Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

У серпні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 29.09.2006 року; вказала, що від цього шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сім`ї, не цікавиться інтересами родини, не бажає спілкуватися з позивачем. Фактично шлюбні відносини припинені з 2019 року, а тому позивач просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 19.08.2022 року було відкрите провадження за даною позовною заявою за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просила позов задовольнити. Зазначила, що фактично з 2018 року сторони не проживають разом. Відповідач не працює, не допомагає родині, вихованням дитини не займається. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що вони з дружиною не живуть разом з березня 2021 року, коли остання пішла служити в ЗСУ. Раніше вони неодноразово припиняли сімейні відносини. Вказав, що вони вінчані, позивач є його дружиною, тому не бажає розривати шлюб. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за такими підставами. Із свідоцтва про шлюб, що було видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, вбачається, що сторони 29.09.2006 року зареєстрували шлюб, актовий запис №1656 (а.с.3). Згідно ксерокопії свідоцтва про народження, сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 4- копія свідоцтва про народження). В судовому засіданні було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Судом, також, встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній, суперечок про місце проживання дитини немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та їх сина, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved