Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

03 вересня 2021 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно та визнання права власності на частину майна та частину земельної ділянки. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що з 13 серпня 1978 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який 18 червня 2010 року було розірвано. За час шлюбу спільно придбали нерухоме майно, зокрема, земельну ділянку не сільськогосподарського призначення, розташовану за адресою: [ADDRESS] (на теперішній час Полтавського району) Полтавської області, площею 0,05 га, кадастровий номер 5321880701:0010045, призначеної для комерційного використання, що підтверджується договором купівлі-продажу № 1998 від 24.12.2004 року. З метою здійснення підприємницької діяльності, на вказаній земельній ділянці позивач установив вагончик-будиночок, обладнавши його необхідними комунікаціями та в подальшому зареєструвався як фізична особа - підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Наприкінці 2008 року, після реконструкції даної забудови в нежитлове приміщення, зазначений об`єкт отримав характеристику як нежитлова будівля - кафе « [INFO] », розташована за адресою: [ADDRESS] . У період 2011-2012 років для здійснення поліпшення та розширення закладу, позивач за власні кошти здійснив добудову до будівлі кафе « [INFO] », а саме: кухню загальною площею 21,7 кв. м, склад загальною площею 10,6 кв. м, топічну загальною площею 2,1 кв. м, вбиральню загальною площею 2,1 кв. м. Крім цього, після припинення сімейних відносин, позивачем було придбане рухоме майно, що належить йому на праві приватної власності, а саме: холодильники - 6 шт, телевізори - 2 шт, бойлер - 1 шт, котел газовий - 1 шт, мікрохвильова піч - 1 шт, електром`ясорубка - 1 шт, газові плити - 2 шт, балони газові - 4 шт, кухонні мийки - 2 шт, умивальник - 1 шт, кавоварка - 1 шт, дивани - 2 шт, столи - 7 шт, стільці - 28 шт, тумба. Зазначає, що відповідач участі у розбудові закладу не брала, позивач всі обов`язки по веденню бізнесу, закупівлі товару взяв на себе особисто в повному обсязі. У липні 2021 року між [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо володіння та користування нежитловим приміщенням кафе « [INFO] ». Зазначає, що відповідач чинила перешкоди у користуванні приміщенням кафе « [INFO] », не допускала позивача потрапити до кафе, змінила замки до дверей, та при зверненні позивача до неї, зазначила, що нежитлова будівля кафе « [INFO] » є її особистою власністю, оскільки Державний акт про право власності на земельну ділянку та технічний паспорт оформлені на [PERSON] . Позивач вказує, що майно фізичної особи-підприємця, яке придбане та використовується в підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, необхідно розглядати як приватну власність, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя. До того ж реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Зазначає, що намагався врегулювати спір в досудовому порядку, однак взаємної згоди про поділ спільного майна або ведення спільної діяльності між сторонами не було досягнуто. Враховуючи викладене, позивач прохає суд визнати нежитлову будівлю, а саме кафе « [INFO] » і земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] (на теперішній час Полтавського району) Полтавської області спільною сумісною власністю подружжя і провести поділ зазначеного майна. Крім цього прохає виділити в натурі та визнати за [PERSON] право власності на частину нежитлової будiвлi кафе « [INFO] », яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: пiд літ. А на 1/2 частину зали кафе загальною площею 46,3 кв.м, банкетну залу загальною площею 17,4 кв.м, під літ. А-1 кухню загальною площею 8 кв.м, склад загальною площею 10,6 кв.м, топочну загальною площею 2,1 кв.м, вбиральню загальною площею 2,1 кв.м, кухню загальною площею 21,7 кв.м; виділити в натурі та визнати за [PERSON] право власності на частину нежитлової будiвлi кафе « [INFO] », яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: під літ. А на 1/2 частину зали кафе загальною площею 46,3 кв.м, коридор загальною площею 2,7 кв.м, битову кімнату загальною площею 9,5 кв.м, кухню загальною площею 12,8 кв.м, бар загальною площею 8,1 кв.м; видiлити [PERSON] в натурі та визнати за ним право власності на частину земельної ділянки, площею 0,05 га, кадастровий номер 5321880701:0010045, для обслуговування частини нежитлової будівлі кафе « [INFO] »; виділити [PERSON] в натурі та визнати за нею право власності на частину земельної ділянки, площею 0,05 га, кадастровий номер 5321880701:0010045, для обслуговування нежитлової будiвлi кафе « [INFO] »; виділити [PERSON] в натурі та визнати за ним право власності на майно, яке знаходиться у кафе « [INFO] », а саме: холодильник - 6 шт, телевізор - 2 шт, бойлер - 1 шт, котел газовий - 1 шт, мікрохвильова піч - 1 шт, електром`ясорубка - 1 шт, газова плита - 2 шт, балони газові - 4 шт, кухонні мийки - 2 шт, умивальник - 1 шт, кавоварка - 1 шт, меблі: диван - 2 шт, стіл - 7 шт, стільці - 28 шт, тумба. Крім цього, прохає стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 вересня 2021 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Накладено арешт, шляхом заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження чи обтяження щодо кавоварки Saeko, серійний номер [NUMBER] . У задоволенні заяви про накладення арешту на нежитлову будівлю - кафе « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відмовлено. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2021 року зупинено провадження у справі до залучення в справі правонаступника [PERSON] , який помер [INFO] . Відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, оскільки адвокат Галушко С. С. подав до суду заяву про повернення первісному відповідачу, [PERSON] зустрічну позовну заяву. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 травня 2022 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14 червня 2022 року залучено до участі в справі як правонаступника позивача, [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 серпня 2022 року залучено до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , орган опіки та піклування Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області, акціонерне товариство «Альфа-Банк», акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк». Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Позивач, [PERSON] та її представник, адвокат Черчик В. П, у судовому засіданні підтримали позов і прохали його задовольнити. При цьому відмовились від вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. Відповідач, [PERSON] будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Представник [PERSON] , адвокат Галушко С. С, у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково. Не заперечував проти визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, однак із урахуванням того, що співвласник майна помер, прохав відмовити в задоволенні іншої частини позову, так як на цей час питання поділу має вирішуватись у нотаріальній конторі за правилами спадкування. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області, в судовому засіданні прохала вирішити справу з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей [PERSON] , які є його спадкоємцями. Третя особа, [PERSON] , а також представник АТ «Альфа-Банк» та представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк», будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, розглянувши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. Судом установлено, що 13 серпня 1978 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01 червня 2010 року по справі № 2-274/2010 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] видано відділом реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області 29 листопада 2011 року, актовий запис № 55 (а.с. 17, 77). За час шлюбу останніми набуто у власність земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер 5321880701:0010045, розташованої в [ADDRESS] , цільове призначення: для комерційного використання, власником якої, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 10.05.2005 року серії ПЛ № 191069, є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки не с/г призначення від 24.12.2004 року № 199 (а.с. 21). [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 76,0 кв. м, житлова площа 44,6 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 24.03.2010 року, виданого Бутенківською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області що підтверджується відомостями з Реєстру права власності на нерухоме майно (а.с. 78). Згідно даних Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, суб`єктом права власності на земельну ділянку площею 0,7 га, кадастровий номер 5321880701:01:001:008, призначеної для комерційного використання, розташованої за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 79). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані як фізичні особи-підприємці та є платниками єдиного податку, що підтверджується, зокрема, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та витягом з Реєстру платників єдиного податку (а.с.18-20, 84-86). Згідно Технічного паспорту на громадський будинок, виготовленого КП «Кобеляцьке БТІ» станом на 20.10.2010 року, власником нежитлової будівлі кафе-бару « [INFO] », що розташований за адресою: [ADDRESS] значиться [PERSON] (а.с. 80-83). На звернення позивача до правоохоронних органів, останніми у листах № 3566/115/122/01-2021 від 02.07.2021 року та № 4387/115/122/01-2021 від 05.08.2021 року було повідомлено, що проведено повну, всебічну, об`єктивну перевірку в кафе « [INFO] », під час якої проведено усі можливі передбачені законодавством заходи та рекомендовано [PERSON] звернутися до суду, в порядку цивільного судочинства (а.с. 36-37). Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Оскільки земельна ділянка, площею 0,05 га, кадастровий номер 5321880701:0010045, розташована за адресою: [ADDRESS] (на теперішній час Полтавського району) Полтавської області набута подружжям за час шлюбу за спільні кошти, тому є спільною сумісною власністю подружжя. Про те, що після розірвання шлюбу [PERSON] постійно перебував і користувався нерухомим майном, підтвердили також і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] . У зв`язку з чим, а також із урахуванням позиції відповідача, які позов у цій частині визнали повністю, позовні вимоги про визнання земельної ділянки, кадастровий номер 5321880701:01:0010045, а також нежитлової будівлі - кафе « [INFO] », розташованих за адресою: [ADDRESS] об`єктами права спільної сумісної власності подружжя необхідно задовольнити. Щодо решти позовних вимог про виділення майна в натурі суд виходить таких висновків. Судом установлено, що позивач, [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 123). 30 грудня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено актовий запит № 159 (а.с. 122). Із наданих товарних накладних, чеків та копій квитанцій вбачається, що [PERSON] неодноразово за власні кошти придбавалися будівельні матеріали, меблі та товари домашнього вжитку (а.с. 11-12, 22-23, 45-47). Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Прийняття спадщини спадкоємцем, є обов`язковою умовою здійснення права на спадщину як за законом і за заповітом, так і права на обов`язкову частку у спадщині. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 червня 2020 року по справі № 556/734/13-ц. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Білицької селищної ради старостинського округу №1 Полтавського району Полтавської області від 19.05.2022 року № 74-09-13/1, [PERSON] до дня своєї смерті- [INFO] , був зареєстрований проживаючим за адресою: [ADDRESS] . До складу сім`ї входить: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , донька - [PERSON] . Крім цього, [PERSON] зазначена як «не родич» (а.с. 149-150). Із матеріалів спадкової справи № 447/2021 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 152, 155). АТ «Альфа-Банк» направило до Кобеляцької державної нотаріальної контори заяву-претензію кредитора до спадкоємців, в якій вказав про існування заборгованості за кредитним договором № 484142550 від 12.08.2020 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] в сумі 7584,72 грн (а.с. 158-159). Також АТ «Перший Український Міжнародний Банк» направило до Машівської державної нотаріальної контори (передано за належністю до Кобеляцької державної нотаріальної контори) вимогу кредитора до спадкоємців, зазначивши про існування заборгованості за кредитним договором № 2001416997501 від 01.10.2019 року, укладеним між АТ «ПУМБ» та [PERSON] в сумі 30 540,56 (а.с. 167-168). На кредиторські вимоги банку АТ «Альфа-Банк» та АТ «Перший Український Міжнародний Банк», Кобеляцькою державною нотаріальною конторою для відома були направлені листи № 180/01-16 від 29.04.2022 року та № 132/02-14 від 01.03.2022 року про те, що дані претензії долучені до спадкової справи № 447/2021 після померлого [INFO] [PERSON] . При зверненні спадкоємців до нотаріальної контори їх буде повідомлено про наявність претензій (а.с. 171, 172). У відповідності до статей, 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 13 ЦПК Країни, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Враховуючи те, що [PERSON] , як власник спільного майна подружжя помер, а предметом спору в цій справі є належне йому майно, яке на цей час є майном, яке входить до спадкового майна, а також із урахуванням визначеного Цивільним кодексом порядку прийняття спадщини та оформлення права на спадщину, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на частки в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) та виділення майна в натурі задоволенню не підлягають, оскільки це право належить до виключної компетенції нотаріуса. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були понесені судові витрати при зверненні до суду, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 18-11120788/С від 18.08.2021 року в розмірі 3000 гривень (а.с. 1). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме судом задоволено дві вимоги немайнового характеру, тому з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1816 (2270 х 0,4) х2)) гривень.

Outcome: partial