Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Заявник генеральний директор комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради (далі за текстом - КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР) Шкробот В.В. звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою про госпіталізацію [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку. Заява мотивована тим, що 30.09.2022 за заявою [PERSON] , який є сином [PERSON] , остання була доставлена до приймального відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР та оглянута лікарем-психіатром. За наслідком цього огляду лікар зробив висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги. У подальшому 03.10.2022 [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила попередній висновок лікаря про необхідність госпіталізації [PERSON] , яка страждає на важкий психічний розлад, що обумовлює небезпеку для неї та оточуючих. За таких підстав відповідно до ст. 339, 340 ЦПК України та Закону України «Про психіатричну допомогу» заявник просить надати дозвіл на госпіталізацію [PERSON] , [INFO] , до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР у примусовому порядку. 03.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 03.10.2022. У судовому засіданні 03.10.2022 представник КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР та одночасно лікар-психіатр Чолач Юрій Богданович заяву підтримав з викладених у ній підстав та просив заяву задовольнити повністю. Пояснив, що 30.09.2022 [PERSON] була доставлена до приймального відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, оскільки відмовляється від прийому їжі, не спить, відрізала провід до інтернету та була агресивною до оточуючих. Також зазначив, що [PERSON] у період з 03.08.2022 до 25.08.2022 вже проходила примусове лікування у КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР та це дало позитивний результат. Проте вдома [PERSON] відмовляється від прийому ліків та її стан знову погіршився. У судовому засіданні 03.10.2022 законний представник [PERSON] - її син [PERSON] висловив думку щодо необхідності задоволення заяви та госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу. Зазначив, що останнім часом [PERSON] відмовляється від прийому продуктів харчування, внаслідок чого схудла на 25 кг, а також поводить себе агресивно та неадекватно. У судовому засіданні 03.10.2022 [PERSON] внаслідок психічного розладу висловити усвідомлену думку щодо можливості задоволення заяви не змогла. У судовому засіданні 03.10.2022 прокурор Тернопільської окружної прокуратури Житовецька О.А. висловила думку про наявність підстав для задоволення заяви та надання дозволу на госпіталізацію [PERSON] до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР у примусовому порядку. Заслухавши учасників справи, дослідивши зміст заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, визначаються Законом України «Про психіатричну допомогу» (далі за текстом - Закон). Так, відповідно до ст. 4 Закону психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Стаття 1 Закону визначає, що стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Частина 1 ст. 339 ЦПК України визначає, що за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», представник закладу з надання психіатричної допомоги може подати заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Відповідно до ст. 14 Закону особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: 1). вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або 2). неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Також згідно зі ст. 1 Закону тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Частина 1 ст. 82 ЦПК України встановлює, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, в обґрунтування заявлених вимог заявник вказав, що 30.09.2022 о 19 год. 14 хв. [PERSON] за заявою [PERSON] була доставлена до приймального відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, де була оглянута лікарем-психіатром Кошильовською Д.М. За наслідками цього огляду лікар зробив висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу. Підставою для доставлення [PERSON] до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР стало те, що [PERSON] була агресивною, поводила себе неадекватно, не спала, відмовлялась від прийому їжі, ходила до сусідів з арматурою, погрожувала їм та обрізала провід мережі інтернет. У судовому засіданні учасники справи добровільно визнавали такі обставини, а відтак суд, не маючи обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, доходить висновку, що такі обставини мали місце та не підлягають доказуванню. У подальшому 03.10.2022 [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка встановила у пацієнтки наявність тяжкої психічної хвороби з діагнозом «Маячний розлад». Також комісія дійшла висновку, що внаслідок наявної хвороби [PERSON] вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою небезпеку для неї та оточуючих. При цьому лікарі вважають, що якщо [PERSON] не буде надана психіатрична допомога, це завдасть суттєвої шкоди її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану. За таких підстав комісія дійшла висновку про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу відповідно до ст. 14 Закону у примусовому порядку без її усвідомленої згоди, оскільки висловити таку згоду внаслідок своєї хвороби [PERSON] не може. Вказане підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів у складі голови комісії Бондаренко О., завідувача кафедри Венгер О. , завідувача відділення Бойчак О. та лікаря-психіатра Чолача Ю. Відтак, виходячи з діагнозу, встановленого [PERSON] , амнестичних відомостей, що відображені в наданому суду висновку комісії, пояснень законного представника, лікаря-психіатра, суд приходить до переконання, що госпіталізація [PERSON] до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР без її усвідомленої згоди є доцільною та відповідає її інтересам, оскільки підтверджено, що вона хворіє тяжким психічним розладом, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заява генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота В.В. про госпіталізацію [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved