припинила свою підприємницьку діяльність та разом із дітьми переїхали проживати до м. Києва. Тобто, позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі. Отже, з огляду на матеріали справи та обсяг письмових доказів наданих сторонами, враховуючи в першу чергу якнайкраще забезпечення інтересів дітей, та те, що вони проживають разом із позивачем і остання апріорі несе більші витрати на їх утримання, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково, змінити спосіб стягнення аліментів і встановити їх у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Оскільки за правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зміна способу стягнення аліментів відбувається за загальними правилами, тобто з моменту набрання рішенням суду законної сили. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зміну визначеного судом розміру аліментів з підстав, передбачених СК України, та наданням відповідних доказів на підтвердження підстав зміни розміру аліментів. У зв`язку із задоволенням позовних вимог та зміни способу стягнення аліментів, слід відкликати виконавчий документ судовий наказ, виданий Заводським районним судом міста Миколаєва 30.10.2020\~ \~у справі\~№487/6235/20.\~ Відповідно до частин 1,13 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді у розмірі 908 грн. Щодо стягнення на корить позивача з відповідач витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так з матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу у цій справі [PERSON] надавав адвокат Вдовиченко І.С. на підставі ордеру та договору про надання правничої допомоги від 02.07.2021. Проте, позивачем не підтверджено відповідними доказами обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також документально не підтверджено понесенні нею витрати на оплату правничої допомоги, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у даній справі.

Outcome: partial