Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» (далі позивач, ТОВ «ФК «Централ Капітал») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі СП «Марком» у формі ТОВ), в якому просить: визнати недійсними: договір дарування частини житлового будинку від 02.03.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] (далі [PERSON] ) представником малолітнього сина [PERSON] (далі [PERSON] ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ракитнянським В.А., зареєстрованим у реєстрі за № 387; договір дарування частини земельної ділянки від 02.03.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] представником малолітнього сина [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ракитнянським В.А., зареєстрованим у реєстрі за № 395; договір дарування частини земельної ділянки від 02.03.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] представником малолітнього сина [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ракитнянським В.А., зареєстрованим у реєстрі за № 391; відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення наступного нерухомого майна у власність [PERSON] : частини земельної ділянки площею 0,1440 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223155400:05:028:0101, категорія земель землі житлової та громадської забудови; частини земельної ділянки площею 0,0420 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223155400:05:028:0100, категорія земель землі сільськогосподарського призначення; частини житлового будинку [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1440 га, кадастровий номер 3223155400:05:028:0101; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 29.11.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Петрокоммерц-Україна» (далі ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна») та СП «Марком» у формі ТОВ укладено кредитний договір № 041-11-11, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 895 тис. доларів США зі сплатою 15 % та поверненням кредиту до 25.12.2012 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним на умовах, встановлених цим договором; згідно з додатковою угодою до цього договору строк повернення кредиту становив 20.12.2014 року. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 29.11.2011 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та [PERSON] укладено договір поруки № 041-11-11/6, посвідчений 29.11.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком А.В., зареєстрований в реєстрі за № 3493, за яким поручитель відповідає за повне та своєчасне виконання позичальником зобов`язань за кредитними договорами, та у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. На час виникнення спірних правовідносин [PERSON] перебував на посаді генерального директора СП «Марком» у формі ТОВ та був обізнаний про фінансовий стан підприємства. Згідно з договором відступлення прав вимоги від 24.07.2015 року правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» за кредитними договорами та договором поруки є ТОВ «ФК «Централ Капітал». З 2014 року позичальник за вищевказаним кредитним договором неналежним чином не виконував свої зобов`язання, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед кредитодавцем, зокрема, станом на 28.02.2015 року заборгованість позичальника становила 536\~974,07 долари США; 20\~684\~761,20 російських рублів 1\~108\~231,56 грн. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.10.2017 року у справі № 752/8621/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Централ Капітал» заборгованість за кредитним договором у розмірі: 641 046,55 доларів США, що становить 13 546 848,82 грн. (за офіційним курсом НБУ станом на 05.05.2015 року - 21,132395), зокрема: 525 000,00 доларів США, що станом на 05.05.2015 року за офіційним курсом НБУ (21,132395) складає 11 094 507,38 грн. - прострочена заборгованість за основною сумою кредиту; 22 366,66 доларів США, що станом на 05.05.2015 року за офіційним курсом НБУ (21,132395) складає 472 661,09 грн. - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом; 93 679,89 доларів США, що станом на 05.05.2015 року за офіційним курсом НБУ (21,132395) складає 1 979 680,35 грн. - пеня за неналежне виконання зобов`язань по кредиту. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Централ Капітал» у відшкодування витрат зі сплати судового збору 3\~654 грн. 16.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. відкрито виконавче провадження № 58110145 на виконання виконавчого листа, виданого 30.11.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва у справі № 752/8621/15-ц, про стягнення вказаної заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Централ Капітал». В процесі виконавчого провадження встановлено, що у боржника відсутні кошти на рахунках, достатні для задоволення вимог стягувача, відсутнє нерухоме майно. Разом з тим, 02.03.2015 року [PERSON] подарував належні йому земельні ділянки та частину житлового будинку своєму неповнолітньому онуку [PERSON] . Отже, єдине майно, за рахунок якого позивач міг задовольнити свої вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача, відчужено боржником в період наявності заборгованості до ухвалення відповідного судового рішення. Посилаючись на те, що дарування нерухомого майна відповідачем в період досудового врегулювання спору щодо стягнення заборгованості містить ознаки недобросовісної поведінки боржника з метою ухилення від виконання зобов`язань, на підставі п. 4 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.09.2021 року цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Централ Капітал» до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, СП «Марком» у формі ТОВ, про визнання договорів недійсними та відновлення становища, яке існувало до порушення прав, передано за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області. Згідно зі ст. 32 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі \~ЦПК України) спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому\~ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 04.11.2021 року позовну заяву ТОВ «ФК «Централ Капітал» до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, СП «Марком» у формі ТОВ, про визнання договорів недійсними та відновлення становища, яке існувало до порушення прав, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «Централ Капітал» до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, СП «Марком» у формі ТОВ, про визнання договорів недійсними та відновлення становища, яке існувало до порушення прав, та призначено підготовче судове засідання на 14.01.2022 року. Протокольною ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14.01.2022 року відкладено розгляд справи на 03.02.2022 року. 28.01.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження укладення договору відступлення прав вимоги з банком та доказів, які підтверджують право вимоги до третьої особи за кредитним договором та до [PERSON] за договором поруки саме у тому обсязі та на умовах, зазначених у договорі відступлення пава вимоги від 24.07.2015 року. Також надані позивачем докази не засвідчені у встановленому порядку, позивач не зазначив про наявність у нього чи іншої особи оригіналів письмових доказів. Крім того, договір про відступлення права вимоги від 24.07.2015 року є нікчемним, оскільки згідно з ч. 1 ст. 209 та ч. 1 ст. 513 ЦК України цей договір підлягав нотаріальному посвідченню з огляду на те, що договір поруки від 29.11.2011 року № 041-11-11/16 укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчено. Крім зазначеного, позивачем не надано суду відомостей та доказів, чи вживались кредитором за кредитним договором заходи для стягнення заборгованості та чи були такі вимоги кредитора задоволені як станом на дату укладення оспорюваних договорів дарування, так і на дату подання позову до суду у справі № 752/21406/21. Позивачем також не надано доказів, що станом на дату укладення договорів дарування у поручителя виник обов`язок виконати боргові зобов`язання перед банком, оскільки в матеріалах справи відсутні докази надсилання банком та отримання відповідачем письмової вимоги банку, отже, станом на дату укладення договорів дарування обов`язок відповідача виконати боргові зобов`язання не виник. Крім зазначеного, відповідач не поручався конкретним майном, а банк не здійснював перевірку фінансово-майнового стану відповідача як до укладення договору поруки, так і після його укладення; відповідач також повідомляв банк про перебування у шлюбі з [PERSON] станом на дату укладення договору поруки (п. 2.5.4 договору поруки). На час укладення оспорюваних договорів дарування були відсутні заборони відчуження майна, що є предметом цих договорів. Позивачем також не надано доказів, що відповідач користувався житловим будинком та земельними ділянками після їх дарування [PERSON] , отже оспорювані договори дарування є реальними та не є укладеними з метою ухилення від виконання зобов`язань за договором поруки. Цивільне законодавство не забороняє поручителю вільно розпоряджатись належним йому майном, у тому числі відчужувати його. Також відповідач зазначив у відзиві на позовну заяву попередній орієнтовний розрахунок судових витрат на правничу допомогу, що становить 45 тис. грн. У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному справу, призначену на 03.02.2022 року, знято з розгляду та призначено розгляд справи на 04.03.2022 року. У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні справу, призначену на 04.03.2022 року, знято з розгляду. Протокольною ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23.06.2022 року відкладено підготовче засідання на 20.07.2022 року. 08.07.2022 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву, у якій зазначено, що доводи відповідача не спростовують обставин наявності зобов`язань (заборгованості) та укладення спірних договорів дарування після настання строку виконання зобов`язань та з метою уникнення звернення стягнення на єдине належне поручителю майно. Так, рішенням Господарського суду м. Києва від 08.11.2019 року у справі № 910/9791/18 відмовлено банку у застосуванні наслідків нікчемності, зокрема, у поверненні права вимоги за кредитним договором від 29.11.2011 року та договором поруки від 29.11.2011 року. Розмір заборгованості за кредитним договором та вимоги щодо її стягнення встановлено судовим рішенням у справі № 752/8621/15-ц. На час розгляду даної справи судом у позивача немає відомостей щодо погашення заборгованості за кредитним договором від 29.11.2011 року. Крім того, за приписами ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, а оскільки кредитний договір, згідно з яким виникло зобов`язання, вчинений у простій письмовій формі, то й договір відступлення права вимоги укладено без нотаріального посвідчення. Щодо відсутності вимоги банку до поручителя, то [PERSON] станом на лютий 2015 року був генеральним директором СП «Марком» у формі ТОВ, а тому був обізнаний про наявну заборгованість позичальника за кредитним договором, розмір якої був зазначений у листі банку від 28.02.2015 року. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20.07.2022 року підготовче провадження у цивільній справі за вказаним позовом закрито та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 31.08.2022 року. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29.08.2022 року задоволено клопотання представника позивача щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції. У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги справу призначену на 31.08.2022 року, знято з розгляду. Протокольною ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23.09.2022 року відкладено судове засідання на 30.09.2022 року. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа у судове засідання не з`явилась; про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст.\~247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 29.11.2011 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та СП «Марком» у формі ТОВ укладено кредитний договір № 043-11-11, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 895 тис. доларів США зі сплатою 15 % річних за користування кредитом та поверненням кредиту до 25.12.2012 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним на умовах, встановлених цим договором. У подальшому до цього кредитного договору було укладено додаткові угоди; зокрема, згідно з додатковою угодою № 6 до вказаного договору строк повернення кредиту встановлено до 20.12.2014 року. Пунктом 2.2.5 зазначеного кредитного договору визначено, що банк має право відступати свої права, що виникли з договору чи у зв`язку з договором, іншим особам (іншій особі) та повідомляти таким особам інформацію про позичальника і його діяльність та передавати документи, що стосуються позичальника і його діяльності. Згідно з пп ІХ п. 1.2 вказаного кредитного договору право позичальника на отримання кредиту (траншу) в рамках ліміту фінансування виникає з моменту виконання умов, зокрема, укладення між банком та громадянином України [PERSON] на прийнятних для банку умовах та набрання чинності договором поруки. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 29.11.2011 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та [PERSON] укладено договір поруки № 041-11-11/6, посвідчений 29.11.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком А.В., зареєстрований в реєстрі за № 3493, за яким поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за кредитними договорами від 29.11.2011 року № 041-11-11, № 042-11-11, № 043-11-11 в повному обсязі таких зобов`язань; боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Згідно з п. 2.4 вказаного договору поруки порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитними договорами і в тому випадку, якщо за будь-якою з підстав, визначених в законодавстві, право вимоги до боржника, що випливає з кредитних договорів, перейде від кредитора до третьої особи. Згідно з п.п. 3.2, 3.4 вказаного договору поруки поручитель приймає на себе зобов`язання у випадку невиконання божником боргових зобов`язань перед кредитором за кредитними договорами здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, встановленому кредитором, протягом 3 банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Обов`язок поручителя виконати боргові зобов`язання виникає при отриманні від кредитора відповідної письмової вимоги. При цьому кредитор надає детальний письмовий опис стану виконання боржником його зобов`язань за кредитними договорами, з метою належного виконання поручителем своїх зобов`язань за цим договором. За п.п. 4.1 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту нотаріального посвідчення та діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитними договорами та зобов`язань поручителя за цим договором. Порука та відповідальність поручителя припиняються лише після виконання боргових зобов`язань у повному обсязі. Згідно з копією договору про внесення змін № 5 від 25.03.2014 року до вищевказаного договору поруки строк виконання зобов`язань боржником за кредитним договором встановлено до 20.12.2014 року. Станом на лютий 2015 року [PERSON] перебував на посаді генерального директора СП «Марком» у формі ТОВ, а тому був обізнаний про фінансовий стан підприємства та наявну заборгованість позичальника за вищевказаним кредитним договором, розмір якої був зазначений у листі банку від 28.02.2015 року. Згідно з копією опису вкладення у цінний лист (а.с. 69) банк направив вимогу щодо повернення кредитних коштів, процентів та сплати неустойки № 27-07/876 від 12.05.2015 року на ім`я директора СП «Марком» [PERSON] 24.07.2015 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» (цедент) та ТОВ «ФК «Централ Капітал» (цесіонарій) укладено договір відступлення прав вимоги (договір цесії), за яким цедент передає (відступає) свої права вимоги до боржників за кредитними договорами згідно з додатком 1 до цього договору, у тому числі за кредитним договором від 29.11.2011 року № 041-11-11, укладеним банком з СП «Марком», зобов`язання за яким забезпечено, зокрема, договором поруки № 041-11-11/6 від 29.11.2011 року, укладеним між банком та [PERSON] , а цесіонарій приймає (набуває) права вимоги за основними договорами та зобов`язується сплатити цеденту ціну прав вимоги за цим договором. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.10.2017 року у справі № 752/8621/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Централ Капітал» заборгованість за кредитним договором у розмірі: 641 046,55 доларів США, що становить 13 546 848,82 грн. (за офіційним курсом НБУ станом на 05.05.2015 року - 21,132395), зокрема: 525 000,00 доларів США, що станом на 05.05.2015 року за офіційним курсом НБУ (21,132395) складає 11 094 507,38 грн. - прострочена заборгованість за основною сумою кредиту; 22 366,66 доларів США, що станом на 05.05.2015 року за офіційним курсом НБУ (21,132395) складає 472 661,09 грн. - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом; 93 679,89 доларів США, що станом на 05.05.2015 року за офіційним курсом НБУ (21,132395) складає 1 979 680,35 грн. - пеня за неналежне виконання зобов`язань по кредиту. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Централ Капітал» у відшкодування витрат зі сплати судового збору 3\~654 грн. 16.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. відкрито виконавче провадження № 58110145 на виконання виконавчого листа, виданого 30.11.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва у справі № 752/8621/15-ц, про стягнення вказаної заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Централ Капітал». Згідно з копією листа приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. від 01.09.2021 року № 6569 станом на 01.09.2021 року залишок заборгованості [PERSON] за виконавчим документом становить 13\~475\~187,93 грн.; станом на 01.09.2021 року у боржника відсутнє нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу за виконавчим документом. 02.03.2015 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] , яка діє як законний представник свого малолітнього сина [PERSON] (обдаровуваний), укладено договір дарування частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ракитнянським В.А., зареєстрований у реєстрі за № 387, за яким дарувальник передає безоплатно у власність, а представник обдаровуваного приймає як дарунок 1/2 житлового будинку [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1440 га, кадастровий номер 3223155400:05:028:0101. 02.03.2015 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] , яка діє як законний представник свого малолітнього сина [PERSON] (обдаровуваний), укладено договір дарування частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ракитнянським В.А., зареєстрований у реєстрі за № 391, за яким дарувальник передає безоплатно у власність, а обдаровуваний в особі представника приймає як дарунок 1/2 земельної ділянки площею 0,1440 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223155400:05:028:0101, категорія земель землі житлової та громадської забудови. 02.03.2015 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] , яка діє як законний представник свого малолітнього сина [PERSON] (обдаровуваний), укладено договір дарування частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ракитнянським В.А., зареєстрований у реєстрі за № 395, за яким дарувальник передає безоплатно у власність, а обдаровуваний в особі представника приймає як дарунок 1/2 земельної ділянки площею 0,0420 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223155400:05:028:0100, категорія земель землі сільськогосподарського призначення. За загальним правилом ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Поручитель (дарувальник), який зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, та який відчужив майно на підставі безвідплатного договору на користь свого онука після настання строку виконання зобов`язань за основним (кредитним) договором, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України). Аналогічний за змістом правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17. При цьому, Верховний Суд погодився із висновками судів щодо відмінностей фактичних обставин у розглядуваних справах, втім, сама відмінність фактичних обставин у справі не виключає того факту, що\~укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем відбулась з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу за невиконаним зобов`язанням. Під час розгляду справи суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16-ц про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України). У постанові від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила також, що Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказував, що Верховним Судом вже неодноразово застосовувалися принцип добросовісності та конструкція недопустимості зловживання цивільними правами для забезпечення прав та інтересів кредитора. Наприклад: - у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 року у справі № 910/7547/17 зроблено висновок, що з конструкції ч. 3 ст. 13 ЦК України\~випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора; - у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) зазначено, що, укладаючи 01.04.2015 року оспорюваний договір дарування, сторони були обізнані про наявність спору щодо квартири та про існування рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 березня 2015 року, яким було припинено право власності [PERSON] на 1/6 частку спірного майна, отже, могли передбачити негативні наслідки для себе у випадку набрання цим рішенням законної сили. […] Пунктом 6\~ч. 1 ст. 3 ЦК України\~до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до ч.ч. 2-4\~ст. 13 ЦК України\~при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При\~\~здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи первісний позов в частині визнання недійсним договору дарування, суд апеляційної інстанції дійшов правильного по суті висновку, що оспорюваний договір не направлений на реальне настання правових наслідків, а спрямований на встановлення [PERSON] перешкод у розпорядженні спірною квартирою. Тобто дії відповідача свідчать про недобросовісну поведінку, спрямовану на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав; - у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17) зроблено висновок, що згідно із ч. 3\~ст. 13 ЦК України\~не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поділ майна спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсними правочинів внаслідок укладення договорів, зміст яких суперечить ЦК України, суд враховує, що: 1) відповідач відчужив майно після настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника (поручителя, який зобов`язався відповідати солідарно з боржником за зобов`язаннями за кредитним договором). Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (ст. 20 Закону України від 14.05.1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (ст. 38 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (ч. 4 ст. 9 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»). Водночас, за висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Поручитель, який став солідарним боржником у зв`язку з невиконанням позичальником свого обов`язку у кредитному зобов`язанні, що виникло первинно з його волі та згідно з його бажанням, не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами. Судом враховано, що на момент здійснення безоплатного відчуження спірного майна кредитне зобов`язання вважалося простроченим, його належне виконання не відбулося, а отже виникло право вимоги до поручителя основного боржника у зв`язку з його неплатоспроможністю. В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може. Судом також враховано, що зазначення позивачем певної правової норми, наведеної у обґрунтуванні позову, не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися під час вирішення спору, оскільки підставою позову визнаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, у цьому випадку - укладення відповідачем договору з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Стосовно доводів відповідача, що його обов`язок як поручителя виконати боргові зобов`язання станом на час укладення спірних договорів дарування не виник, оскільки він не отримав від позивача відповідну письмову вимогу, суд зазначає наступне. Згідно з п.п. 4.1 договору поруки від 29.11.2011 року № 041-11-11/6, укладеного між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та [PERSON] , цей договір набирає чинності з моменту нотаріального посвідчення та діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитними договорами та зобов`язань поручителя за цим договором. Порука та відповідальність поручителя припиняються лише після виконання боргових зобов`язань у повному обсязі. Згідно з договором про внесення змін від 25.03.2014 року № 5 до вищевказаного договору поруки, укладеним між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та [PERSON] та підписаним з боку поручителя, строк виконання зобов`язань боржником за кредитним договором встановлено до 20.12.2014 року. За таких обставин, поручитель був достеменно обізнаний про те, що строк виконання зобов`язання за основним (кредитним) договором настав 20.12.2014 року, однак 02.03.2015 року поручитель уклав оскаржувані договори дарування, внаслідок чого у нього не залишилось нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за основним (кредитним) договором, про що свідчить лист приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. від 01.09.2021 року № 6569. Крім того, станом на час укладення оскаржуваних договорів дарування [PERSON] перебував на посаді генерального директора СП «Марком» у формі ТОВ, тобто, поручитель - фізична особа водночас був директором підприємства - боржника за основним договором, а тому був обізнаний про фінансовий стан підприємства та наявну заборгованість позичальника за цим кредитним договором. Суд,\~\~оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову. Згідно зі ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 724 грн. 00 коп. за подання позову до суду, що підтверджується платіжним дорученням № 52 від 05.11.2021 року. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2 724 грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат.

Outcome: approved