Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

1.Позиція сторони позивача. У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з матеріалами позовної заяви до [PERSON] «про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом». Згідно до змісту позивних вимог, просить: -усунути\~їй, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , перешкоди в користуванні належній їй на праві приватної власності квартири [ADDRESS] , визнавши [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в цій квартирі; -судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 908,00 грн покласти на позивача. В обґрунтування заявлених позовних вимог наступне. 19 листопада 2021 року позивач [PERSON] набула право власності в порядку спадкування за заповітом на нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та після якої позивач вступила у спадкові права, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 листопада 2021 року, виданого державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Астаховою О.С., реєстровий № 2-2649, спадкова справа № 410/2021, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 листопада 2021 року згідно якого реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за позивачем. За життя померлої [INFO] [PERSON] в квартирі був зареєстрований відповідач, [PERSON] , [INFO] , але ніколи у даній кватирі не проживав. Оскільки з 19 листопада 2021 року позивач є єдиним власником квартири [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] ніколи не був членом сім`ї позивача або минулого власника, у зазначеній квартирі не проживає та не несе витрат зі сплати житлово-комунальних послуг, позивач позбавлена можливості отримувати житлово соціальні пільги у вигляді субсидії та вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. 28 березня 2022 року через канцелярію суду адвокатом Медведєвою Л.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1033227 від 21 грудня 2021 року подано заяву про розгляд справи без її та позивача участі. Згідно до змісту заяви позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 29). 11 серпня 2022 року адвокатом Медведєвою Л.В. подано клопотання про залучення третьої особи - Відділ формування та ведення та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради (а.с. 34). 16 серпня 2022 року адвокатом Медведєвою Л.В. подано заяву про долучення до матеріалів справи акту про не проживання (а.с. 34а, а.с. 35). 11 жовтня 2022 року через канцелярію суду адвокатом Медведєвою Л.В. подано заяву про розгляд справи без її та позивача участі (а.с. 49). 2. Позиція відповідача. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~відповідач \~ [PERSON] \~про дату,\~час та\~місце судових\~засідань повідомлений\~згідно до\~вимог ст.\~130\~ЦПК України\~(а.с. 43, а.с. 48),\~в судові\~засідання не\~прибував,\~заяв та\~клопотань не\~подавав,\~причину неявки\~суду не\~повідомляв. Крім того, відповідач не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. 3.Позиція третьої особи. Відділ формування\~та ведення\~та ведення\~реєстру територіальної\~громади міста\~Кам`янської міської\~ради,\~сповіщений про дату, час та місце розгляду справи згідно до вимог ст.130 ЦПК України, в судові засідання явку свого представника не забезпечив, причину неявки суду не повідомляв, заяв, клопотань не подавав. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з матеріалами позовної заяви до [PERSON] «про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом» (а.с. 1-2). Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 16). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2021 року цивільну справу № 208/10731/21 передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 13). 28 березня 2022 року через канцелярію суду адвокатом Медведєвою Л.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1033227 від 21 грудня 2021 року подано заяву про розгляд справи без її та позивача участі. Згідно до змісту заяви позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 29). 11 серпня 2022 року адвокатом Медведєвою Л.В. подано клопотання про залучення третьої особи - Відділ формування та ведення та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради (а.с. 34). Ухвалою суду від 11 серпня 2022 року за ктопотання позивача залучено до справи третю особу - Відділ формування та ведення та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради. 16 серпня 2022 року адвокатом Медведєвою Л.В. подано заяву про долучення до матеріалів справи акту про не проживання (а.с. 34а, а.с. 35). 11 жовтня 2022 року через канцелярію суду адвокатом Медведєвою Л.В. подано заяву про розгляд справи без її та позивача участі (а.с. 49). Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 223\~Цивільного\~процесуального\~кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання. Зокрема, згідно з частиною 3\~статті 223 Цивільного процесуального кодексу України\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін. Судом враховано, що в силу вимог частини 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року постановлено провести заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~Відділ формування\~та ведення\~та ведення\~реєстру територіальної\~громади міста\~Кам`янської міської\~ради «про\~усунення перешкод\~у користуванні\~власністю шляхом\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~житлом», на підставі наявних у справі доказів. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Предметом спору у даній справі є усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, а саме квартири [ADDRESS] . 19 листопада 2021 року [PERSON] набула на зазначену вище квартиру право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори, реєстровий № 2-2649 (а.с. 4). Крім того, зазначене підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (№ витягу 67389249) від 19 листопада 2021 року (а.с. 5, а.с. 5-зворотна сторона). Згідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 285753567 від 19 листопада 2021 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] , підстава свідоцтво про право на спадщину, за заповітом № 2-2649 виданого 19 листопада 2021 року Другою кам`янською державною нотаріальною конторою (а.с. 6). Відповідно до довідки ТОВ «Абонент ХХІ» (а.с. 7) та довідки про реєстрацію місця проживання особи від 17 січня 2022 року № 19/883 (а.с. 15) [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно до акту № 193 не проживання від 15 серпня 2022 року складеного КП КМР «Добробут», [PERSON] , [INFO] , дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] близько 10 років, що підтверджено мешканцями будинку [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , яка мешкає у квартирі [ADDRESS] та [PERSON] , яка мешкає у квартирі [ADDRESS] (а.с. 35). 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Висновки. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. З урахуванням вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. У п. 27 рішення ЄСПЛ від 17.05.2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення ст. 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо\~пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13.05.2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). Втручання держави є порушенням ст. 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у п. 2 ст. 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). У спірних правовідносинах права позивача як співвласника житлового будинку захищені і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Конвенція у ст. 1 Першого протоколу практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати усунення будь-яких порушень права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Квартира [ADDRESS] належить на прав приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 19 листопада 2021 року державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-2649 (а.с. 4). Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 26 жовтня 2010 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 17 січня 2022 року №19/883 (а.с. 15) та довідкою № 001150637 про склад сім`ї виданої ТОВ «Абонент ХХІ», не проживає за зареєстрованим місцем проживання у зазначеній квартирі понад десять років, згідно до акту № 193 від 18 серпня 2022 року складеного комісією КМ КМР «Добробут», з врахуванням свідчень сусідів мешканців будинку [ADDRESS] , а саме: [PERSON] та [PERSON] . Також, особисті речі відповідача [PERSON] в зазначеній квартирі відсутні; відповідач залишив місце реєстрації - квартиру [ADDRESS] добровільно, де не проживає більш ніж сім років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере. Наявність реєстрації відповідача у спірній квартирі позбавляє позивача можливості здійснювати право розпорядження та володіння, як складової права власності, у повному обсязі, в тому числі позивач вимушена нести витрати на оплату житлово-комунальних послуг. Таким чином, враховуючи що відповідач у квартирі не проживає, нею не користується, не зберігає у ній власних речей, об`єктивно спростовує посилання позивачки на обмеження її у праві користування. В той же час, вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та не спростовані відповідачем. П.п. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265, який набув чинності 14 березня 2022 року, - передбачено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). Суд,\~\~оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи наявність правових підстав для визнання відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, в даній частині, як такі що підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про їх необґрунтованості, та відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод позивачу у користуванні належним їй майном. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до\~ст..\~141\~ЦПК\~України,\~судовий\~збір\~покладається на\~сторони\~пропорційно\~розміру задоволених\~позовних\~вимог. Інші\~судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача ;\~2)\~у\~разі\~відмови в\~позові\~-\~на\~позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернення з даним позовом [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок, що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0.2393034453.1 від 23 грудня 2021 року (а.с. 3). Враховуючи, клопотання позивача суд вважає за можливе покласти витрати зі сплати судового збору на позивача.

Outcome: partial