Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Позивач звернулась в суд з наведеним позовом, вимогами якого просила суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що\~ втратив право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що позивач є власником даної квартири. Відповідач у справі є її колишнім чоловіком, шлюб розірвано в 2021 році, з весни 2021 року він не проживає в квартирі. Відповідач не бере участі в оплаті комунальних послуг, в оплаті інших платежів пов`язаних із утриманням квартири в належному стані. Реєстрація відповідача в квартирі покладає на позивачку щомісячні додаткові матеріальні витрати. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач подав суду відзив на позов, за змістом якого вказав, що визнає позов в повному обсязі, розгляд справи просив провести без його участі. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого власник\~ позивається про його відновлення, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Сторони спору перебували\~\~ в зареєстрованому шлюбі з 16.01.2016 року по 06.07.2021 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копію рішення суду (а.с.6,7). Згідно договору дарування квартири від 06.06.2016 року [PERSON] набула в власність квартиру [ADDRESS] . Згідно будинкової книги в квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які\~ мають у приватній власності\~ будинок\~ (частину будинку),\~ квартиру,\~ користуються\~ ним\~\~ (нею)\~\~ для\~\~ особистого проживання\~ і\~ проживання\~ членів\~\~ їх\~\~ сімей та інших осіб,\~\~ мають\~\~ право розпоряджатися\~ цією\~ власністю на\~ свій\~\~ розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Дану правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року № 6-709цс16 За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України,\~ обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд немає сумніву щодо достовірності обставин та добровільності визнання позову відповідачем. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З огляду на викладене, враховуючи що\~ суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст. 391 ЦК України,

Outcome: approved