Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі-АТ КБ "ПриватБанк" або позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи його тим, що 25.03.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", найменування якого змінено на АТ КБ "ПриватБанк" та відповідачкою було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 800 гривень на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 22 000 гривень. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3 Договору, на підставі якого відповідачка при укладенні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Позичальник відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг (Договору) зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачці кошти, проте відповідачка, всупереч умовам договору своє зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 14.03.2022 має заборгованість в розмірі 24 884 гривні 95 копійок, з них: 15 193 гривні - заборгованість за поточним тілом кредиту, 5 773 гривні 49 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1 013 гривень 46 кпійок - заборгованість за нарахованими відсотками, 2 905 гривень - заборгованість за простроченими відсотками. Просять стягнути з [PERSON] вищевказану заборгованість та судові витрати в сумі 2481 гривня 00 копійок Ухвалою суду від 06 червня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. У судове засідання представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" Балагурак В.В. не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча 28.06.2022 подала відзив на позовну заяву, яку вважає необгрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Дійсно 25.03.2011 вона звернулася до ПАТ КБ "Приватбанк" для оформлення банківської картки. Жодних інших документів не підписувала, крім самої Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк". Додані ж "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи Банку" не містять підпису відповідача, та не містять підтвердження, що саме з ними [PERSON] ознайомилася. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Крім того посилається на Постанову Верховного Суду від 17.07.2019 р. у справі №175/4576/14-ц та Постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Також просить застосувати позовну давність у частині вимог щодо стягнення сум, які були нараховані до 06.05.2019, а саме 8 337 гривень 22 копійки заборгованості за тілом кредиту.Тому позовні вимоги визнає частково в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 2 345 гривень 46 копійок, в решті вимог позов не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні. 18.08.2022 представник АТ КБ "ПРИВАТБАНК" Меркулова В.В. надала відповідь на відзив, в якому спростовує викладені у відзиві обставини та зазначила, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав(-ла) Заяву № б/н від 25.03.2011 року. Підписуючи вищевказану анкету-заяву, відповідачка підтвердила те, що вона ознайомлена із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які їй надані у письмовому вигляді, і що вона згодна із ними. Щодо строку позовної давності відповідач зазначив, що Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6- 61 цс 14 "Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору". Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 08/25 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 17.05.2022 року - до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які відповідачка посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Також зазначили, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідачка до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідачка знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за Договором. Тому посилання відповідачки про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. 25 липня 2022 року відповідачка [PERSON] надала заперечення на відповідь на відзив, в якому наголосила, що згідно з останнім розрахунком заборгованості за період з 01.06.2019 по 14.03.2022 загальна сума витрат кредитних коштів за весь період цей період (що відповідає строку позовної давності) шляхом додавання сум у колонці 3 "витрати клієнтом кредитних коштів" становить 44 384 гривень 59 копійок, а сума коштів, внесена відповідачем на погашення заборгованості - 42 039 гривень 13 копійок (зазначено банком у підсумку розрахунку), які в першу чергу були безпідставно спрямовані на погашення процентів, що зумовило неправильне нарахування заборгованості по тілу кредиту. Таким чином, заборгованість, яку визнає відповідачка, становить різницю між витраченими кредитними коштами (тілом кредита) та погашеними нею коштами: 44 384,59-42 039,13 = 2 345 гривень 46 копійок за період в межах строку позовної давності. Отже відповідачка усвідомлює, що мала повернути ті кошти, які нею було фактично отримано від банку. Враховуючи зазначене, відповідачка підтримує свою позицію, викладену у відзиві. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.03.2011 між [PERSON] з одного боку та ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", з другого боку, був укладений кредитний договір, що складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У анкеті-заяві зазначено, що відповідачка погодилася з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. (а.с.16) Згідно з довідкою банку, відповідачці 25.03.2011 видано картку № [NUMBER] з терміном дії 10/14, 09.09.2014 та 06.10.2014 видано картку № [NUMBER] з терміном дії до 09/18, 13.09.2018 видано картку № [NUMBER] з строком дії до 12/21, 04.01.2021 видано картку № [NUMBER] з строком дії до 11/24 та 09.09.2021 видано картку № [NUMBER] з строком дії до 08/25 (а.с. 15). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідачку за кредитним договором 25.03.2011 встановлено кредитний літім 800 гривень, розмір якого 28.01.2020 збільшився до 22 000 гривень, 30.09.2021 зменшився до 20 340 гривень, а 13.10.2021- до 0 (а.с.14). Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 25.04.2012 року за відповідачкою рахується заборгованість перед позивачем, що станом на 14.03.2022 складає 24 884 гривні 95 копійок, з яких: 20 966 гривень 49 копійок - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 15 193 гривні - заборгованість за поточним тілом кредиту, 5 773 гривні 49 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 013 гривень 46 копійок - заборгованість за нарахованими відсотками; 2 905 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 гривень - нарахована пеня; 0,00 гривень - нарахована комісія, що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.5-13). Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Норми статтей 509, 623, 625 ЦК України зазначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Також статтями 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частин 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена. Крім того, у ній відсутні і умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути заборгованість за кредитом, заборгованість за відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування окрім наданого розрахунку заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, зокрема, пільговий період користування коштами, процентна ставка, обов`язків щомісячний платіж, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт обізнаності відповідачки про наявність такої умови відповідальності за порушення термінів погашення кредиту як сплата заборгованості за нарахованими відсотками та заборгованості за простроченими відсотками, оскільки, як стверджує позивачка та вбачається із самої заяви, підписана нею анкета-заява такої умови не містисть, тому з [PERSON] підлягають стягненню лише тіло кредиту в сумі 20 966 гривень 49 копійок. Щодо застосування строку позовної давності до позовної вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, які були нараховані 06.05.2019 року, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов`язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов`язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено до 08/25, то в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку дії кредитної картки. Як вже встановлено, відповідачці надавалися картки згідно з кредитним договором б/н від 25.03.2011, а саме 25.03.2011 видано картку № [NUMBER] з терміном дії 10/14, 09.09.2014 та 06.10.2014 видано картку № [NUMBER] з терміном дії до 09/18, 13.09.2018 видано картку № [NUMBER] з строком дії до 12/21, 04.01.2021 видано картку № [NUMBER] з строком дії до 11/24 та 09.09.2021 видано картку № [NUMBER] з строком дії до 08/25. Оскільки строк дії останньої картки закінчіться лише в серпні 2024 року, а з позовом до суду банк звернувся 30 травня 2022 року, суд вважає, що трирічний строк на звернення з позовом АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не пропущено та підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з цих підстав в цій частині відсутні. При зверненні з позовом до суду, позивачем сплачено судовий збір згідно платіжного доручення №PROM6B9ET0 від 06.05.2022 в сумі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. З урахуванням положень статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь AT КБ "ПРИВАТБАНК" слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 24 884 гривні 95 копійок та задоволено на суму 20 966 гривень 49 копійок, тобто 84.2% (20966,49х100:24884,95). Таким чином, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2 089 гривень (2481х84.2%:100). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial