Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 23 жовтня 2000 року за реєстраційним №123338 та №123339; визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,\~ та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельну ділянку для ведення підсобного господарства, що розташовані по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ту обставину, що між її матір`ю [PERSON] та відповідачами 23 жовтня 2000 року укладено договори купівлі-продажу нерухомості, відповідно до яких [PERSON] придбала земельні ділянки та житловий будинок, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Договори купівлі-продажу не було нотаріально посвідчено, у зв`язку з тим, що їх зареєстровано на товарній біржі. Відповідачі за продаж житлового будинку та земельних ділянок отримали кошти, передали ключі від будинку та знялися з реєстрації місця проживання у будинку. Оскільки покупець повністю виконав умови зазначеного договору, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володів об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалася недійсною, її мати [PERSON] набула право власності на спірні об`єкти нерухомості. [INFO] мати позивача помела,\~ після її смерті відкрилася спадщина на вказаний вище житловий будинок та земельні ділянки. Померла [PERSON] залишила заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідала позивачу усе своє майно. Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено, оскільки документ, що підтверджує право власності спадкодавця не відповідає вимогам ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року) щодо нотаріального посвідчення. На теперішній час здійснити нотаріальне посвідчення договору не можливо, відповідно позивач позбавлена можливості у повному обсязі реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутися до суду із цим позовом. Ухвалою судді від 22 лютого 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та залучено у якості співвідповідача Підгородненську міську раду Дніпропетровської області. У судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно, причини неявки суду не повідомили. Будь-яких заяв та клопотань від відповідачів не надходило. Представник відповідача Підгородненської міської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлений належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 23 жовтня 2000\~ року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як продавцями з однієї сторони та [PERSON] , як покупцем з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до якого продавець продав, а покупець придбав об`єкт нерухомості: житловий будинок - А, житловою площею 17,9кв.м., з надвірними побудовами: сарай-Б,Г, літня кухня В, вбиральня-Д, колодязь К, огорожа №1-2, що знаходиться у [ADDRESS] , розташований на приватизованій земельній ділянці площею 5430\~ кв.м\~ (а.с.29). Зазначений договір зареєстровано на товарній біржі «Українська» за р.№12338 від 29.10.2000 та зареєстровано у колективному підприємстві «Новомосковське міжрайонне БТІ» 30.10.2000 в реєстровій книзі за №281\~ (а.с.29). На виконання ухвали суду, комунальним підприємством «Новомосковське МБТІ» ДОР» надано повідомлення №116 від 29.06.2022, відповідно до якого станом на 29.12.2012 власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі угоди купівлі-продажу нерухомості, укладеної 23.10.2000 на товарній біржі «Українська» за р.№123338, зареєстрованого в БТІ 30.10.2000 р. за р. №281-1. Крім того, право власності [PERSON] на вищевказаний будинок зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору №123338 від 23.10.2000 , що підтверджується наданою позивачем інформаційною довідкою (а.с.89). На підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП №086439, [PERSON] належали земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,250 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,293 га, що розташовані на території Спаської сільської ради у [ADDRESS] (а.с.84). Зазначений державний акт видано на підставі\~ договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Українській товарній біржі №123339 від 23 жовтня 2000 року. [INFO] померла [PERSON] , яка позивачу доводилася матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про народження (а.с.11,28). Після смерті [PERSON] Другою Новомосковською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №175/2021, у відповідності до якої [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка залишила заповіт, яким на випадок своєї смерті все свої майно заповідала позивачу (а.с.76-85). Листом нотаріуса від 11 листопада 2021 року відмовлено позивачеві у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на спадковий будинок та земельні ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що договори купівлі продажу будинку та земельних ділянок нотаріально не посвідчені (а.с.83). Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання угоди купівлі-продажу будинку дійсною суд виходить з наступного. Оскільки правочин за своїм змістом та формою має відповідати вимогам законодавства, чинним на момент його укладення, стосовно вимог про визнання дійсним договору мають бути застосовані положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР. Згідно зі статтею 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. У статті 9 Закону України від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що член товарної біржі має право сам або через свого представника здійснювати біржові операції на біржі та одержувати за це винагороду. Згідно з частиною другою статті 15 Закону України від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Виходячи з положень статті 227 ЦК Української РСР, нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов`язковою. За правилом статті 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 травня 2020 року у справі № 661/3706/17 (провадження № 61-37644св18). Оскільки сторони виконали умови спірного договору, а її нотаріальне посвідчення є неможливим з огляду на те, що одна зі сторін договору померла, суд вважає, що позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права. Згідно ст. 1216 ЦК України,\~ спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено у ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя та ефективного вирішення порушених прав особи як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Право власності померлої [PERSON] на житловий будинок зареєстровано комунальним підприємством «Новомосковське МБТІ» ДОР» на підставі угоди купівлі-продажу нерухомості, укладеної 23 жовтня 2000 року на товарній біржі «Українська» за р.№12338, зареєстрованого в БТІ 30.10.2000 р. за р. №281. Крім того, відомості про право власності спадкодавця внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи встановлені матеріалами справи обставини щодо укладення договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2000 року, його реєстрації та виконання сторонами договору його умов, позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі продажу будинку обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вказане кореспондується із правовим висновком, висловленим Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №486/9435/15-ц. Оскільки померлій [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу належав будинок, а також на підставі державного акту належали земельні ділянки, позивач своєчасно звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, враховуючи, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно обґрунтовані та підлягають задоволенню. Стосовно позовної вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельних ділянок, суд зазначає наступне. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Копії договору купівлі-продажу земельних ділянко позивачем не надано, відтак суд позбавлений можливості оцінити його зміст, встановити чи дійсно його не посвідчено нотаріально, чи зареєстровано такий договір в БТІ тощо. З огляду на наведене, позовні вимоги в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу земельних ділянок не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю. Разом з тим, зазначене не спростовує висновок суду про те, що [PERSON] була власником спірних земельних ділянок на підставі дослідженого судом державного акту і вони увійшли до складу спадщини, право на яку має позивач. На підставі викладеного,

Outcome: partial