Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо невиплати йому у день звільнення належних розрахункових коштів в сумі 33383,41 грн, зобов`язати відповідача виплатити належні йому на день звільнення розрахункові кошти в сумі 33383,41 грн, зобов`язати відповідача виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 4 липня 1978 року прийнятий на роботу на посаду тимчасово будівельним працівником на станцію 1К «ПРУМПП», з 1 грудня 2017 року працював на посаді чергового електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5-го розряду. Наказом відповідача від 6 жовтня 2021 року № 504-3В звільнений з посади за скороченням штату працівників згідно з ч.1 ст.40 КЗпП України. При звільненні остаточний розрахунок з ним не проведений, належні при звільненні кошти йому не виплачені. Разом з наказом про припинення трудового договору відповідачем надано письмове повідомлення про нараховані суми та наявність боргу в сумі 33383,41 грн. В день звільнення працював на роботі, а тому вимога про розрахунок відповідачу не пред`являлась. Спір щодо розміру нарахованих відповідачем сум відсутній. Закон покладає на ТОВ «Прикарпатзахідтранс» обов`язок провести з ним у разі його звільнення повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Ухвалою від 9 березня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивач усунув. Ухвалою від 20 квітня 2022 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у позовній заяві просить справу розглянути за наявними у ній матеріалами. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином за адресою місцезнаходження ТОВ «Прикатпатзахідтранс», зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Інформація про зміну місцезнаходження відповідача у справі відсутня. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 1 березня 2011 року позивач переведений електромонтером з ремонту і обслуговування електроустаткування 5 розряду дільниці обслуговування і ремонту енергетичного обладнання Дочірнього підприємства « Прикарпатзахідтранс» Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів (в результаті реорганізації перейменовано в Товариство з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс»), 1 грудня 2018 року переведений на посаду чергового електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5-го розряду дільниці обслуговування та ремонту енергетичного обладнання лінійної виробничо-диспетчерської станції «1К», про що свідчать записи трудової книжки [PERSON] , заповненої 3 вересня 1975 року. 6 жовтня 2021 року [PERSON] звільнений за скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією наказу № 504-3В про припинення трудового договору (контракту) від 6 жовтня 2021 року. Відповідно до розрахункового листка позивачу нараховано 11386,13 грн вихідної допомоги при звільненні, 1016,42 грн оплати погодинного простою (не з вини працівника), 14664,72 грн компенсації за невикористані дні відпустки та 11594,26 грн заборгованості по заробітній платі. Борг відповідача з урахуванням сум, які підлягають утриманню, становить 38661,53 грн. Станом на 30 вересня 2022 року у суду відсутні докази проведення повного розрахунку з позивачем. Згідно ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За нормами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать працівникові від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивач в день звільнення перебував на роботі, про що свідчить копія наказу № 504-3В про припинення трудового договору, виданого [PERSON] та підписаного ним 6 жовтня 2021 року. В день звільнення розрахунку з позивачем проведено не було. Доказів на спростування вказаної обставин суду не надано. Згідно із ч.2 ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи, що відповідач не надав суду жодного доказу на спростування твердження позивача про наявну заборгованість по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки чи доказів про розмір такої заборгованості, позовну вимогу про стягнення розрахункових коштів в сумі 33383,41 грн (без урахування сум, які підлягають утриманню) належить задовольнити. Відповідно до ст.117 КзПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Позивача було звільнено в жовтні 2021 року, а тому під час розрахунку середнього заробітку необхідно виходити з виплат за серпень 2021 року та вересень 2021 року. Відповідно роз`ясненням, які містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Позивач не надав суду доказів щодо розміру виплат за останні два календарні місяці перед звільненням та не клопотав про їх витребування від відповідача, що позбавляє суд можливості визначити та стягнути на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку з дня звільнення по день ухвалення рішення. Вимога про зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто до події, яка ще не настала, оскільки на момент розгляду справи розрахунок з позивачем проведений не був, без зазначення конкретної суми та періоду затримки не може бути задоволена судом, оскільки залежить від настання або ненастання певних обставин. Ухвалення умовного рішення суперечить вимогам ч.6 ст.265 ЦПК України. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. За правилами ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнений. На підставі наведеного та

Outcome: partial