Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд скасувати арешт на транспортний засіб марки ЗАЗ-ОАЕХУОО, моделі ТІ 3110, 2003 року випуску, легковий седан - В, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , червоного кольору, накладений постановою слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Житомирській області Лівшуном А.Д., від 10.04.2009 у кримінальній справі № 09/070177 та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 23.03.2009 року близько 21 год. 50 хв. її син [PERSON] , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем «Dаеwoo Lanos» (ЗАЗ-DАЕWОО) д.н.з [NUMBER] , який належав її чоловіку [PERSON] , на перехресті вулиць Щорса-Ватутіна в м.Житомирі рухаючись по вулиці Щорса в напрямку вулиці М.Рибалка, виконуючи лівий поворот виявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміну, перед початком руху та зміною напрямку руху не переконався в безпеці, не надав дорогу транспортному засобу, який рухався в зустрічному напрямку та здійснив зіткнення з автомобілем «КІА СID» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого пасажир автомобіля «КІА СID» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості. По даному факту відділом розслідування ДТП СУ УМВС України в Житомирській області було порушено кримінальну справу №09/070177, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. 10.04.2009 року в межах розслідування вказаної кримінальної справи, слідчим відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Житомирській області Лівшуном А.Д., постановою про накладення арешту на майно було накладено арешт на автомобіль «Dаеwoo Lanos» (ЗАЗ-DАЕWОО) д.н.з [NUMBER] , який належав [PERSON] . Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 22.06.2009 у справі №1-333/09, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим та закрито провадження по справі, а речові докази - автомобілі «Dаеwoo Lanos» (ЗАЗ-DАЕWОО) д.н.з [NUMBER] та «КІА СID» д.н.з. [NUMBER] постановлено повернути власникам. Проте, повертаючи власнику транспортний засіб «Dаеwoo Lanos» (ЗАЗ-DАЕWОО) д.н.з [NUMBER] арешт не було скасовано. В подальшому 03.01.2016 року власник автомобіля - [PERSON] помер і позивач, як спадкоємиця за законом, оформила право на спадщину на автомобіль марки ЗАЗ Dаеwoo, моделі Т13110, 2003 року випуску, легковий седан - В, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , червоного кольору, проте через накладений арешт не може провести державну реєстрацію права власності на вказаний автомобіль. На звернення позивача до відповідача щодо скасування арешту на транспортний засіб її було повідомлено про обставини справи, а також про те, що у зв`язку із закриттям кримінальної справи № 70177/09 і зберіганням її в архіві суду, перевірити відомості про факт накладення арешту на автомобіль «Dаеwoo Lanos» (ЗАЗ-DАЕWОО) д.н.з [NUMBER] з метою виконання вимог п. 9 Розділу XI Перехідних положень чинного КПК України, не представляється можливим. Одночасно відповідач проінформував про те, що жодних рішень для виконання в частині скасування арешту на транспортний засіб «Dаеwoo Lanos», д.н.з [NUMBER] , в рамках кримінальної справи №70177/09 із суду до слідчого управління ГУНП не надходило, а тому для вирішення питання про зняття арешту з вказаного транспортного засобу рекомендовано звернутись до суду. Позивач зазначає, що оскільки зазначене вище кримінальне провадження було закрито, то вказаний арешт на транспортний засіб «Dаеwoo Lanos», д.н.з [NUMBER] позбавляє її можливості в повній мірі реалізовувати своє право власності, а тому вона змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 01.09.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 19.09.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з тих підстав, що ГУНП в Житомирській області не є стороною по справі, оскільки не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, його територіальних чи підпорядкованих органів, а також що розгляд вказаного питання має проводитися у порядку кримінального судочинства, а не цивільного. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Як вбачається із копії постанови слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області Лівшуна А.Д. в рамках порушеної кримінальної справи № 09/070177 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 296 КК України накладено арешт на автомобіль Деу-Сенс д.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 22.06.2009 року у справі №1-333/09 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим, закривши провадження по справі. Речові докази автомобілі Деу-Ланос, д.н.з [NUMBER] та «КІА СID» д.н.з. [NUMBER] повернути власникам. Із доданої копії відповіді ГУНП в Житомирській області від 18.01.2022 року на звернення [PERSON] вбачається, що у зв`язку із закриттям кримінальної справи №70177/09 і зберіганням її в архіві суду, перевірити відомості про факт накладення арешту на автомобіль «Dаеwoo Lanos» д.н.з [NUMBER] з метою виконання вимог п. 9 Розділу XI Перехідних положень чинного КПК України, не представляється можливим. Одночасно відповідач проінформував про те, що жодних рішень для виконання в частині скасування арешту на транспортний засіб «Dаеwoo Lanos» д.н.з [NUMBER] , в рамках кримінальної справи №70177/09 із суду до слідчого управління ГУНП не надходило, а тому для вирішення питання про зняття арешту з вказаного транспортного засобу рекомендовано звернутись до суду. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. 10.08.2016 року державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на автомобіль марки ЗАЗ Dаеwoo, моделі Т13110, 2003 року випуску, легковий седан - В, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , червоного кольору, [PERSON] . Право власності на автомобіль підлягає державній реєстрації. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під час розгляду справи суд керується тим, що арешт на майно [PERSON] було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Відповідно до статті 126 КПК України (в редакції 1960 року), чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було зазначено в цій же статті, накладений арешт на майно мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна, згідно з ч.1 ст. 214 КПК України 1960 року, підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Після припинення кримінальної справи за процедурою КПК України 1960 року відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту. Водночас, способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття після припинення кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, у виниклих правовідносинах кримінальний процесуальний закон не передбачає. Тобто положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі. Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям обов`язкового рішення про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи КПК України 1960 року не встановлював. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства та вказала наступне. Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Враховуючи правову позицію Верховного Суду (постанова\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 15\~травня 2019\~року у\~справі №\~372/2904/17-ц) та обставини, що арешт на належне [PERSON] майно, яке в подальшому успадковано [PERSON] , та які не були учасниками кримінального провадження, накладений за правилами КПК України 1960 року, арешт залишивя не знятим за цим Кодексом після закриття судом провадження по справі, спір про звільнення майна з-під арешту підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Право власності позивача [PERSON] жодним чином не спростовується, отже визнається сторонами. Крім того, суд враховує також той факт, що нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у даному випадку із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном (строком понад 12 років). Щодо послання представника відповідача щодо неналежного відповідача у справі суд зазначає наступне. 16.09.2015 Кабінет Міністрів України видав постанову №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС», якою утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції. Так, постановою КМУ було ліквідовано територіальні органи МВС без визначення правонаступника та утворені нові територіальні органи Національної поліції. У правових висновках, викладених в постановах №21-8а14 від 04.03.2014 та №21-108а14 від 27.05.2014, Верховний Суд України вказав, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обгрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У раз ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. 02.07.2015 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015. Відповідно до п.5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону з 07.11.2015 втратив чинність Закон України «Про міліцію». Закон України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII визначає правові засади організації та діяльності НП, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Відповідно до ст.ст. 1, 13 ЗУ «Про національну поліцію» поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Таким чином, випливає, що територіальні органи МВС були фактично реорганізовані, адже їх функції фактично перейшли до територіальних органів Національної поліції. Тому, суд вважає, що Головне Управління національної поліції в Житомирській області є належним відповідачем у даній справі. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" від 20.03.1952 року, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року Законом №475/97, положеннями протоколів № 2, 4, 7, та 11 до Конвенції, та положеннями Цивільного кодексу України (ч.1,2 ст. 319, ст. 321 ЦК) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, передбачений законом, зокрема, шляхом припинення правовідношення чи дії, яка порушує право. Згідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивач звертався до відповідача з заявою про вжиття заходів для скасування арешту, однак, відповідачем Головний сервісний центр МВС про відсутність підстав для продовження арешту не інформувався, в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, позивач захистити своє порушене право власності не має змоги, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, враховуючи, що кримінальна справа, в межах якої був накладений арешт, припинена, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 992,4 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Outcome: approved