Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

15 липня 2022 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який навчається в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.07.2022 року і до закінчення ним навчання, але не довше як до досягнення двадцяти трьох років. 21.07.2022 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 12.08.2022 року позивачка [PERSON] усунула недоліки зазначені в ухвалі. Ухвалою судді від 08.09.2022 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 31.05.2022 року уклала шлюб з відповідачем, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] син [PERSON] . 18.12.2018 року шлюб між сторонами рішенням Миколаївського районного суду Львівської області було розірвано. Зазначає, що їх з відповідачем син [PERSON] навчається на стаціонарній формі навчання у навчальному закладі Хожуві Університету банківської справи у Познані, не має ніякого джерела доходів, та знаходиться на повному її утриманні. Враховуючи те, що відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, він зобов`язаний та має можливість утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст.199\~СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 10.12.2018 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] , станом на день подачі позивачкою позову до суду, виповнилося 18 років. Згідно довідки №1294/22, виданої 25.05.2022 року старшим спеціалістом Університету банківської справи у Познані, декан Філіалу в Хожуві Університету банківської справи у Познані засвідчує, [PERSON] , [INFO] у навчальному році 2021\\22 є студентом ІІ курсу, система навчання: стаціонарне навчання першого ступеня, напрям: туризм і відпочинок. Навчання триває три роки. Згідно копії будинкової книги, [PERSON] разом зі своєю матір`ю зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] стаціонарно навчається, тому суд вважає, що він потребує матеріальної допомоги, оскільки немає можливості працювати. Відповідно до ч.2 ст.\~200\~СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~15.05.2006\~№ 3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу повнолітному сину, який продовжує навчання. Зважаючи на вищевикладене, суд враховує матеріальне становище сина, який навчається, а також те, що відповідач, зобов`язаний утримувати дитину до закінчення навчання, але не довше як до досягнення нею двадцяти трьох років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачкою розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача, який не подавши відзиву на позов, тим самим не заперечував щодо задоволення такого, а тому приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення із ухваленням заочного рішення. У відповідності до вимог ч. 1 ст.\~191\~Сімейного кодексу\~України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивачка при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 992 грн. 40 коп. судового збору. Щодо вимоги позивачки про стягнення судових витрат з відповідача на її користь, пов`язаних із розглядом справи в розмірі 10\~000 грн., то така до задоволення не підлягає, так як в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували понесення таких витрат позивачкою.

Outcome: partial