Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача 09.08.2022 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] ,таким, що втратив право на користування житловим приміщенням (житловим будинком) за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , [INFO] . Розгляд справи здійснити в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона, [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2021 року, успадкувала після смерті свого діда - [PERSON] , будинковолодіння та земельну ділянку, за адресою: [ADDRESS] . З 02.08.2016 року, в домоволодінні за вищевказаною адресою, був зареєстрований чоловік позивача, [PERSON] , уродженець м. Керч, Автономної Республіки Крим. Відповідач за місцем реєстрації не проживав, ні з часу такої реєстрації, ні в подальшому. Приблизно в 2017 році, [PERSON] вибув до м. Керч АРК, та більше на контрольовану Україною територію не повертався. За позовом [PERSON] , шлюб між подружжям розірвано рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.04.2021 року. Довідкою виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області від 08.07.2022 року № 20-05/191 підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але не проживає за адресою [ADDRESS] . Де наразі відповідач проживає позивачу невідомо. Будинок не є власністю відповідача. Реєстрація відповідача у будинку порушує право позивача, як власника будинку, оскільки, за таких обставин не можливо реалізувати право на розпоряджання майном. Такий стан невизначеності змушує її звертатись за захистом до суду, оскільки наявність зареєстрованого в будинку місця проживання відповідача, який відсутній в ньому, створює постійні незручності та перешкоди в процесі права володіння та користування власністю та житлом, зумовлює нести самостійно витрати на утримання будинку, що і змусило її звернутись з відповідним позовом до суду. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи за місцем проживання, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст.128 ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.09.2022 року було відкрито провадження у справі. Представником позивача адвокатом Токар О.М. подано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, зазначено, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Суд приходить до висновку про те, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. У суді встановлено, що [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкова справа № 94/2020, зареєстровано в реєстрі за № 1012 від 28.05.2021 року, посвідченого державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Черкаської області Шалденко Л.В., є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданої виконавчим комітетом Ватутінської міської ради Черкаської області від 08.07.2022 року № 20-05/191, вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає. Довідку видано на підставі акту депутата Ватутінської міської ради Бебік Т.І. від 15.06.2022 року. Де наразі відповідач проживає позивачу невідомо. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Житловим Кодексом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2ст. 64 Житлового Кодексу УРСР). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України). Згідно Правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6 - Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з цього, необхідно зазначити наступне: оскільки вказаний будинок не є місцем проживання відповідача [PERSON] , що встановлено судом, тому його можливо визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене суд вважає, позовні вимоги про визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим в позовній заяві позивач зазначила, що судові витрати на оплату судового збору та на оплату послуг адвоката, залишаються за нею і не підлягають стягненню з відповідача. Відтак, судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved