Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] її батьком. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з листопада 1998 року по грудень 1998 року відповідач перебував у фактичних шлюбних відносинах з матір`ю позивача, [PERSON] , у них народилася донька [PERSON] , але відповідач відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства. Ухвалою суду від 22.12.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.16-17). Ухвалою суду від 28.03.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.74-75). Ухвалою суду від 17.05.2022 року по справі призначено судово-біологічну (молекулярно-генетичну) експертизу, проведення якої доручено Полтавському науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та зупинено провадження (а.с.162-164). Експертом призначено на 07.07.2022 року відбір зразків біологічного матеріалу, в подальшому дата перенесена на 29.07.2022 року (т.1 а.с.175, 181). 01.08.2022 року експертом складено повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв`язку із неявкою відповідача (а.с.186). Ухвалою суду від 11.08.2022 року провадження у справі поновлено (а.с.187). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його недоведеністю. Заперечення обгрунтовані тим, що спірні правовідносини врегульовано нормами КпШС України, в свою чергу, ст.53 КпШС України передбачає, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. В даній справі фактів спільного проживання, ведення спільного господарства, спільного виховання чи утримання дитини не доведено. Крім цього, позивачем не заявлено вимог щодо внесення змін до актових записів. Третя особа, [PERSON] , в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги. Третя особа, [PERSON] , в судове засідання не з`явився. Третя особа, Козельщинський відділ ДРАЦС у Кременчуцькому районі представника не забезпечила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи без участі представника(а.с.21). Справу розглянуто в порядку загального позовного провадження. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. [INFO] народилася позивач, [PERSON] , про що відділом реєстрації актів громадського стану Козельщинського районного управління юстиції 26.12.1999 року здійснено відповідний запис №31 (а.с.6). Станом на час народження позивача її батьки, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було в подальшому розірвано 27.01.2003 року (а.с.7). В актовому записі про народження батьком позивача, як дитини подружжя, записаний [PERSON] (а.с.8). Оскільки позивач народилась до [INFO] , тобто до набрання чинності Сімейним кодексом України, то матеріальні правовідносини пов`язані із її народженням регулюються КпШС України, 1969 року. У зв`язку із цим суд не застосовує вимоги ч.4 ст.128 СК України щодо прийняття даного позову в залежності від підстав здійснення запису про батька. Аналогічних вимог КпШС України не містить. З цього приводу суд також зазначає, що ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на повагу до приватного життя. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини право на повагу до приватного життя містить право дитини встановити правові відносини с його біологічним батьком («Мікуліч проти Хорватії» (Mikulic v. Croatia), заява №53176/99, § 53, «Йегги против Швейцарии» (Jaggi v. Switzerland), скарга №58757/00, §§ 25-26). Таким чином, позитивним обов`язком держави є забезпечення такого права, тому даний позов необхідно прийняти та розглянути по суті. В той же час, відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Таким чином, норми права, які є процесуальними, зокрема, пов`язані із порядком встановлення судом тих чи інших фактів, доказовою діяльністю сторін, застосовуються станом на час вчинення таких дій, розгляду і вирішення справи. Процесуальні норми права, які пов`язані із визнанням судом батьківства встановлено на даний час як СК України так і ЦПК України (в редакції 15.12.2017 року). Згідно ч.2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду (вказана норма по суті аналогічна ч.2 ст.53 КпШС України). Відповідно до ч.1, 2 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Для порівняння, ч.3 ст.53 КпШС було встановлені певні вимоги до предмета доведення батьківства: «При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства». Саме на ці вимоги зазначав представник відповідача у судовому засіданні. Суд відхиляє вказані аргументи представника відповідача, оскільки як зазначено вище вважає вказані норми процесуальними, тому повинні застосовуватися в цій частині саме ЦПК України в редакції 15.12.2017 року та СК України. Суд відхиляє посилання представника відповідача на постанову Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у зв`язку із наступним. Історія питання за ЦПК України. Правові позиції ВСУ з 06.10.2010 до 15.12.2017 06.10.2010 ЦПК України доповнюється статтею 360-7 «Обов`язковість судових рішень Верховного Суду України» у такій редакції «Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України». Через рік змінами від 20.10.2011 ЦПК України доповнено частиною другою статтю 214, яку викладено у редакції: «При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення». Починаючи з 12.02.2015 (набули чинності з 28.03.2015) частина друга статті 214 ЦПК України передбачала, що «Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів». Правові позиції ВСУ після 15.12.2017 Змінами від 15.12.2017 стаття «Питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду» змінює нумерацію з 214 на 264 ЦПК України і з неї прибирають будь-які згадки про правові позиції ВСУ. Проте правові позиції ВСУ зберігають юридичну силу і є обов`язковими для застосування новоствореним ВС, що випливає із тлумачення пункту 7 частини 1 Перехідних положень ЦПК України у такій редакції: «Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України». Таким чином юридична сила тих чи тих правових позицій ВСУ повністю передана на розсуд Великої Палати ВС. Таким чином, на даний час правові позиції ВСУ для судів першої інстанції мають лише рекомендаційний характер. Зазначений висновок кореспондує із змістом ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка не визначає правові позиції ВСУ як обов`язкові. Показання свідків Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , мати позивачки, показала, що познайомилася з відповідачем на початку листопада 1998 року. Зустрічалися у будинку його батьків, десь 4-5 разів. Разом не проживали, спільного господарства не вели. [PERSON] проживала зі своєю матір`ю та братом у квартирі, а відповідач проживав разом зі своїми батькам. На початку грудня 1998 року вона виявила, що вагітна. Десь 13-14 грудня 1998 року вона зателефонувала відповідачу та попрохала прийти до неї на роботу, коли він прийшов повідомила його про вагітність. Після цього відповідач припинив з нею спілкуватися. В подальшому вона одружилася з [PERSON] , коли одружувалася була на 9 місяці вагітності. [PERSON] знав, що дитина не його, але надав згоду, щоб його записали батьком дитини. Після народження дочки відповідач ніяких дій щодо її утримання чи її виховання не приймав. Потім вона виїхала за кордон та повернулася додому коли дочці було 4 роки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] є її подругою. [PERSON] зустрічалася з [PERSON] , іноді у неї на квартирі, іноді у інших друзів. [PERSON] разом із [PERSON] разом не проживали, спільне господарство не вели. Також [PERSON] під час знайомства з [PERSON] знав, що вона вагітна не від нього. Коли вони одружувалися [PERSON] була була на дев`ятому місяці вагітності. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] показав, що у листопаді-грудні 1998 року його сестра зустрічалася з [PERSON] , він неодноразово бачив, як відповідач проводив її додому. Також сестра розповідала, що мала інтимні стосунки з [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] (сусід та рідна сестра відповідача) показали, що ніколи не бачили спільні зустрічі [PERSON] та відповідача. Згідно банківської виписки відповідач здійснював переказ грошових коштів на картку позивачки (а.с.99-100). Зазначені факти стали достатньою підставою для призначення судом за клопотанням позивача судово-біологічної (молекулярно-генетичної) експертизи, проведення якої доручено Харківському НДЕКЦ МВС України (а.с.99-100 т.1). 17.05.2022 року експертом складено повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв`язку із неявкою відповідачем від відбору порівняльних зразків (а.с.186). Таким чином, на думку суду, відповідач ухиляється від проведення експертизи. Відповідно до ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд зазначає, що окрім зазначених вище процесуальних аспектів доведення предмету позову, необхідно враховувати науково-технічний розвиток суспільства, оскільки є загально відомим високий рівень вірогідності висновків молекулярно-генетичної експертизи щодо родинних відносин між особами, тому буде неприйнятним вимагати від особи доведення фактів спільного проживання чи ведення спільного господарства в разі встановлення факту родинних відносин науково-технічними засобами. Так, Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (справа «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, 07/05/2009, § 34). Аналогічні висновки наведені в постановах ВС, зокрема, в постанові від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18: «Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства». Незважаючи на те, що в даній справі експертиза так і не проведена в результаті ухилення від неї відповідача, враховуючи зміст ст.109 ЦПК України, слід дійти аналогічного висновку, та визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена. Суд вважає, що за вказаних обставин можна визнати факт батьківства відповідача. Інші процесуальні питання: Суд відхиляє посилання представника відповідача на неможливість визнання батьківства за відсутності вимог щодо внесення змін до записів актів цивільного стану, оскільки зміст позовних вимог визначається лише позивачем (ст.13 ЦПК України). Факт біологічного споріднення не може залежати від будь-яких записів в державних реєстрах. В подальшому, зацікавлені особи можуть ініціювати зміни в таких записах, тому суд вважає визнання батьківства самостійним, достатнім та ефективним засобом юридичного захисту (ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені останньою, в порядку, визначеному ч.1 ст.141 ЦПК України, що складаються з судового збору в сумі 908,00 грн, витрат на вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи (витрати пов`язані із явкою позивача та третьої особи на експертизу) в сумі 800,00 грн (вісімсот грн 00 коп) (автобусні квитки а.с.2, 192-197). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved