Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду 06.12.2021 року з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 21.07.2001 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тетіївскього районного суду Київської області від 25.06.2014 р. У шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2015 р. з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 33 % з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.12.2014 р. та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Син досяг повноліття, зареєстрований та проживає разом із позивачкою, продовжує навчання у Державному бюджетному освітньому закладі професійної освіти м. Севастополь «Севастопольський торгово-економічний технікум», за спеціальністю «Інформаційні системи» на денній формі навчання. Термін навчання становить з 01.09.2019 р. по 30.06.2022 р. Позивач зазначає в позові, що син повністю знаходиться на її утриманні, відповідач після досягнення сина повноліття перестав сплачувати аліменти, добровільно брати учать у матеріальному утриманні та забезпеченні сина відмовляється. У зв`язку з чим, позивачка вимушена звернутись з дійсним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18.01.2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки його син [PERSON] є студентом 3 курсу Державного бюджетного освітнього закладу професійної освіти міста Севастополь «Севастопольський торгово-економічний технікум», за спеціальністю «Інформаційні системи» на денній формі навчання. Проте, відповідач зазначає, що навчання його сина у Державному бюджетному освітньому закладі передбачає отримання ним стипендії, але представником позивача не було надано до суду доказів, які б свідчили про неотримання ним стипендії, також не було надано доказів щодо потреб сина, які не покриваються державним забезпеченням, або будь-яких інших доказів, які б підтверджували наявність вказаних вище витрат сина у зв`язку із навчанням та сплату таких витрат саме позивачем. Також, відповідач зазначає, що на його повному утриманні перебуває малолітня донька, [PERSON] , [INFO] , якій 2 роки та дружина, [PERSON] , яка наразі не може працювати, оскільки знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а він є єдиним годувальником у сім`ї та його єдиним доходом є заробітна плата. Відповідач вказує, що є внутрішньо переміщеною особою, у власності відсутнє житло та він перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим житлом у загальній черзі з 08 серпня 2004 р., у першочерговій черзі з квітня 2006 як учасник бойових дій, у зв`язку із цим, він вимушений орендувати квартиру, розмір оренди якої складає 6500 грн. без урахування комунальних послуг. У судовому засіданні 19.01.2022 року був присутній відповідач [PERSON] та його представник адв. [PERSON] , позивач та його представник не з`явились, представник відповідача - адв. Кіріяк Н.В. заявив клопотання про витребування доказів, а саме інформацію про доходи відповідача. Ухвалою суду від 19.01.2022 року витребувано з Головного управління державної податкової служби України в Одеській області інформацію про доходи [PERSON] за період з січня 2021 року по грудень 2021 року. 01.03.2022 року на адресу суду надійшла витребувана інформація з Головного управління державної податкової служби України в Одеській області про доходи [PERSON] за період з січня 2021 року по грудень 2021 року. 03.03.2022 року на адресу суду надійшла від представника позивача - адв.Олійник Л.П. відповідь на відзив відповідача (а.с.61-75) та заява про розгляд справи за відсутністю представника, позовні вимоги підтримує та наполягала на їх задоволенні. У судовому засіданні 19.07.2022 року був присутній представник відповідача - адв.Кіріяк Н.В., позивач та її представник не з`явились, представник просив розглядати справу за їх відсутністю. Ухвалою суду від 19.07.2022 року судовий розгляд по справі поновлено. 01.09.2022 року на електронну адресу суду надійшли письмові заперечення від представника відповідача - адв. Кіріяк Н.В., відповідно до яких, відповідач просить суд врахувати, що факт навчання його сина [PERSON] в Державному бюджетному освітньому закладі професійної освіти міста Севастополь «Севастопольський торгово-економічний технікум» відповідачем не визнається. Представник зазначає в своїх запереченнях, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт наводження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.Державний бюджетний освітній заклад професійної освіти міста Севастополь «Севастопольський торгово-економічний технікум» не зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, доказів реєстрації технікуму в наведеному реєстрі Позивачкою не надано, а вказаний технікум утворений окупаційними органами влади з посиланням на закони російської федерації, у зв`язку з чим документи , видані технікумом , є недійсними і не створюють правових наслідків, тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 30.09.2022 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивачки - адв. Олійник Л.П. на заперечення представника відповідача на позов (а.с.125-130), в якій представник зазначає, посилаючись на положення частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» , що надані докази про навчання повнолітнього [PERSON] , а саме - довідка від 16.06.2021 № 410/21 та довідка від 18.02.2022 № 171/22 видані навчальним закладом, що створений «Постановлением Правительства Севастополя от28.11.2014 №522», підписані посадовими особами даного навчального закладу. Повнолітній [PERSON] дійсно навчався в Державному бюджетному освітньому закладі професійної освіти міста Севастополь «Севастопольський торгово-економічний технікум», з незалежних від нього причин, з 2014 року знаходиться на тимчасово окупованій Російською Федерацією території - в місті Севастополі Автономної республіки Крим та створений «постановою уряду Севастополя від 28.11.2014 № 522» на базі Севастопольського комерційного технікуму. На сьогодні повнолітній син - [PERSON] закінчив навчання у вище зазначеному навчальному закладі та отримав диплом про середню професійну освіту з відзнакою, за спеціальністю «09.02.04 Інформаційні системи (по галузям)» від 01.07.2022, реєстраційний номер 227/22. У судовому засіданні 06.10.2022 року був присутній представник відповідача- адв. Кокарєв А.П. , позивачка та її представник не з`явились, представник просив розглядати за їх відсутністю. Представник відповідача - адв. Кокарєв А.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити в їх задоволенні за необґрунтованістю. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі суттєві обставини, вважає позов підлягає відмові за обґрунтованістю заявлених вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2015 р. з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 33 % з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.12.2014 р. та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с.9). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2019 р. змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Приморського районного м. Одеси від 21.05.2015 р. щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 33 % з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на розмір 1 (одного) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.(а.с.37-41). [PERSON] навчався на 3 курсі на бюджетній основі в Державному бюджетному освітньому закладі професійної освіти м. Севастополь «Севастопольський торгово-економічний технікум» в період з 01.09.2018 р. по 30.06.2022 р. на спеціальності «Інформаційні системи (по галузям)» на денній формі навчання (а.с.11). Згідно довідки №39/22 від 20.01.2022 р., виданої директором Державного бюджетного освітнього закладу професійної освіти м. Севастополь «Севастопольський торгово-економічний технікум» , [PERSON] навчається на 4 курсі на бюджетній основі на бюджетній основі в період з 01.09.2018 р. по 30.06.2022 р. на спеціальності «Інформаційні системи (по галузям)» на денній формі навчання (а.с.88) Відповідно до довідки №44/22 від 20.01.2022 р., виданої директором Державного бюджетного освітнього закладу професійної освіти м. Севастополь «Севастопольський торгово-економічний технікум», [PERSON] в період навчання отримує академічну стипендію (а.с.89) [PERSON] отримав диплом Державного бюджетного освітнього закладу професійної освіти м. Севастополь «Севастопольський торгово-економічний технікум» про середню професійну освіту з відзнакою за кваліфікацією: Технік з інформаційних систем від 01.07.2022 р. реєстраційний номер 227/22 (а.с.133-135). Згідно ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, посилаючись на норми ст. 185 СК України, вказувала, що витрати на навчання сина є додатковими витратами, а тому відповідач зобов`язаний брати участь у таких витратах. Участь батьків у додаткових витратах на дитину врегульовано статтею 185 СК України, згідно з якою той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Так, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Також, до подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 29.03.2018 у справі № 642/36/16-ц, в якій зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина визначений главою 16 СК України, яка передбачає стягнення аліментів на період навчання і не передбачає стягнення додаткових витрат. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ст. 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Статтею 201 СК України визначено застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Згідно вказаної норми до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України щодо обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 512/4397/17. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19 зауважив, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, адже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами. З матеріалів справи слідує, що на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2019 р. (справа №754/2144/19) змінено розмір аліментів , встановлений рішенням Приморського районного м. Одеси від 21.05.2015 р. щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , щомісячно аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 33 % з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на розмір 1 (одного) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с.37-41). Згідно зі статтею 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, передбачені статтею 185 СК України, можуть бути пред`явлені лише до досягнення дитиною повноліття, та не поширюються на правовідносини, які виникають між батьками та повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання. Такий висновок міститься у судовому рішенні Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 478/2108/16-ц. Як слідує з матеріалів справи, син сторін [PERSON] , [INFO] , є повнолітнім, а тому зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). У визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Однак позивач повинен довести свої витрати на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, а саме підтвердити витрати, які пов`язані з придбанням літератури для навчання, проїзду, орендою житла, витрати на додаткові заняття пов`язані з навчанням. Згідно матеріалів справи, позивачка по справі не надала суду таких доказів, квитанції на купівлю книжок, квитки на проїзд в громадському транспорті, договір по оренді житла тощо. [PERSON] навчається на бюджетній основі та отримує стипендію. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: - походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; - продовження ними навчання; - потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; - наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно наданих документів відповідачем, [PERSON] має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.30), власного житла не має, орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартість якого становить 6500 грн. (а.с.33-34), відповідач перебуває на обліку під час проходження служби в [ADDRESS] при військовій частині [NUMBER] , який потребує покращених житлових умов шляхом забезпечення службовим житлом (а.с.35). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведені витрати на утримання повнолітньої дитини [PERSON] . Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, а позивач звільнена від сплати судового збору у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір», судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed