Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві, третя особа Управління державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Києва, в якому просив: стягнути з Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь позивача завдану шкоду у розмірі 1469 668,00 грн, 5,000 грн моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Києві знаходилось виконавче провадження №24977467 на підставі виконавчого листа №2-4073 від 16.02.2011 щодо стягнення 1 871876,77 грн та 1 700 грн. судового збору. В межах даного виконавчого провадження 11.09.2012 державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Макаренко С.В. проведено опис та арешт нерухомого майна, що належить на праві власності [PERSON] , зокрема квартири [ADDRESS] . Постановою старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського району у м. Києві Урбана Д.Д. від 03.04.2015 призначено експерта, суб`єкта оціночної діяльності, ТОВ «Українська експертна група». Згідно з висновком з незалежної оцінки майна, проведеної ТОВ «Українська експертна група» на 31.08.2015 вартість вищезазначеної квартири становила 4 509 659, 00 грн. У зв`язку з закінченням строку дії звіту ТОВ «Українська експертна група» від 31.08.2015, державним виконавцем ВДВС Дніпровського району у м. Києві була призначена нова експертна установа - ПП «Центр незалежної оцінки». Згідно з висновком з незалежної оцінки майна, проведеної ПП «Центр незалежної оцінки», від 15.03.2016 вартість вищезазначеної квартири становила 1 818 400, 00 грн. Не погоджуючись з результатом оцінки майна, [PERSON] , як боржником, та AT «Укрексімбанк», як стягувачем, відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» були направленні заперечення щодо результатів оцінки майна з проханням провести рецензування звіту про оцінку майна, виконаного ПП «Центр незалежної оцінки», від 15.04.2016, оскільки визначена оцінки майна є суттєво заниженою та не відповідає ринковим цінам. 30.03.2016 постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного Управління юстиції у м. Києві призначено рецензування звіту про оцінку майна від 15.03.2016, рецензентом призначено суб`єкта оціночної компанії ТОВ «Українська експертна група». За результатами рецензування був складений висновок від 16.05.2016 про вартість майна боржника, відповідно до якого визначена вартість квартири станом на 16.05.2016 становить 2 542 232,00 грн. 01.07.2016 проведені електронні торги з реалізації квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві приватної власності згідно з договором купівлі-продажу від 25.12.2007, реєстровий № 7439, за стартовою ціною продажу 2 542 232,00 грн. На думку позивача, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2016, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17.01.2017 у справі № 755/12613/16-ц та ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27.09. 2017 у справі № 755/9018/16-ц встановлено факт вчинення посадовими особами органу державної влади неправомірних дій, що призвело до нанесення матеріальної шкоди позивачу у розмірі 1469 668,00 грн. Окрім цього, позивач вказує, що внаслідок настання для останнього негативних наслідків, завданих відповідачем, йому було задано моральної шкоди, у розмірі 5000,00 грн, яка виразилась у переживаннях, відновлення майнового становища, пошуку джерел доходів, що є наслідком перебування у постійній нервовій напрузі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.01.2022 відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.06.2022 закінчено підготовче провадження у справі та призначити справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду. 10.02.2022 представником відповідача Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кидонь Є. В. було подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні в з викладених в позовній заяві мотивів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу). В судовому засіданні встановлено, що 25.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є АТ «Укрексімбанк» та позивачем було укладено кредитний договір № 27107С132. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, того ж дня між банком та позичальником було укладено іпотечний договір №27107Z204 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко Н. Є., та зареєстрований в реєстрі за № 7443, згідно з умовами якого в іпотеку передано нерухоме майно, зокрема, двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11.11.2010, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25.01.2011 у справі № 2-4073/2010 задоволено позов АТ «Укрексімбанк» та стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 1 871 876,77 грн та 1 700,00 грн судового збору. На виконання цього судового рішення 16.02.2011 Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-4073/2010, який пред`явлено до виконання у ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві та постановою державного виконавця від 11.03.2011 відкрито виконавче провадження № 24977467. 11.09.2012 державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві Макаренко С. В. в межах цього виконавчого провадження проведено опис та арешт нерухомого майна, що належить на праві власності позивачу та знаходиться в іпотеці АТ «Укрексімбанк», зокрема, квартири [ADDRESS] , що підтверджується актом опису й арешту майна від 11.09.2012. Постановою старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві Урбана Д. Д. від 03.04.2015 призначено експерта, суб`єкта оціночної - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні; призначено ТОВ «Українська експертна група» суб`єктом оціночної діяльності у виконавчому провадженні № 24977467 та доручено надати звіт про оцінку майна боржника, квартири [ADDRESS] . Згідно з висновком з незалежної оцінки майна, проведеної ТОВ «Українська експертна група», вартість вказаної вище квартири станом на 31.08.2015 становила 4 509 659,00 грн. З огляду на закінчення строку дії звіту ТОВ «Українська експертна група» про оцінку майна від 31.08.2015, державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві була проведена повторна оцінка майна. АТ «Укрексімбанк», не погоджуючись з результатами оцінки майна боржника, проведеної ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», та скориставшись правом, передбаченим ч. 3 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», направило 24.03.2016 до ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві заперечення щодо результатів оцінки майна з проханням провести рецензування звіту про оцінку майна, виконаного ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» від 15.03.2016, оскільки визначена оцінка майна боржника є суттєво заниженою та не відповідає ринковим цінам. В той же час, боржник листом повідомив ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві про незгоду з визначеною вартістю квартири у розмірі 1 818 400,00 грн та просив провести рецензування звіту про оцінку майна від 15.03.2016, зауваживши про упередженість державного виконавця та оцінювача під час призначення та проведення оцінки. На підставі заперечень щодо результатів оцінки, постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві від 30.03.2016 призначено рецензування звіту про оцінку майна від 15.03.2016, рецензентом призначено суб`єкта оціночної компанії ТОВ «Українська експертна група». Згідно з проведеною ТОВ «Українська експертна група» рецензією від 19.04.2016 встановлено, що звіт про оцінку майна, виконаний ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» від 15.03.2016, виконаний з порушенням вимог чинного законодавства. За результатами рецензування, суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Українська експертна група» був складений висновок про вартість майна від 16.05.2016. 20.05.2016 на адресу банку надійшло повідомлення державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві Урбана Д. Д. про визначену ТОВ «Українська експертна група» за результатами рецензування оцінку майна боржника разом з копією висновку від 16.05.2016 з експертної оцінки майна, здійсненого ТОВ «Українська експертна група», відповідно до якого визначена вартість квартири станом на 16.05.2016 становить 2 542 232,00 грн без ПДВ. Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна від 25.05.2016, виконаним акредитованим у банку суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експерт ГАРАНТ», ринкова вартість квартири № 8, [ADDRESS] , визначена на рівні 4 011 900,00 грн без ПДВ. 01.07.2016 проведені електронні торги з реалізації спірного нерухомого майна, реєстраційний номер лоту № 151281, яке належить позивачу на праві приватної власності згідно з договором купівлі-продажу від 25.12.2007, реєстровий № 7439, за стартовою ціною продажу 2 542 232,00 грн. В подальшому, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2016 у справі № 755/12613/16-ц, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.01.2017 визнано неправомірними дії начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Попович Я.В. та старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Урбана Д.Д. у виконавчому провадженні № 24977467 (зведене виконавче провадження № 45429283) щодо передачі на реалізацію для проведення електронних торгів майна [PERSON] , а саме: квартири [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.01.2017 у справі № 755/9018/16-ц визнано неправомірними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Урана Д.Д. щодо визначення за результатами рецензування вартості та оцінки арештованого майна в межах виконавчого провадження №24977467 - квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (чинний на момент виникнення спірних відносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Положеннями ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відшкодування майнової та моральної шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Відповідно до приписів статей 1173 та 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. На відміну від загальних норм статей 1166, 1167 ЦК України, що вимагають встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статті 1173 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи. За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльності заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.11.2020 у справі № 759/5706/17. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] посилався на те, що внаслідок незаконних дій посадових осіб Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва, ( що встановлено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2016 у справі № 755/12613/16-ц та ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27.09.2017 у справі № 755/9018/16-ц) квартира [PERSON] була виставлена на електронні торги, які проводило ДП «СЄТАМ», за стартовою вартістю нижче ніж була її ринкова вартість, що призвело до її реалізації за заниженою вартістю. Враховуючи викладене, на думку позивача, внаслідок незаконних дій посадових осіб державного органу, [PERSON] , був позбавлений права власності на квартиру без отримання належної компенсації її вартості, тобто замість ринкової вартості квартири 4 011 900,00 грн, яка була визначена згідно звіту про незалежну оцінку майна станом на 25.05.2016, [PERSON] було отримано (погашені існуючі зобов`язання) 2 542 232,00 грн., тобто завдані збитки (шкода) дорівнюють 1 469 668,00 грн. Визначаючи відповідача у справі, позивач вказав, що згідно з постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6, при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст.87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Зі змісту ухвали Апеляційного суду міста Києва від 27.09.2017 у справі № 755/9018/16-ц вбачається, що дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Урана Д.Д. щодо визначення за результатами рецензування вартості та оцінки арештованого майна в межах виконавчого провадження №24977467 визнано неправомірними. Натомість, вимога про визнання недійсним та скасування складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Українська експертна група» за результатами рецензування в межах виконавчого провадження №24977467 висновок про вартість майна від 16.05.2016 з експертної оцінки майна - квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Апеляційним судом міста Києва відхилена. Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2016 у справі № 755/12613/16-ц, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.01.2017 визнано неправомірними дії начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Попович Я. В. та старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Урбана Д. Д. у виконавчому провадженні № 24977467 (зведене виконавче провадження № 45429283) щодо передачі на реалізацію для проведення електронних торгів майна [PERSON] , а саме: квартири [ADDRESS] . Натомість, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02.09.2019, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 25.06.2020 та постановою Верховного Суду від 16.09.202,1 встановлена відсутність порушень процедури реалізації заставного майна на прилюдних торгах, вимога щодо визнання недійсними протоколу проведення прилюдних торгів від 01.07.2016 № 179858, акта державного виконавця про проведення цих торгів 19.07.2016, свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, виданого 25.07.2016 та договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] відхилена. Відтак, складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Українська експертна група» за результатами рецензування в межах виконавчого провадження №24977467 висновок про вартість майна від 16.05.2016 з експертної оцінки майна - квартири [ADDRESS] є чинними, а порушення щодо визначення за результатами рецензування вартості та оцінки арештованого майна не є прямим наслідком його втрати чи пошкодження, про що йдеться у позовній заяві [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановивши, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту завдання йому майнової шкоди неправомірними діями, бездіяльністю посадових осіб державної виконавчої служби, а, отже, не доведено наявності всіх необхідних умов для застосування статті 1174 ЦК України, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно із ч. ч. 1-4 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За приписами п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування (п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Аналогічного підходу дотримується і Верховний Суд, що знайшло своє відображення у постанові від 19.09.2019 у справі № 335/10080/15-ц (провадження № 61-10703св18). Так, позивач просить стягнути завдану протиправною бездіяльністю відповідача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., зазначаючи, що він зазнав душевного хвилювання, погіршення сну та перебуває у пригніченому настрої, проте, будь-яких доказів на підтвердження викладеного позивач не надав. Згідно ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено у ч. 1 та ч. 2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно статтею 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження розміру шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та діями (бездіяльністю) відповідачів. За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується. Відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано. На підставі викладеного, відповідно до статей 23, 1166, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed