Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

[PERSON] 05.08.2021 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що він звернувся до [PERSON] з метою оформлення нею документів для працевлаштування громадян Індії для подальшої передачі документів у консульство Литовської Республіки для отримання робочих віз. \~ \~ \~ \~Його друг, громадянин Індії [PERSON] , попросив позивача допомогти йому та шести знайомим у цьому питанні, оскільки не знайшов відповідних спеціалістів у Індії. \~ \~ \~ \~Рекламу послуг (робіт) [PERSON] позивач знайшов у соціальній мережі «Фейсбук» на її бізнес-сторінці « [INFO] »/ «Роботи в Європі», яка знаходиться за відповідним посиланням. \~ \~ \~ \~На своїй бізнес-сторінці «Фейсбук» відповідач пропонує наступні послуги: «Підготовка пакета документів під робочу візу/карту Чехії (Україна, Індія, Непал, Бангладеш, Узбекистан, Казахстан, Грузія, Молдова….); підготовка документів під робочу візу в Литву (Україна, Індія, Непал, Бангладеш, Узбекистан, Казахстан, Грузія, Молдова…); підготовка документів під робочу візу Словаччини, Угорщини (Індія, Непал, Бангладеш, Узбекистан, Казахстан, Грузія, Молдова…); оформлення страхових полісів для виїжджаючих за кордон. Консультації. Працевлаштування. Оформлення робочих віз». \~ \~ \~ \~Також на бізнес-сторінці «Фейсбук» розміщені численні публікації відповідача із пропозиціями вакансій для працевлаштування до різних країн, в тому числі до Литовської Республіки. \~ \~ \~ \~Відповідачем на своїй бізнес-сторінці «Фейсбук» запропонована, окрім іншого, «підготовка пакету документів під робочу візу в Литву». Зазначаючи це, відповідач пропонує підготовку повного переліку документів для отримання довгострокової візи Литовської Республіки з метою працевлаштування (робочої візи). Підготовка таких документів та взаємодія із литовським роботодавцем потребують сторонньої професійної допомоги, тому він звернувся до відповідача, яка такі послуги пропонувала. \~ \~ \~ \~На час звернення позивачеві не було відомо, що в силу Закону виготовлення даних документів відповідачем є неможливим. \~ \~ \~ \~Звернувшись у телефонному режимі до [PERSON] , позивач отримав від відповідача підтвердження щодо можливості оформлення всіх необхідних документів для працевлаштування громадян Індії для подальшої їх подачі у консульство Литовської Республіки для отримання робочих віз. Відповідач повідомила вартість робіт з оформлення (виготовлення) цих документів та обіцяла надати готові документи протягом чотирнадцяти днів. Договору про надання послуг з працевлаштування з громадянами Індії (або будь-який інший договір) відповідач укласти не запропонувала, а на відповідну пропозицію позивача відповіла відмовою. Відповідач запевнила позивача в тому, що необхідно лише перерахувати їй відповідні грошові кошти і означених громадян Індії буде працевлаштовано. Особисто позивач не мав потреби в працевлаштуванні на території Литви та в консультуванні щодо умов такого працевлаштування. В даній ситуації між відповідачем та кожним з громадян Індії повинен був бути укладений окремий договір щодо надання інформаційно-консультативних послуг, что відповідачем зроблено не було. Жодних письмових договорів між позивачем та відповідачем або громадянами Індії не укладалось, умови навіть усної угоди сторонами конкретно визначені не були. \~ \~ \~ \~23.10.2019 р. позивач оплатив [PERSON] із своїх особистих коштів 16\~858,00 грн., які були перераховані відповідачу, як фізичній особі, та не мають посилання на надання з її боку будь-яких послуг. \~ \~ \~ \~14.11.2019 р. він оплатив відповідачу із своїх особистих коштів 3268,00 євро, що еквівалентно 94739,32 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 16.03.2020 р., про що нею була власноруч складена розписка. \~ \~ \~ \~Відповідач отримала від позивача грошові кошти у загальному розмірі 111\~597,32 грн, які повертати відмовляється. \~ \~ \~ \~Відповідачем було власноруч написано розписку від 14.11.2019 р., в якій вона зазначила, що за отриману грошову суму в 3268 євро зобов`язується надати дійсні та достовірні документи для подальшої їх передачі в консульство Литовської республіки. Таким чином, грошові кошти були отримані не за консультаційні послуги, мова про які не йдеться в жодному з доказів по справі, а за надання дійсних та достовірних документів для подальшої їх передачі в консульство Литовської республіки відносно невизначеної сторонами в розписці кількості осіб. В п.78 Візової процедури, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ Литовської Республіки № ІV-899/V-330 від 28.12.2017 р., визначено перелік документів, які необхідно подати для отримання довгострокової національної візи з метою працевлаштування (робочої візи). Для подачі документів з метою отримання візи до консульства Литовської Республіки необхідно надати повний пакет належно оформлених документів. Пакет документів, в якому не подано усіх необхідних документів, консульством не приймається. \~ \~ \~ \~Відповідач не зазначає, які саме документи повинні бути надані нею, відносно яких осіб, в який час і т.д., тобто предмет договору про надання послуг між сторонами не визначений. \~ \~ \~ \~З урахуванням викладеного позивач вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами є за своєю суттю нікчемним правочином. \~ \~ \~ \~Посилаючись на ст.ст.11, 203, 215, 216, 901 ЦК України, за позовом [PERSON] просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з надання послуг та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 111\~597,32 грн. та судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 25.08.2021 р. відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 20.10.2021 р. \~ \~ \~ \~20.10.2021 р. відкладено підготовче судове засідання на 29.11.2021 р. за клопотанням представника позивача для ознайомлення з відзивом на позов. \~ \~ \~ \~29.11.2021 р. відкладено підготовче судове засідання на 10.01.2022 р. за клопотанням представника відповідача на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 10.01.2022 р. закрито підготовче провадження, призначено судове засідання на 03.03.2022 р. 03.03.2022 р. розгляд справи відкладено на 28.03.2022 р. на підставі наказу № 5 від 01.03.2022 р. 28.03.2022 р. розгляд справи відкладено на 13.05.2022 р. на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. 13.05.2022 р. розгляд справи відкладено на 30.06.2022 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України. 30.06.2022 р. розгляд справи відкладено на 29.09.2022 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. \~ \~ \~ \~Позивач направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить ухвалити рішення про задоволення позову на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Розгляд справи за відсутності сторони узгоджується з положеннями ч.1 ст.211 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Відповідач до суду не з`явилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, в процесі розгляду справи представником подано відзив на позов (а.с.35-38), за змістом якого останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд розглянув справу за відсутності відповідача та його представника на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 19.09.2019 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, одним із видів підприємницької діяльності є діяльність інформаційних агенств (КВЕД 63.91). З жовтня 2019 р. по грудень 2019 р. Удод [PERSON] звертався до [PERSON] для отримання послуг з консультативної допомоги щодо оформлення документів для громадян Індії з метою подальшої подачі ними документів у консульство Литовської Республіки для отримання робочих віз. 23.10.2019 р. [PERSON] сплатив [PERSON] грошові кошти в сумі 16858,00 грн., а 14.11.2019 р. передав відповідачу 3268 євро. Вказані обставини встановлені рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26.11.2020 р., яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 19.04.2021 р., а тому в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України, не потребують доказування у даній справі. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з надання послуг та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 111597,32 грн. Ст.203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому при ухваленні судових рішень про які зазначено вище, судами вже була надана оцінка спірним правовідносинам та встановлено, що між сторонами було укладено договір. Так, рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26.11.2020 р. в задоволенні позову було відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що спір між сторонами у справі стосується виконання договору про надання послуг, а тому врегульований нормами зобов`язального права, що виключає можливість застосування інституту безпідставного набуття майна (грошових коштів). Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції та в постанові зазначив наступне: «Відсутність договірних відносин між ним та відповідачем позивач також обґрунтовує тим, що договір у формі, у якій він існує між сторонами, є нікчемним, оскільки не відповідає приписам п. 3 статті 208 ЦПК України, так як правочин між фізичними особами на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, має вчинятись у письмовій формі, якої наразі не існує. Між тим, позивач невірно тлумачить вказану норму у прив`язці до спірних правовідносин, оскільки наведена норма врегульовує відносини, де матеріальні блага або грошові кошти, які перевищують визначений в цій нормі розмір, є предметом договору, а не оплатою за будь-які інші блага, послуги матеріального чи нематеріального характеру. Про наявність договору свідчить, серед іншого, листування між сторонами через месенджер «Viber» ( а.с. 19-44), де сторони наразі і вели всі перемовини щодо оформлення пакету документів відповідачем для позивача для подальшої передачі їх в консульство Литовської Республіки. Окрім цього, апеляційним судом було сформовано та відобрадено у постанові наступні висновки: «сукупністю зібраних доказів у справі, суд вірно встановив наявність договірних відносин між сторонами, зобов`язання за якими позивач вважає не виконаними відповідачем», «спір виник з приводу виконання договору, який сторонами не розірвано». Таким чином, судом не встановлено законних підстав для захисту прав позивача у обраний ним спосіб. На підставі ст.141 ЦПК України суд не стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: dismissed