Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

28.04.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів до ФОП [PERSON] 05.05.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 24.06.2021 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що у січні 2020 року в двері її квартири подзвонили незнайомі люди, вона відчинила, оскільки вважала, що це працівники комунальних служб у зв`язку з тим, що ці люди спілкувалися з її сусідами також. Далі, невідомі люди, психологічно впливаючи на неї, переконували зробити заміри дверей на балкон. 28.01.2020 року заповнили договір підряду № СА-02100R. Відповідно до п. 3.1. зазначеного договору склала 33 213, 00 грн. Вона одразу оплатила 26 000, 00 грн. Пунктами 3.1.1., 3.2. договору передбачено, що: після внесення замовником завдатку 80-100% борг «до передачі у власність» повинен бути погашений не пізніше 7 днів, з дня внесення завдатку; виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби на протязі 30 робочих днів з моменту виконання п. 3.1.1. Вона є особою похилого віку, договір підписала під психологічним тиском, оскільки не мала наміру замінювати двері та вікна на балконі, пенсія є її єдиним доходом, а 26 000, 00 грн., це всі кошти, що були у неї на той час і вона планувала витрачати їх на поточні потреби. 26.02.2020 року вона письмово звернулася до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, однак відповіді не отримала. Крім того, договір містить підписи різних осіб в графі «Виконавець», смс повідомлення для укладення договору, як передбачено його умовами, вона не отримувала, виконання робіт мало розпочатися лише після оплати 80-100% вартості виробів, а 26 000, 00 грн. це не 80 % вартості робіт, а менше, тому підстав для початку виконання робіт не настало, технічні умови та креслення виробів з нею не погоджені та їй не надані. Просила визнати недійсним договір № СА-02100R, укладений між нею та відповідачем 28.01.2020 року, стягнути з відповідача на її користь 26 000, 00 грн. майнової шкоди та 10 000, 00 грн. моральної шкоди. 04.12.2020 року відповідачем ФОП [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній заперечує проти заявлених позовних вимог з огляду на наступне. 28.01.2020 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір № СА-02100R, відповідно до умов якого замовник доручила, а виконавець зобов`язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність замовника ПВХ конструкцій загальною площею 14, 59 кв.м., білого кольору, профіль rotta, заповнення Моно 4, 4х16х4. Вартість договору склала 33 213, 00 грн. Крім того, досудову вимогу [PERSON] було отримано та надано на неї відповідь. Однак, зазначену вимогу позивачкою направлено майже через місяць після укладення договору, відповідно він вже приступив до виконання своїх зобов`язань за договором. Відповідно до постанови КМУ № 172 від 19.03.1994 року «Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів», у Додатку № 3 зазначеної постанови затверджено перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню). Сюди ж відносяться лінійний та листковий металопрокат, трубна продукція, пиломатеріали, погонажні (плінтус, наличник), плитні матеріали (деревоволокнисті та деревностружкові), плити, фанера і скло, нарізні або розкроєні під розмір, визначений покупцем (замовником). Предметом оспорюваного договору є скло, нарізне під розмір, визначений позивачем у договорі з відповідачем. Зазначена норма міститься також у п. 7.6. оспорюваного договору. Щодо технічних умов та креслень, зазначені документи погоджено з [PERSON] про що свідчить її підпис. Доказів здійснення психологічного тиску позивачкою не надано, відповідно підстави для задоволення заявлених вимог, в тому числі, моральної шкоди відсутні. З огляду на викладене вище, просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні позивачка відсутня, звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Врахувавши думку позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно зі ст. ст. 215, 626-628, 1054 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначає, що відповідачем було застосовано до неї психологічний тиск, вона не мала наміру укладати договору, а тому вважає, що сплачені нею кошти мають бути повернуто, договір визнано недійсним, а також сплачено моральну шкоду. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що жодних доказів вчинення психологічного тиску на позивачку нею ж не надано, договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства, замовлення готово до встановлення. Судом встановлено, що 28.01.2020 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір № СА-02100R, відповідно до умов якого замовник доручила, а виконавець зобов`язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність замовника ПВХ конструкцій загальною площею 14, 59 кв.м., білого кольору, профіль rotta, заповнення Моно 4, 4х16х4. Вартість договору склала 33 213, 00 грн. 26.02.2020 року [PERSON] направила ФОП [PERSON] досудову вимогу про повернення 26 000, 00 грн. сплачених коштів (а.с. 7-9). 12.05.2020 року ФОП [PERSON] відправлено відповідь на зазначену заяву (а.с. 37-38). Як видно зі змісту зазначеної вище відповіді, ФОП [PERSON] повідомив, що станом на 26.02.2020 року вже приступив до виконання обов`язків за договором № СА-02100R від 28.01.2020 року. Відповідно до постанови КМУ № 172 від 19.03.1994 року «Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів», у Додатку № 3 зазначеної постанови затверджено перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню). Сюди ж відносяться лінійний та листковий металопрокат, трубна продукція, пиломатеріали, погонажні (плінтус, наличник), плитні матеріали (деревоволокнисті та деревностружкові), плити, фанера і скло, нарізні або розкроєні під розмір, визначений покупцем (замовником). Предметом оспорюваного договору є скло, нарізне під розмір, визначений позивачем у договорі з відповідачем. Зазначена норма міститься також у п. 7.6. оспорюваного договору. Щодо технічних умов та креслень, зазначені документи погоджено з [PERSON] про що свідчить її підпис. Доказів вчинення психологічного тиску на позивачку під час укладення оспорюваного договору, позивачкою суду не надано. Крім того, остання не заперечувала, що особисто підписувала договір № СА-02100R від 28.01.2020 року та технічні умови і креслення. Таким чином, суд приходить до висновку, що ФОП [PERSON] не порушував норми ЦК України, умови Закону України «Про захист прав споживачів» під час укладення з [PERSON] договору № СА-02100R від 28.01.2020 року, а тому твердження позивачки про вчинення відносно неї психологічного тиску та заподіяння моральної шкоди, є необґрунтованими та безпідставними. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] вимоги про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів до ФОП [PERSON] , не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, а відтак не підлягають задоволенню судом. Підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed