Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

02 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ДП "Східний гірничо - збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він, починаючи з 16 грудня 2005 року по 19 березня 2021 року працював в Інгульській шахті, яка є структурним підрозділом Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", код ЄДРПОУ 14309787, що підтверджується трудовою книжкою. За весь період своїх трудових відносин з відповідачем він займав різні посади, а саме був прийнятий на роботу підземним гірником з повним робочим днем на підземних роботах по четвертому розряду; 12.05.2008 року переведений підземним учнем машиніста електровозу з повним робочим днем у підземних умовах; 20.06.2008 року переведений підземним машиністом електровозу, зайнятий повний робочий день на підземних роботах по п`ятому розряду; 21.09.2009 року переведений підземним машиністом електровозу, на період роботи на електровозі 14-КР по шостому розряду, зайнятий повний робочий день на підземних роботах. 19.03.2021 року, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, позивача було звільнено у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Зазначене підтверджується записом у трудовій книжці [PERSON] за № 24, копію якої додано до позовної заяви. Тривалі трудові правовідносини позивача з відповідачем в шкідливих умовах праці негативно вплинули на стан здоров`я [PERSON] , та призвели до незворотних несприятливих наслідків для останнього у вигляді встановлення йому хронічного професійного захворювання. З 2018 року [PERSON] турбує біль у великих суглобах кінцівок, з 2020 р. - біль в хребті. Через що з 30.07.2018 р. по 10.08.2018 р. позивач проходив амбулаторне лікування з діагнозом остеоартроз обох ліктьових та колінних суглобів 1-2 ст., стійкий больовий синдром. З 25.08.2020 р. по 04.09.2020 р. та з 21.12.2020 р. по 31.12.2020 р. позивач проходив амбулаторне лікування з діагнозом остеохондроз хребта. Остеохондроз ліктьових та колінних суглобів 1-2 ст., стійкий больовий синдром. Надалі неодноразово (з 05.01.2021 р. по 18.01.2021 р.; з 29.01.2021 р. по 08.02.2021 р.) лікувався на стаціонарі з діагнозом розповсюджений остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного та поперекового відділів. Дискогенна двобічна цервікокраніобрахіалгія та дискогенна радикулопатія Ь5-81 з акцентом ліворуч, нейротрофічні прояви у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, часто рецидивуючий перебіг, виражений больовий синдром з м`язово-тонічними проявами. З 09.02.2021 р. по 19.02.2021 р. проходив амбулаторне лікування з діагнозом двосторонній гонартроз 1-2 ст. Остеоартроз обох ліктьових суглобів 1-2 ст., фаза загострення., больовий синдром. З 26.02.2021 р. по 04.03.2021 р. проходив стаціонарне лікування з діагнозом радикулопатія шийна та п/крижова, хронічний, часто рецидивуючий перебіг, на фоні розповсюдженого остеохондрозу хребта, з переважним ураженням шийного та поперекового відділів, стадія загострення, больовий синдром вираженого ступеню з значними м`язово-тонічними та статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях. Вегето-сенсорна полінейропатія верхніх та нижніх кінцівок, виражений больовий корінцевий синдром з м`язово-тонічними проявами. Хронічний двобічний кохлеоневрит. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я Державна установа «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність хронічного захворювання від 20.05.2021 р. за № 939, [PERSON] встановлено остаточний діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: виражений периферичний ангіодистонічний синдром з частими акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з плірадикулонейропатією на шийному (С5, С6, С7) та попереково-крижовому (L5, S1) рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). З огляду на викладене вбачається, що постійні проблеми зі здоров`ям позивача створили та продовжують створювати для нього потребу в постійному лікуванні та медичному нагляді, у зв`язку з чим в червні 2021 року було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] , за результатами якого складено Акт за формою П-4, копія якого додається. За результатами розслідування встановлено (п. 17 Акта), що професійне захворювання винило за обставин роботи в шкідливих та важких умовах праці на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК» при виконанні функціональних обов`язків в умовах несприятливого мікроклімату, вібрації, шуму, пилу при застосуванні машин,механізмів, інструментів: \~ \~ \~ \~Електровоз КР-14, робота якого обумовлена конструктивними особливостями, передбаченими заводом виробником. Згідно п. 18 Акта причинами виникнення професійного захворювання у [PERSON] стала робота протягом 15 років 3 місяці та 3 днів у цеху в умовах впливу шкідливих факторів: рівня вібрації загальна транспортна - до 109 дБ при нормі 107 дБ, локальна - до 97 дБ при нормі 112 дБ; запиленості повітря робочої зони: пил (кремнію диоксид кристалічни) при вмісті в пилу від 10 до 70% III клас небезпеки до 2,3 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3; рівень виробничого шуму до 94 дБА при нормі 80дБА; мікроклімат: температура повітря робочої зони + 10,0 оС при нормі +13+19 оС; рівень відносної вологості повітря 90% при нормі < 75%. Враховуючи вказане, комісією було встановлено, що постійний вплив шкідливих факторів на здоров`я позивача під час виконання ним робочих обов`язків призвів до виникнення в нього професійного хронічного захворювання. В подальшому [PERSON] пройшов огляд медико-соціальної експертної комісії, яка 01.07.2022 р. встановила йому 60% втрати професійної працездатності та III групу інвалідності безтерміново. Зазначене підтверджується копією довідки, що додається до позову Зі місту вищевказаної довідки також вбачається, що позивач потребує амбулаторного та стаціонарного лікування, санаторно-курортного лікування один раз на три роки. Таким чином, вказане комплексне професійне захворювання спричинило невідворотні негативні наслідки для позивача щодо стану його здоров`я, вплинуло на відновлення нормального стану здоров`я, та створило можливість виключно для підтримання захворювання у стадії ремісії, щоб не допустити погіршення. Враховуючи викладене, робота позивача у відповідача при недосконалому технологічному процесі, призвела до виникнення у нього хронічного професійного захворювання, яке зрештою призвело до виникнення у нього хронічного професійного захворювання, яке назавжди змінило життя [PERSON] та призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Ст. 153 Кодексу законів про працю України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав забезпечити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Відповідно до частини третьої ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Також, статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Враховуючи викладене, відповідач несе прямий обов`язок по відшкодуванню позивачу моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, оскільки ним не створено на робочому місці позивача такі умови праці, які б відповідали вимогам нормативно-правових актів. Звертаючись до суду з даним позовом та визначаючи розмір моральної шкоди, позивач виходить з такого. Ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] становить 60%. В п. постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у 2022 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6500 гривень. За вказаного, позивач вважає виваженим і справедливим визначити розмір моральної шкоди на рівні 60-ти мінімальних заробітних плат, а саме: 390 000 грн. (60 х 6500 грн.). Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05.09.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 14.09.2022 року на адресу суду, від представника ДП "Схід ГЗК" надійшов відзив на позовну заяву, в якому ДП "СхідГЗК" позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що позивач в період з 16 грудня 2005 року по 19 березня 2021 року працював на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» за професіями «підземний гірник» та «підземний машиніст електровозу». Наказом від 19.03.2021 року № 96 о/с [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п. 2 ст. 40 КЗпП України. Позивач [PERSON] звернувся до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. На підтвердження законності позовних вимог посилається на довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 20.07.2022 року, в якій визначено, що позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Згідно договору про відшкодування моральної шкоди від 14.06.2021 р. № 18/607 Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», враховуючи заяву [PERSON] від 02.06.2021 року про виплату йому одноразової грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди в зв`язку із профзахворюванням, отриманим за час роботи на ДП «СхідГЗК», яку він оцінив у 7500 грн., було виплачено [PERSON] одноразову грошову виплату у розмірі 6037,50 грн., з урахуванням сплачених ДП "Схід ГЗК" податків, у відшкодування моральної шкоди, заподіяної профзахворюванням, що підтверджується договором та платіжним дорученням №1362 від 13.07.2021 року. Відповідно до частини 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто у разі реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди один раз позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння (якщо багаторазове відшкодування не передбачене договором або законом). Такий висновок узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 р. у справі №641/8857/17. Частиною 1 ст. 1168 Цивільного кодексу України також визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed