Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

29.09.2021 року позивачка звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, у якому просила суд: звільнити квартиру [ADDRESS] , з-під арешту, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 7425458, на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси № 2-7237/08 від 12.06.2008 року; звільнити квартиру [ADDRESS] , з-під арешту, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №8607586 на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси № 2-4453/09 від 19.03.2009 року; звільнити квартиру [ADDRESS] , з-під арешту, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 9423687 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського Міського управління юстиції, АА №627788 від 11.01.2010 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що позивачка оформлює право власності на вказану квартиру, але позбавлена законного права зареєструвати своє право власності, оскільки у 2019 році дізналася, що квартира обтяжена, шляхом накладення на неї арештів. Позивачка стверджує, що на час звернення з даною позовною заявою відсутні будь-які належні обставини та підстави для обтяження квартири [ADDRESS] . Разом з тим вирішення питання про скасування обтяжень у інший спосіб, зокрема шляхом оскарження рішень посадових осіб чи шляхом звернення до таких осіб із відповідними заявами про скасування обтяжень вбачається для позивачки неможливим через знищення матеріалів проваджень, в рамках яких такі обтяження накладались, а тому позивачка звернулась до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.01.2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2022 року замінено відповідача по справі\~з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Соцкомбанк» ліквідатором якого є Чібірдіна Ольга Олександрівна (код ЄДРПОУ: 26364113, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 5) на належного відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕКСНАВІГАТОР» (код ЄДРПОУ: 32957269, місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 97/37). В судове засідання позивачка не з`явилася, повідомлялась про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача - кредитної спілки «Афіна» в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Представник відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕКСНАВІГАТОР» в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Представник відповідача - Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 09.06.2005 року, який засвідчено приватним нотаріусом Трофімець В.В. та зареєстровано в реєстрі №1771. Судом встановлено, що у період з 26 листопада 2004 року по 16 квітня 2008 року позивач перебувала зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2030. [INFO] [PERSON] \~помер,\~у зв`язку\~з чим\~шлюб було\~припинено з\~підстав ч.\~1\~ст.\~104\~СК України,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про смерть,\~що видане\~Першим відділом\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Приморського районного\~управління \~юстиції м.\~Одеси,\~актовий запис\~№ 3452,\~серії [NUMBER] ,\~та відкрито\~спадщину до\~належного померлому\~майна,\~зокрема,\~квартири [ADDRESS] .\~Згідно витягу\~зі спадкового\~реєстру,\~що сформований\~31.08.2009\~року №21255080,\~ щодо майна померлого заведена спадкова справа № 46699146, а позивачка є спадкоємцею щодо майна померлого [PERSON] . Судом встановлено, що 19 вересня 2009 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1424, серії [NUMBER] . Позивачка прийняла спадщину, а отже, квартира [ADDRESS] , що зареєстрована на ім`я спадкодавця, належить їй з моменту відкриття спадщини, тобто з 16 квітня 2008 року, що відповідає положенням ст. 1268 ЦК України. На теперішній час, позивачка оформлює право власності на вказану квартиру, але позбавлена законного права зареєструвати своє право власності, оскільки у 2019 році дізналася, що квартира обтяжена, шляхом накладення на неї арештів. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №216998123 від 20.07.2020 року: 20.06.2008 року за реєстраційним номером - 7425458, Першою одеською державною нотаріальною конторою зареєстровано арешт на квартиру [ADDRESS] на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 12.06.2008 року по справі № 2-7237/08. Згідно відповіді Приморського районного суду м. Одеси на адвокатський запит, лист від 28.10.2020 року на вих. №109413/20 від 23.10.2020 року, у справі № 2-7237/08 в подальшому було присвоєно номер за системою документообігу суду: 2-1250/09. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №2-1250/09 від 03.12.2009 року за позовом ТОВ КБ «СоцКом Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, встановлено, що первинно позов було пред`явлено до [PERSON] , а в наступному, у зв`язку зі смертю останнього, його було замінено правонаступником, - позивачкою у цьому позову. Матеріали справи №2-1250/09 на час подачі даного позову знищені, у зв`язку з закінченням строку зберігання, текст рішення зберігається в архіві суду, ухвала № 2-7237/08 (№2- 1250/09) - відсутня. Судом встановлено, що вказане рішення було виконано у повному обсязі, про що свідчить Постанова про закінчення виконавчого провадження №28.06.2019 року, виконавче провадження №36439513. 02.04.2009 року Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано обтяження під - 8607586, накладено арешт на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси про забезпечення позову від 19.03.2009 року по справі № 2-4453/09. Згідно відповіді Приморського районного суду м. Одеси на адвокатський запит, лист від 28.10.2020 року на вих. №109413/20 від 23.10.2020 року, в архіві суду зберігається зазначена ухвала № 2-4453/09, та заочне рішення суду від 27 квітня 2009 року. Суд дослідивши рішення від 27.04.2009 року встановив, що Кредитна спілка «Афіна» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. При цьому заходи забезпечення позову та рішення суду ухвалені після смерті відповідача без вирішення питання про його заміну. Згідно відповіді Приморського районного суду м. Одеси на адвокатський запит, лист від 03.12.2020 року на вих. №123039/20 від 27.11.2020 року, матеріали цивільної справи №2-4453/09 знищені у зв`язку з закінченням строку зберігання. 15.01.2010 року Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано обтяження під №9423687 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського Міського управління юстиції, АА №627788 від 11.01.2010 року. Згідно відповідей Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) на адвокатські запити від 21.10.2020 року за №47418, та від 10.11.2020 року за №50811, виконавче провадження, в рамках якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №627788 від 11.01.2010 року знищено, у зв`язку з чим неможливо з`ясувати підстави та обставини накладення арешту. Судом встановлено, що жодних актуальних виконавчих проваджень щодо [PERSON] чи позивача у цій справі не перебуває. Разом з тим, з моменту накладення зазначеного обтяження минуло більше 10 років. Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, але на підставі Наказу Міністерства юстиції України 11.09.2015 року «Про ліквідацію державного підприємства «Інформаційний центр Міністерства Юстиції України» його ліквідовано та не має правонаступників. Отримати будь-яку інформацію з приводу діяльності зазначеного державного підприємства можливим не вбачається. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії, заява № 6833/74 від 13.07.1979, в якому суд зазначив, що визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм май\-ном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України, право власності є абсолютним правом та воно складається з володіння, розпорядження та користування. Згідно частин 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. В\~статті 1216 ЦК України\~вказано, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5\~статті 1268 ЦК України). Частиною 1\~статті 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3\~статті 1296 ЦК України). В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до\~глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту. Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Подання позову про зняття арештів з нерухомого майна обумовлено тим, що такі арешти перешкоджають позивачці, як спадкоємиці (власниці) в процедурі оформлення спадкових прав. Згідно з нормами\~ст. 386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивачка має намір зареєструвати належне їй майно, проте через наявність арештів позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешти накладені на майно порушує право власності позивачки. Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Враховуючи, все вищевикладене, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги, що полягають у наступному: звільнити квартиру [ADDRESS] , з-під арешту, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 9423687 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського Міського управління юстиції, АА №627788 від 11.01.2010 року. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 9423687 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського Міського управління юстиції, АА №627788 від 11.01.2010 року, в позасудовому порядку та оскільки позивачка в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту її права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Стосовно позовних вимог, які полягають у знятті арешту з квартири [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 7425458, на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси № 2-7237/08 від 12.06.2008 року та знятті арешту з квартири [ADDRESS] , з-під арешту, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №8607586 на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси № 2-4453/09 від 19.03.2009 року, суд роз`яснює наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. З аналізу норм Глави 10 ЦПК України, вбачається, що вирішення питання про скасування забезпечення позову відбувається в рамках тієї цивільної справи, для забезпечення позову по якій вжиті відповідні заходи. Крім того, положення ч. 4 ст. 152 та ч. 13 ст. 158 ЦПК України, визначають взаємопов`язаність заходів забезпечення позову з наступною обов`язковою подачею відповідного позову до суду та розглядом відповідним судом такого позову. Отже, розгляд питання про скасування заходів забезпечення позову має відбуватися в рамках тієї цивільної справи для забезпечення позову по якій вжиті ці заходи та тим судом, який вирішив цей позов по суті, а отже Приморським районним судом м. Одеси. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. На підставі викладеного та

Outcome: partial