Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

21.09.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 4\~000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що 30.06.2019 між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1367957. У відповідності до умов вказаного полісу страхування ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Daewoo Sens», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 21.12.2019 о 16:18 в м. Миколаїв, по вул. Леваневців, 8, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Sens», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Kia Venga», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Kia Venga», було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.01.2020 по справі №487/40/20 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. В подальшому зазначено, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Kia Venga», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» - з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. ПрАТ «СК «ВУСО» визнало вказану подію страховим випадком, відповідно до чого виплатило власнику автомобіля «Kia Venga», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », страхове відшкодування в розмірі 4\~000,00 грн. 02.08.2021 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір №02/08/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №АО/1367957 від 30.06.2019. Дані обставини послугували підставою для його звернення до суду з зазначеним позовом. 27.09.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, адвокат Самойленко П.М. надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі 2\~000,00 грн. Крім того, заперечував проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу. Долучив до заяви копію посвідчення учасника бойових дій. Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30.06.2019 між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1367957. У відповідності до умов вказаного полісу страхування ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Daewoo Sens», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 21.12.2019 о 16:18 в м. Миколаїв, по вул. Леваневців, 8, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Sens», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Kia Venga», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Kia Venga», було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.01.2020 по справі №487/40/20 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. В подальшому власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Kia Venga», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» - з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. ПрАТ «СК «ВУСО» визнало вказану подію страховим випадком, відповідно до чого виплатило власнику автомобіля «Kia Venga», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », страхове відшкодування в розмірі 4\~000,00 грн. 02.08.2021 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір №02/08/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №АО/1367957 від 30.06.2019. У зв`язку з чим, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Підсумовуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідач скоїв зіткнення з автомобілем «Kia Venga», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », після чого самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Після чого власнику страховиком відшкодовано матеріальні збитки в сумі 4\~000,00 грн і тому у страховика виникло право відшкодувати у відповідача в порядку регресу дану суму збитків. У зв`язку з тим що страховик уклав з позивачем договір відступлення права вимоги за даним договором про страхування, саме до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. В свою чергу, суд критично відноситься до заяви відповідача про часткове визнання позову в сумі 2\~000,00 грн, оскільки досліджені в судовому засіданні докази, а саме: договір цесії №02/08/2021 від 02.08.2022 з додатком №1, страховий поліс ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», постанова Заводського районного суду м. Миколаєва №487/40/20 від 29.01.2020, страховий акт №00182 від 08.01.2020 та квитанція про оплату страхової виплати від 08.01.2022 на суму 4\~000,00 грн, свідчать про те, що позивачем доведено позовні вимоги в повному обсязі. З огляду на наведене, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд дійшов таких висновків. Так, в позовній заяві, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат представником позивача надано договір про надання правничої допомоги №30/01/19 від 30.01.2019, згідно якого адвокат Самойленко П.М. надає юридичну допомогу ФОП [PERSON] , додаткову угоду №182 до Договору №30/01/19 від 30.01.2019, якою визначено гонорар адвоката у розмірі 2000 грн., акт виконаних робіт від 03.08.2021, згідно якого адвокат надав послуги позивачу на загальну суму 2000 грн. та платіжне доручення №Р24А900340243А28180 від 08.09.2021 на суму 2000 грн., вказана сума сплачена [PERSON] . Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц(провадження № 61-39474св18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., а посилання відповідача про відмову в стягненні даних витрат, суд вважає безпідставними та необґрунтованими. Крім того, враховуючи, що відповідач є учасником бойових дій та звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України документально підтверджену суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved