Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів фізичної особи - підприємця [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Альфа Страхування» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 07.10.2021 року, та відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 07.07.2022 року просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Альфа Страхування» матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 90 664,07 грн. та стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2021 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2022 року було призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2022 року було поновлено провадження у справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2022 року було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті; у судове засідання викликати для допиту свідків [PERSON] та [PERSON] ; викликати у судове засідання судового експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України [PERSON] для роз`яснення висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/102-22/5522-АВ від 06.05.2022 року. У подальшому учасники справи відмовилися від допиту свідка [PERSON] , оскільки останній проходить військову службу у Збройних Силах України. Представник позивача [PERSON] - адвокат Гребенюк В.О. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги (відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 07.07.2022 року) підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач - ФОП [PERSON] та його представник - адвокат Лісунь М.В. у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов від 12.01.2022 року (а.с. 52-55) та запереченні від 04.04.2021 року (а.с. 87-88), зокрема, у зв`язку з тим, що фізична особа - підприємець [PERSON] є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах. Представник відповідача - ПрАТ «СК «Альфа Страхування» - адвокат Лук`янчук А.В. - у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов від 10.01.2022 року (а.с.27-30). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що у день, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, [PERSON] тимчасово використовував належний [PERSON] транспортний засіб у власних потребах (для перевезення овочів, фруктів). Допитаний у судовому засіданні судовий експерт [PERSON] , яким було складено Висновок експерта № СЕ-19/102-22/5522-АВ від 06.05.2022 року, роз`яснив, що під час визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля та матеріального збитку,завданого його власнику, ним було використано коефіцієнт фізичного зносу згідно п. 7.37 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, який дорівнював 0,62. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, роз`яснення судового експерта [PERSON]., показання свідка [PERSON] , оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом установлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини на підставі наданих доказів. Позивач [PERSON] є власником транспортного засобу - автомобіля марки (моделі) PEUGEOT RCZ 16E BA6, легковий купе-В, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 09.02.2011 року (а.с. 12). Таким чином, [PERSON] є належним позивачем у даній справі. Як вбачається з постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2021 року у справі № 127/27516/21, 07.10.2021 року о 10 год. 35 хв. в м. Вінниці по вул. Хмельницьке шосе водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під час перестроювання в праву смугу для руху автомобілів здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Peugeot RCZ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку в правій смузі; в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками; [PERSON] порушив вимоги п. 2.3 б), п. 10.3 ПДР України; [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 850 грн. (а.с. 8). Власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки (моделі) «ГАЗ 330202», ДНЗ [NUMBER] - є [PERSON] , що підтверджується повідомленням ТСЦ № 0541 від 16.11.2021 року № 31/2/9541-Г-160/аз (а.с. 11). [PERSON] керував транспортним засобом - автомобілем марки (моделі) «ГАЗ 330202», ДНЗ [NUMBER] , який належить [PERSON] , на відповідній правовій підставі (відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, внутрішніх військ МВС, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон). При цьому, [PERSON] перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , а саме перебував на посаді монтажника-складальника металопластикових конструкцій з 12 березня 2019 року, що підтверджується повідомленням від 17.11.2021 року № 1 «Про надання інформації», Повідомленням про прийняття працівника на роботу від 11.03.2019 року, Трудовим договором № 4 між працівником і фізичною особою-підприємцем, яка використовує найману працю, від 12 березня 2019 року (а.с. 9, 155-156). Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням,зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Разом з тим, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі № 914/820/17, при цьому, з аналізу частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України Суд вбачає, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. З огляду на посаду, яку займає [PERSON] , перебуваючи у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , а саме монтажника-складальника металопластикових конструкцій, а також показання допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] , який показав, що у день, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, [PERSON] тимчасово використовував належний [PERSON] транспортний засіб у власних потребах (для перевезення овочів, фруктів), суд доходить до висновку, що фізична особа - підприємець [PERSON] є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах, оскільки спірна дорожньо-транспортна пригода сталася не у зв`язку та не під час виконання [PERSON] своїх трудових (службових) обов`язків. Крім того, суд звертає увагу на таке. Відповідно до ст. 23 ЦК України відшкодовується моральна шкода, яка полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (п. 1 ст. 23 ЦК України); - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ст. 23 ЦК України); - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ст. 23 ЦК України); - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також її ділової репутації (п. 4 ст. 23 ЦК України). При цьому, Страховик відшкодовує моральну шкоду лише у перших двох випадках (п.п. 1, 2 ст. 23 ЦК України); якщо ж суд ухвалив відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену 3 та 4 пунктами ст. 23 ЦК України, то таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у настанні ДТП (Узагальнення Верховного Суду України «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування»). Отже, фізична особа - підприємець [PERSON] є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах, оскільки не є Страховиком або особою, яку визнано винною у настанні ДТП. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України; за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Таким чином, у задоволенні позовних вимог до відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. слід відмовити у повному обсязі. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 11.03.2021 року між [PERSON] і Приватним акціонерним товариством «Страхової компанії «Альфа Страхування» був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-203123868, строком дії з 00.00 14.03.2021 року до 13.03.2022 року включно (далі - Поліс); забезпеченим транспортним засобом згідно вказаного Полісу є автомобіль марки (моделі) «ГАЗ 330202», ДНЗ [NUMBER] ; ліміт відповідальності за даним Полісом за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 грн.; розмір франшизи - 0 грн. (а.с. 10). Таким чином, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» є належним відповідачем у даній справі. [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Альфа Страхування» із заявою на виплату страхового відшкодування, та йому було виплачено 36 055,63 грн. на підставі калькуляції № 1661.609 від 12.10.2021 року (а.с. 32-36), що підтверджується Страховим актом № 1661.609.21.01 від 17.10.2021 року, Розрахунком страхового відшкодування від 12.10.2021 року до Страхового акту № 1661.609.21.01, Довідкою про рух коштів по картці від 08.11.2021 року (а.с. 14, 46-48). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. При цьому, згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Крім того, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість; при цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц, у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування; отже ПДВ входить до суми страхового відшкодування та може бути повернуто страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту. Однак, матеріали справи не містять документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту та/або запчастин (рахунок на оплату № МП-0000773 від 19 жовтня 2021 року (а.с. 13) не є підтвердженням факту оплати проведеного ремонту та/або запчастин. Згідно зі ст. 193 Податкового кодексу України, ставка податку на додану вартість для операцій з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, та постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, складає 20%. Ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; такими збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Дійсно, відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Однак, положення ст. 1192 ЦК України стосуються особи, яка завдала шкоди майну, а не Страховика. З огляду на це, оцінена шкода (витрати на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу) визначаються станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, оскільки матеріали справи не містять документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту та/або запчастин. Так, як вбачається з Висновку експерта № СЕ-19/102-22/5522-АВ від 06.05.2022 року, станом на 07.10.2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки (моделі) PEUGEOT RCZ 16E BA6, легковий купе-В, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , з урахуванням зносу (62%) становила 95 101,95 грн. (а.с. 98-133). Отже, слід стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Альфа Страхування» на користь [PERSON] 40 025,93 грн. страхового відшкодування (95 101,95 грн. - вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу (62%) - 20% ПДВ - 36 055,63 грн. виплаченого страхового відшкодування). Таким чином, суд доходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, тобто необхідно стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Альфа Страхування» на користь [PERSON] 40 025,93 грн. страхового відшкодування. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Альфа Страхування» на користь [PERSON] 400,26 грн. судового збору, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial