Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Адвокат Поштак Юстина Степанівна, яка діє від імені та в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання угоди дійсною. Позовні вимоги мотивує тим, що в травні 2002 року між позивачем, [PERSON] та відповідачем [PERSON] , укладено усний договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний договір оформлено між сторонами у вигляді письмових розписок та оцінено житловий будинок [ADDRESS] на суму 20800 гривень. На підтвердження вказаного, відповідач [PERSON] , в присутності свідків, 23 травня 2002 року надав позивачу [PERSON] розписку в отриманні авансу за продаж житлового будику в сумі 10000 гривень. 25.10.2002 відповідач [PERSON] , в присутності свідків надав розписку, згідно якої, він отримав обумовлену суму за житловий будинок [ADDRESS] , який він продав [PERSON] , з зазначенням що жодних претензій до позивача в нього не має та передав йому оригінал будівельного паспорта на житловий будинок. При цьому, між сторонами була досягнута домовленість, що після реєстрації житлового будинку в органах БТІ та отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ім`я відповідача, ними буде укладено нотаріальний договір купівлі-продажу. Однак, з невідомих позивачу на те причин, відповідач, одразу після отримання грошових коштів, вибув у невідомому напрямку, і на території Рахівського району до 2019 року не з`являвся. Позивачі за власні кошти виготовили ряд документів, які передують реєстрації права власності на відповідача, зокрема ними виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, геодезична зйомка земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, однак відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. З 2002 року, позивач, спільно з своєю сім`єю проживає у вказаному житловому будинку. За власні кошти ними зроблено капітальний ремонт житлового будинку. Позивачі несуть всі витрати щодо здійснення платежів, тощо. Наведені докази підтверджують той факт, що після укладення угоди [PERSON] передав позивачам в користування зазначене домоволодіння. На даний час, стало відоме його місцезнаходження, але у зв`язку із неадекватною поведінкою з боку відповідача у позивачів відсутня можливість укласти з ним нотаріально посвідчений договір. Фактично з 2002 року, позивачі користуються житловим будинком, їхнє право власності ніким не оспорюється, однак вони не можуть в повній мірі розпоряджатись своєю власністю, оскільки право власності на дитловий будинок вже зареєстровано у встановленому законом порядку. На підставі наведеного, просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 27.10.2021 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 25.11.2021. Надано\~відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання\~ відзиву на позовну заяву. Залучено до\~участі у\~справі, Ясінянську селищну раду Рахівського районуЗакарпатської області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 21.06.2022, підготовче провадження по справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] , мешканця [ADDRESS] ; [PERSON] , мешканця [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягають. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні просила відкласти розгляд справи у зв`язку з неявкою в судове засідання свідків [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено,\~що свідки\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~повторно не\~з`явилися\~виклик до\~суду,\~будучи належним\~чином повідомлені\~про день,\~час та\~місце проведення\~судового засідання.\~Причини неявки\~суд не\~повідомили.\~При цьому,\~представник позивачів,\~адвокат Поштак\~Ю.С.\~в судовому\~засіданні 26.09.2022\~зобов`язалася\~забезпечити їх\~явку в\~судове засідання\~призначене на\~14:00\~год.\~11.10.2022. Внаслідок таких дій, суд позбавлений змоги належним чином розглянути справу у визначений законодавством України процесуальний строк. У зв`язку з наведеним, суд вважає безпідставним клопотання представника позивачів про відкладення розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання, повторно, не з`явився. Про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, однак відзиву на день судового розгляду справи не надав. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області у судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомили. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Заслухавши позивачів їх представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд, приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З матеріалів справи встановлено, що 23 травня 2002 року [PERSON] , у присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] , написав письмову розписку, в якій зазначив, що він продає свій власний житловий будинок, який знаходиться в урочищі Сітний, №473/а за 20800 гривень [PERSON] . З вказаної розписки вбачається, що відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] аванс в сумі 10000 гривень. Також судом встановлено, що 25 жовтня 2002 року [PERSON] , у присутності свідка, [PERSON] , написав письмову розписку, в якій зазначив, що він отримав від [PERSON] 7000 гривень за проданий ним житловий будинок [ADDRESS] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №268789186 від 03.08.2021 вбачається, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 83,72 кв.м., житловою площею 53,73 кв.м. належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] . Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки письмові розписки про отримання коштів відповідачем [PERSON] були написані у 2002 році, отже цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Загальний порядок укладення угод будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 3 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). За частиною 1 ст.41 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Згідно ч.1 ст.42 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). У відповідності до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Жилий будинок (або частина його), що є особистою власністю громадянина або подружжя, яке проживає спільно, і їх неповнолітніх дітей, може бути предметом договору купівлі-продажу з додержанням статей 101 і 102 цього Кодексу, а також при умові, що від імені продавця, його дружини і їх неповнолітніх дітей не провадилось продажу більше як одного будинку (або частини його) протягом трьох років, за винятком продажу будинків, придбаних через шлюб або спадкування. Відчуження громадянином жилого будинку більше одного разу на протязі трьох років допускається також при наявності поважної причини з особливого в кожному разі дозволу виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів (ч.1 ст.226 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Згідно ст.225 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно. Позивачі у позовній заяві просять визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому, зазначають що змінилася адреса місця знаходження житлового будинку з [ADDRESS] , що стверджується довідкою старости [ADDRESS] від 01 жовтня 2021 року. З вказаної довідки вбачається, що зміна нумерації будинків в с. Кваси з старого - [ADDRESS] на новий - [ADDRESS] , відбулась у 2001 році на підставі Всеукраїнського перепису населення. Натомість в інформаційній довідці №268789186 від 03.08.2021, яка надана позивачами до позовної заяві, зазначено, що відповідач [PERSON] набув право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] - 25.10.2018. З вище наведеного, судом встановлено, що на момент укладення попереднього договору купівлі-продажу (2002 рік), відповідачу не належав на праві особистої власності житловий будинок [ADDRESS] , відтак він не мав права на його відчуження. Крім того, з доказів, які надані позивачами не можливо встановити, що житловий будинок [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] , в урочищі Сітний є один і той же самий будинок. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди (ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) Судом встановлено, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу про предмет договору. Зокрема, у письмових розписках, які позивачі розцінюють, як попередній договір купівлі-продажу не зазначено точну адресу місця знаходження житлового будинку, момент переходу права власності на житловий будинок від продавця покупцю. Крім того, не зрозуміло як сторони встановили вартість житлового будинку. В матеріалах справи відстутній витяг із технічної документації про нормативно-грошову оцінку житлового будинку. Більше того, з розписок, які містяться в матеріалах справи вбачається, що сторонами обумовлено вартість житлового будинку в сумі 20800 гривень, натомість [PERSON] сплачено [PERSON] лише 17000 гривень (10000 гривень згідно розписки від 23.05.2002 та 7000 гривень згідно розписки від 25.10.2002) Згідно ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статею 227 ЦК УРСР\~(в\~редакції 1963\~року) встановлено, що Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звернуто увагу, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Оскільки, договір купівлі-продажу житлового будинку не був укладеним, суд не може визнати його дійсним на підставі ст.220 ЦК України. Крім того, визнання в судовому порядку договору купівлі-продажу нерухомого майна з порушенням вимог ст.220 ЦК України, не тільки суперечить нормам чинного законодавства, а й призводить до ухилення від сплати громадянами податку в дохід державного бюджету у розмірі 1% відсотка від вартості нерухомого майна. Також, не знайшли свого підтвердження доводи позивачів про те, що відповідач, [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. З цього приводу позивачами та їх представником не надано жодних доказів. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи та вищевказані норми законодавства, правила ст.220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов`язки, тому посилання позивача на ст.220 ЦК України є безпідставним і в задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачеами.

Outcome: dismissed