Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з уточнюючою позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно- житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у 2010 році між нею та [PERSON] було досягнуто домовленості щодо продажу їй житлового будинку в [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS] , після чого нею було сплачено за вказаний будинок гроші в сумі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень 00 копійок і того ж дня отримано ключі від будинку та наявні на будинок документи. [INFO] [PERSON] померла. На даний час будинок згідно записів погосподарської книги рахується за померлою, оскільки правовстановлюючих документів на вказаний будинок не було. Починаючи з 2010 року позивач із своєю сім`єю проживає у даному будинку, відкрито ним володіє, доглядає та утримує його, сплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку біля будинку. З 04.02.2014 місце проживання позивач зареєструвала у вказаному будинку. Позивач зазначає, що на даний час вона має на меті оформити документи про право власності на житловий будинок, але не може це зробити в іншому порядку, ніж судовий. Позивача в судовому засіданні уточнений позов підтримала та дала пояснення по суті заявленого позову, просила позов задовольнити. Представник відповідача, Хорошівської селищної ради, в судове засідання не з`явився,\~селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради, зазначив що позовні вимоги визнають. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно копії довідок Хорошівської селищної ради від 18.10.2022 року №№391,392 [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] на день смерті ніхто не був зареєстрований. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30.09.2022 року №69342886 спадкова справа до майна [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась. Відповідно до довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро тезнічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №145 від 21.09.2022 року про наявність (відсутність) зареєстрованого майна станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. [PERSON] є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору №18437 від 10.07.2014. Копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] підтверджується те, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Із копії рішення другої сесії шостого скликання Поромівської сільської ради від 11.12.2015 року №24 слідує, що [ADDRESS] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] від 09.08.2018 року №313, місце проживання позивача з 04.02.2014 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії витягу з рішення дев`ятнадцятої сесії восьмого скликання Хорошівської селищної ради від 27.06.2019 року №550 до поштової адреси об`єктів нерухомого майна в с.Поромівка внесено зміни, а саме [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] . Із копії акта №58 про фактичне місце проживання (без реєстрації) від 29.11.2021 року, складеного комісією у складі депутатів сільської ради [PERSON] , [PERSON] та гр. [PERSON] слідує, що [PERSON] фактично довгий час, починаючи з 2010 року проживає з сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Із довідки Хорошівської селищної ради від 29.11.2021 року №592 слідує, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично постійно проживає з 2010 року за вищевказаною адресою. Згідно з копією рішення виконавчого комітету Хорошівської селищної ради від 21.09.2022 року №132 для об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] змінено адресу на: [ADDRESS] . Із копії технічного паспорта, виготовленого КП «Житомирське обласне міжміське бюро тезнічної інвентаризації» Житомирської обласної ради станом на 21.09.2022 року вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , 1958 року побудови. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилалася на те, що вона у 2010 році придбала у власність будинок за адресою: [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS] , по даний час постійно, відкрито і добросовісно користується житлом, тому має право на набуття права власності на житловий будинок на підставі\~ст.344 ЦК України\~за набувальною давністю. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивач більше десяти років відкрито та безперервно користується вказаним будинком, який вона придбала у 2010 році, утримує його, сплачує комунальні платежі, претензій до позивача щодо виселення з вказаного будинку родичі померлої [PERSON] ніколи не пред`являли. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта\~статті 344 ЦК України). При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником вказаного майна. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. При цьому необхідно враховувати, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують інші особи і вони отримали це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто, об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто, є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої\~статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто, бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~Цивільному кодексі України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18). В ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивач в 2010 році придбала житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (на даний час 59а) Володарсько-Волинський (на даний час Житомирський) район Житомирська область, сплативши за нього обумовлену сторонами суму коштів, вселилась у вказане житло, з цього часу вважає себе законним власником нерухомого майна, відтак, добросовісно заволоділа чужим майном. Починаючи з 2010 року і по даний час постійно, відкрито, добросовісно володіє та користується житлом, безперервно проживає у вказаному будинку, що підтверджується письмовими доказами, які долучено до позовної заяви, а також показами свідків, допитаними в судовому засіданні. З урахуванням вищезазначеного, враховуючи також визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що за позивачем може бути визнано право власності на житловий будинок на підставі\~ст.344 ЦК України\~за набувальною давністю, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved