Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи свої вимоги тим, що в 2001 році, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] на підставі чого їй було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 15.06.2001 за №615-С/КІ. Проте, в подальшому заявник з`ясувала, що в свідоцтві про право власності на дану квартиру її прізвище зазначено « [PERSON] », в той час коли вірним є « [PERSON] ». Заявник звернулася до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради з заявою про внесення відповідних змін до свідоцтва про право власності, проте останній було відмовлено у вчиненні такої дії. В зв`язку з чим заявник звернулася до суду з даною заявою за захистом свого порушеного права. Заявник в судове засідання не з`явилась, просила проводити розгляд справи в її відсутність, заяву підтримала і просила задовольнити. Представник заінтересованої особи, в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду та будь-яких заяв не подавав. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 08.12.1976 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » /а.с.5/. 15.06.2001 за №615-С/КІ заявник отримала свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення серії КВ№58380 /а.с. 10/. Проте, в свідоцтві її прізвище зазначено, як « [PERSON] ». Наявні у матеріалах справи копій документів, а саме: паспорта громадянина України, довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, картки фізичної особи - платника податків, узгоджуються між собою. Судом також взято до уваги, що у долучених до матеріалів справі копій документів, а саме: у свідоцтві про укладення шлюбу від 08.12.1976, згідно якого заявнику присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Судові витрати у справах окремого провадження розподілу не підлягають.

Outcome: approved