Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку в нерухомому майні та визнання права власності. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить 5\\6 часток квартири за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначену частку нерухомого майна набуто відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2017 р. та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.01.2018 р. Право власності на 1\\6 частку спірної квартири належить відповідачу на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2017 р. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , спірна квартира є двокімнатною, з суміжними кімнатами, житловою площею 29,44 кв.м. та загальною площею 44,71 кв.м. Таким чином, на 1\\6 частку зазначеної квартири припадає 7,45 кв.м. загальної площі квартири., з яких 4,9 кв.м. є житловою площею. З урахуванням технічних характеристик квартири та часток у праві власності на спірне нерухоме майно (5\\6 у позивача і 1\\6 у відповідача), належна відповідачу 1\\6 частка не може бути виділена в натурі і як об`єкт нерухомого майна, що розташований на 3 поверсі 5-ти поверхового багатоквартирного будинку, є неподільною річчю, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи.. Спільне володіння і користування майном є неможливим. Відповідач є громадянкою РФ, забезпечена житлом в м. Південно-Сахалінськ і не має наміру використовувати спірну частку квартири для особистих потреб. Зважаючи на вимогу закону щодо грошової компенсації вартості предмету спору, позивач вважає, що припинення права власності на 1\\6 частку в спірній квартирі не завдасть істотної шкоди відповідачу та членам її родини, оскільки діти відповідача є повнолітніми особами, забезпеченими матеріально (відмовились від своєї частки в спадщині на користь відповідача по справі). Сама відповідач з часу відкриття спадщини успадкованим майном не опікується, не несе витрат по його утриманню та догляду. Посилаючись на вищенаведені обставини, [PERSON] просить суд припинити право власності [PERSON] на 1\\6 частку спірної квартири, визнати за позивачем право власності на 1\\6 частку зазначеної квартири, стягнувши з позивача на користь відповідача компенсацію вартості частки нерухомого майна за рахунок депозитного вкладу, внесеного позивачем на депозитний рахунок суду. Ухвалою суду від 23.02.2018 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 40 ). Ухвалою суду від 04.11.2019 року надано окреме доручення компетентному суду рф про вручення документів відповідачу, провадження по справі зупинено. (а.с.47). Ухвалою суду від 23.11.2020 року провадження по справі відновлено, справа призначена до розгляду (а.с.73). Ухвалою суду від 20.09.2021 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с.84-86). Ухвалою суду від 23.11.2021 року провадження по справі відновлено, справа призначена до розгляду (а.с.111 ). Ухвалою суду від 07.07.2022 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.125 ). Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач [PERSON] , допитана в якості відповідача на підставі судового доручення від 04.11.2019 р., позов не визнала, просила розгляд справи проводити за її участі. При цьому, в судове засідання не з`явилась, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи вищенаведене, суд визнає причини неявки відповідача до суду неповажними, а тому, вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наданих сторонами доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475\\97-ВР, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Судом встановлено, що позивачу на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2017 р. належить на праві власності 5\\6 часток квартири за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначену частку квартири зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.01.2018 р (а.с.4-9). 1\\6 частка квартири за адресою: [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2017 р. Незважаючи на відсутність державної реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зазначена частка спірної квартири належить відповідачу [PERSON] , оскільки незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до Звіту про оцінку майна: двокімнатної квартири [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 18.10.2017 р. становить 301614 грн. (а.с.15-20). Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , спірна квартира є двокімнатною, з суміжними кімнатами, житловою площею 29,44 кв.м. та загальною площею 44,71 кв.м. Таким чином, на 1\\6 частку зазначеної квартири припадає 7,45 кв.м. загальної площі квартири., з яких 4,9 кв.м. є житловою площею (а.с. 32,33). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 18.11. 2021р. №0012, виконаної експертами Регіонального центру судових експертиз, з урахуванням технічних характеристик квартири та часток у праві власності на спірне нерухоме майно (5\\6 у позивача і 1\\6 у відповідача), належна відповідачу 1\\6 частка не може бути виділена в натурі, і як об`єкт нерухомого майна, що розташований на 3 поверсі 5-ти поверхового багатоквартирного будинку, є неподільною річчю. Відповідно до ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що спільне володіння і користування спірною квартирою є неможливим. Відповідач не є членом сім`ї позивача, є громадянкою РФ, постійно проживає і забезпечена житлом в м. Південно-Сахалінськ, спірну частку квартири не використовує, успадкованим майном не опікується, не несе витрат по його утриманню. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачем відповідно до приписів ч. 2 ст. 365 ЦК України внесено на депозитний рахунок суду вартість 1\\6 частки квартири за адресою: [ADDRESS] в сумі 50 269 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.121). Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач [PERSON] суду не надала, а тому, суд сприймає їх як голослівні. Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] позбавлена можливості вирішити спір про припинення права відповідача на частку в нерухомому майні в позасудовому порядку, що порушує її права як власника нерухомого майна. Крім цього, наявність права власності на 1\\6 частку спірної квартири за адресою: [ADDRESS] у відповідача [PERSON] створює їй перешкоди у отриманні права власності на 1\\6 частку цієї квартири, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved