Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 2150000 доларів США. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказував, що 29.03.2021 відповідач взяв у нього в борг грошові кошти у розмірі 50000 доларів США про що в той же день була складена розписка. Крім того, 22.05.2021 відповідач взяв у нього в борг грошові кошти у розмірі 210000 доларів США про що в той же день була складена розписка. 30.06.2021 [PERSON] особисто була вручена вимога від 15.06.2021 про повернення грошових коштів в 7-денний строк з дати отримання листа, отримання вимоги підтверджується підписом боржника. Проте, грошові кошти не були повернути відповідачем у встановлений строк. У зв`язку з чим, 02.08.2021 відповідачу була повторна направлена вимога про повернення коштів в розмірі 215000 доларів США, але станом на теперішній час гроші відповідачем не провернути, оригінали розписок знаходяться у позивача. Ухвалою від 27.10.2021 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судового засідання. 24.01.2022 відповідач надав до суду заяву про залишення позову без розгляду. 07.02.2022 представник позивача надав до суду заяву про долучення доказів до матеріалів справи. 09.06.2022 позивач надав до суду заяву про долучення доказів до матеріалів справи. 22.06.2022 представник позивача надав до суду заяву про долучення доказів до матеріалів справи. 01.07.2022 представник позивача надала до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання за відсутності позивача та його представника, закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду. Ухвалою від 01.07.2022 в задоволенні заяви [PERSON] про залишення позов без розгляду відмовлено, закрите підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. 11.10.2022 представник позивача надала до суду письмові пояснення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, надала згоду на ухвалення заочного рішення. Представник також зазначила, що з метою захисту свого права позивач звернувся із заявою до Обухівського РУП ГУНП в Київській області із заявою щодо заволодіння [PERSON] шляхом обману грошових коштів у великих розмірах та відомості внесені до ЄРДР у кримінальному провадженні №12021111230001203 від 06.10.2021. В рамках вказаного кримінального провадження відповідача було допитано як свідка, який підтвердив факт отримання ним грошових коштів у [PERSON] у розмірі 215 тис. доларів США. Також у вищевказаному кримінальному провадженні проведена почеркознавча експертиза, згідно висновку якої встановлено, що розписки від 29.02.2021 та 22.05.2021 записи, текст та підпис виконані саме [PERSON] . Оригінали боргових розписок знаходяться у позивача, відповідачем не надано жодних спростувань щодо отриманням ним коштів у позивача. [PERSON] до 30.06.2021 повернув позивачу частину боргу у розмірі 45000 доларів США, що також свідчить про визнання відповідачем боргових зобов`язань перед позивачем та вказана сума відрахована позивачем від загального розміру боргу. 30.06.2021 [PERSON] особисто була вручена вимога від 15.06.2021 про повернення грошових коштів в 7-денний строк з дати отримання листа, проте борг повернуто не було. 02.08.2021 відповідачу повторна була направлена вимога про повернення грошових коштів на адресу [ADDRESS] , яку відповідач вказав позивачу, як адресу для листування, але вимога виконана не була кошти не повернуті до теперішнього часу. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заву про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання повторно не з`явився та представник позивача проти такого вирішення справи не заперечувала. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що 29.03.2021 [PERSON] отримав від позивача грошові кошти у розмірі 50000 доларів США (в розписці поруч з сумою позики 50000 стоїть знак валюти доларів США - $), про що в той же день була складена. Крім того, 22.05.2021 [PERSON] отримав від [PERSON] 210000 доларів США, про що в той же день була складена. Строк повернення грошових коштів у розписках визначений не був. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Крім того, відповідно до постанови Верховного суду від 18.12.2018 ( справа №686/21857/16-ц ), відсутність у розписці запису про зобов`язання повернути отримане ним у борг не є підставою для відмови в позові, оскільки, складаючи вказану розписку і підписуючи її, відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень вищенаведеної статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику. Зазначене дає правові підстави для висновку, що відповідачем по відношенню до позивача порушені вищевказані норми права, а відтак отримані кошти в позику мають бути повернуті позивачу. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, відповідач на виконання своїх боргових зобов`язань, в рахунок погашення боргу за договорами позики, повернув позивачу 45000 доларів США, проте, до теперішнього часу [PERSON] свої зобов`язання за договорами позики в повному обсязі не виконав, суму позики в розмірі 215000 доларів США не повернув, в судовому засіданні судом оглянути оригінали розписок. Наявність оригіналом боргових розписок у позивача (кредитора), з урахуванням положень ст. 545 ЦК України, свідчить про те, що боргові зобов`язання на момент розгляду справи судом не виконані. 30.06.2021 позивачем [PERSON] особисто була вручена вимога від 15.06.2021 про повернення грошових коштів в 7-денний строк з дати отримання листа, взятих в борг 29.03.2021 та 22.05.2021, станом на 15.06.2021 загальна сума боргу становить 215000 доларів США, що еквівалентно 5805000 грн., отримання вимоги підтверджується підписом [PERSON] . Проте, грошові кошти не були повернути відповідачем у встановлений строк, у зв`язку з чим, 02.08.2021 відповідачу була повторна направлена вимога про повернення коштів в розмірі 215000 доларів США, відповідно до поштового відправлення цінного листа від 02.08.2021 на адресу [ADDRESS] , на адресу зазначену відповідачем як адреса для листування. Заступником начальника СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області, було надано дозвіл на використання матеріалів досудового розслідування за №12021111230001203 від 06.10.2021, за фактом заволодіння [PERSON] , шляхом зловживання довірою у [PERSON] грошовими коштами 29.03.2021 у розмірі 50000 доларів США та 22.05.2021 розмірі 210000 доларів США. Факт отримання позики в сумі 50000 доларів США та 210000 доларів США підтверджуються розписками від 29.03.2021 та від 22.05.2021, підписаними власноруч [PERSON] в момент передачі йому сум позики, що підтверджується також висновком експерта судової почеркознавчої експертизи документів №СЕ-19/111-22/16158-ПЧ від 27.05.2022, проведеної в рамках кримінального провадження за №12021111230001203 від 06.10.2021, згідно якого рукописні записи, текст та підписи від імені [PERSON] у наданих на дослідження розписках 29.03.2021 та 22.05.2021, виконані однією особою - [PERSON] . Крім того з матеріалів досудового розслідування за №12021111230001203 від 06.10.2021, а саме протоколу допита свідка [PERSON] від 18.01.2022, вбачається, що [PERSON] підтвердив факт отримання ним від [PERSON] грошових коштів в загальному розмірі 260000 доларів США, про що ним було складено розписки. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено виникнення між сторонами правовідносин щодо боргових зобов`язань від 29.03.2021 та 22.05.2021, а саме укладення між позивачем та [PERSON] договорів позики, отримання останнім грошових коштів у борг та обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу, у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача суми грошового зобов`язання. Як вбачається зі змісту розписок, відповідач отримав в борг суму в іноземній валюті - в доларах США. Стягнення грошових коштів саме у іноземній валюті відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Так, відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом КабінетуМіністрів Українивід 19лютого 1993року №15-93«Про системувалютного регулюванняі валютногоконтролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 533ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини 1 статті 1046 ЦК України, а також частини 1 статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу у валюті, визначеній договорами, у розмірі 215000 доларів США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 11350 грн.

Outcome: approved