Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Деснянський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить суд: -визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України, батьком дитини [PERSON] , яка народжена [INFO] громадянкою [PERSON] , [INFO] ; -виключити з актового запису № 766 від 13 березня 2013 року про народження дитини [PERSON] , вчиненого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві дані про батька [PERSON] ; -внести зміни до актового запису № 766 від 13 березня 2013 року про народження дитини [PERSON] , вчиненого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, вказавши в графі батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець села Мальта Усольського району Іркутської області Російської Федерації; -внести зміни до актового запису № 766 від 13 березня 2013 року про народження дитини [PERSON] , вчиненого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, вказавши в графі по батькові дитини - [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що в 2012 році позивач познайомився з громадянкою [PERSON] , [INFO] , яка мешкала в місті Києві і перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила дитину - дочку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим відділом РАЦС Деснянського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 766. Батьком дитини в свідоцтві про народження зазначено [PERSON] . Позивач стверджує, що про те, що це його дитина, він не знав. Згодом відносини між відповідачем [PERSON] та [PERSON] не склались і остання разом з дитиною [PERSON] проживали разом з позивачем в квартирі [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Перед смертю [PERSON] повідомила, що [PERSON] є донькою позивача. Тому, 15 грудня 2020 року позивач звернувся до організації, що проводить генетичні дослідження і замовив висновок на батьківство. Відповідно до висновку, вірогідність того, що позивач є біологічним батьком дитини [PERSON] складає 99.95991984%. Позивач вказує, що дізнався про своє батьківство в грудні 2020 року. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження. Підготовче засідання призначено на 11 жовтня 2021 року. 20.09.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому він просить суд відмовити у задоволенні в позові [PERSON] та застосувати позовну давність з моменту народження [PERSON] , а саме з [INFO] . Також відповідач просив призначити генетичну експертизу для визначення біологічного батьківства, оскільки експерт попереджається про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 384 КК України за дачу завідомо неправдивого висновку. Відповідач вказує, що [PERSON] вводить суд в оману, зазначаючи, що дізнався про те, що [PERSON] є його дитиною лише у грудні 2020 року, оскільки ця обставина позивачу була відома з дня народження дитини [INFO] дружини відповідача - [PERSON] , що можуть засвідчити рідні його дружини, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлої із позивачем. Відповідач стверджує, що цілий рік позивач не визнавав батьківства. У 2014 році дружина повідомила відповідачу, що позивач є бiологiчним батьком і вона хоче разом з ним проживати та про те, що відповідач в подальшому може спілкуватися з дочкою. Дочку відповідач вважає своєю дитиною, оскільки піклувався за нею під час вагітності дружини та після її народження. Відповідач зазначає, що позивач обґрунтовує свої вимоги висновком генетичних досліджень на батьківство від 08.01.2021, де зазначено, що висновки тестування призначені тільки для інформаційних цілей. Зразки не збирались під суворим наглядом. Імена пацієнтів і походження зразків не можуть бути перевірені, що не є достовірним доказом батьківства. До відзиву на позовну заяву додана заява про застосування позовної давності до позовних вимог [PERSON] У підготовче засідання 11.10.2021 сторони з`явились. Судом задоволено клопотання позивача про допит як свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також судом задоволено клопотання відповідача про допит в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Крім того, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року клопотання [PERSON] про призначення судової експертизи задоволено та призначено у даній справі судову молекулярно-генетичну експертизу. 30.05.2022 до суду від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшов висновок експерта від 24.02.2022 № 103-282-2021 за результатами проведеної судової експертизи у даній справі. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31 травня 2022 року поновлено провадження у справі та підготовче засідання призначено на 04 липня 2022 року. 04 липня 2022 року від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності до позовних вимог [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року закрито підготовче провадження у даній та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 жовтня 2022 року. У судове засідання 04.10.2022 позивач з`явився. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка відповідача, яка міститься в матеріалах справи, причини своєї неявки відповідач суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, а також вказав, що дізнався, що дитина його за місяць до смерті [PERSON] , не міг знати, що дитина його тому, що мати дитини жила з двома чоловіками. Позивач зустрічався з [PERSON] в той час, коли вона була в шлюбі, в цей період народилась донька. Відповідач побив [PERSON] та вигнав її, з того часу вони почали жити разом, а саме з 2014 року. [PERSON] повідомила позивачу, що дитина його, коли подала заяву про розірвання шлюбу з відповідачем і сказала, що доведеться робить ДНК аналіз тому, що [PERSON] буде наполягати, що це його дитина. З [PERSON] позивач ніколи не обговорював питання щодо того чия дитини, забезпечував дитину, як рідну з часу, коли він з [PERSON] почав проживати разом, дитині було 9 місяців. У [PERSON] було ще двоє дітей, які проживали окремо по [ADDRESS] , батько проживав окремо на Оболоні у своїх батьків, [PERSON] приїжджала до них, прибирала, разом привозили дітям їжу. [PERSON] називає позивача батьком. [PERSON] був судимий тому, зі слів [PERSON] , вона з ним не розлучалась, щоб за відповідачем рахувалось троє дітей. У грудні 2020 року [PERSON] вночі вистрибнула з вікна, дитина в цей час спала. На момент смерті позивач був під домашнім арештом за іншою адресою. На час смерті матері дитині було 7 років, позивач забрав [PERSON] жити до себе, за своїм місцем реєстрації, а квартиру по [ADDRESS] продали. Відповідач за весь час жодного разу не зателефонував, гроші на утримання дитини не надає. Коли їздили на ДНК-аналіз відповідач привіз у подарунок рюкзак старшої дитини, з яким остання ходила ще в перший клас. Також судом допитано як свідка [PERSON] . На допиті [PERSON] , [PERSON] як свідків позивач не наполягав. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.07.1994, що вбачається з свідоцтва про одруження, виданого 09.03.2000 відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у місті Києві. [INFO] [PERSON] народила дитину - дочку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 766. Батьком дитини в свідоцтві про народження зазначено [PERSON] . Як стверджує позивач, та не заперечує відповідач, з 2014 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом, як одна сім`я. Також з ними проживала [PERSON] . Позивач зазначає, що ставився до дитини, як до власної дочки, виховував та забезпечував їй належні умови життя. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2020, виданим Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1748. Доказів того, що в період з народження [PERSON] до смерті [PERSON] відповідач займався вихованням дитини, проводив з нею час, забезпечував дитину, дарував їй подарунки, як і взагалі цікавився її життям матеріали справи не містять, як і доказів того, що в період після смерті матері дитини [PERSON] здійснював виховання доньки та піклувався про неї. Натомість, дитина [PERSON] проживає разом з позивачем та навчається в Маловільшанській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 2, тобто за зареєстрованим місцем проживання позивача. Позивач стверджує, він дізнався про те, що [PERSON] його біологічна донька зі слів [PERSON] незадовго до її смерті. Матеріалами справи підтверджується, що після смерті [PERSON] , а саме [INFO] , позивач звернувся до лабораторії та отримав результати тесту ДНК 08.01.2021, в яких вказано, що вірогідність того, що [PERSON] є біологічним батьком дитини [PERSON] складає 99.956%. Крім того, з висновку експерта № 103-282-2021 від 24.02.2022 за результатами проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99.9% за вимогами Другого Міжнародного Симпозіуму з Ідентифікації людини - біологічне батьківство вважається доведеним. Свідок [PERSON] , яка є рідною дочкою відповідача у справі, у судовому засіданні надала покази, що мати повідомила їй 29.10.2020, що вона хоче розлучитися з відповідачем, а після того, як подасть заяву розповість позивачу, що [PERSON] його донька. Потім, незадовго до смерті мати сказала, що повідомила позивачу про батьківство, але коли саме вона, це повідомила свідок не знає. Мати свідка, [PERSON] , з відповідачем проживали разом до того, як [PERSON] виповнився рік. Свідок проживала на той момент окремо. Брат свідка проживає разом з батьком. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цьогоКодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. За приписами ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Предметом доказування в таких справах, є походження дитини від особи, яка вважає себе її батьком. Відповідно до частини другої ст. 129 СК України зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 140/2055/18 висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі Калачова проти Росії від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05). Висновком експерта №103-282-2021 від 24.02.2022 за результатами проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи підтверджується, що позивач є біологічним батьком [PERSON] . Відповідач стверджує, що позивач знав про те, що [PERSON] його біологічна донька з моменту її народження, у зв`язку з чим просить суд застосувати строк позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 Цивільного кодексу України). Відповідно позовна давність, що застосовується при регулюванні сімейних відносин, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого сімейного права або інтересу. Строк позовної давності є строком не для звернення особи до суду, а строком для захисту права особи. Цей момент має принципове значення. Якби строк позовної давності був саме строком для звернення, то його формальне пропущення унеможливлювало би подальший захист прав особи. Однак це не так. Навіть після спливу строку для звернення особа має право подавати заяву до суду. У ч. 2 ст. 267 ЦК України вказано, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом незалежно від спливу позовної давності. Більш того, за ЦК України позовна давність застосовується не завжди, а лише за заявою сторони у спорі (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Особливість сімейних відносин полягає у тому, що до них за загальним правилом позовна давність не застосовується. Це означає, що особа може звернутися до суду за захистом свого сімейного права або інтересу будь-коли незалежно від того, скільки часу спливло після моменту порушення цього права, моменту, коли особа дізналася про порушення свого права, а також інших обставин, які слугують початком відліку строку позовної давності. Проте вказане загальне правило має певні виключення. В ч. 1 ст. 20 СК України визначаються випадки, коли до сімейних відносин застосовується позовна давність (ч. 2 ст.72 СК України, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст.138, ч. 3 ст. 139 СК України). Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. 9 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «М. Т. проти України» («M.T. v. Ukraine», заява № 950/17) (далі також - Рішення), у якому звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (див. рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» («Kautzor v. Germany», заява № 23338/09), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» («Ahrens v. Germany», заява № 45071/09, § 74)). Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи (див. рішення ЄСПЛ від 18 травня 2006 року у справі «Ружанські проти Польщі» («Rozanski v. Poland», заява № 55339/00, § 78). На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадах, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорувавши при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (див. рішення ЄСПЛ від 12 лютого 2013 року у справі «Кріштіан Барнабас Тот проти Угорщини» («Krasztian Barnabas Tot v. Hungary», заява № 48494/06, § 33-38)) (§ 24 Рішення). Зауваження відповідача, що позивач міг дізнатися про своє батьківство з народження дитини оцінюються судом критично, оскільки не підтверджуються жодними доказами, а є лише припущенням відповідача. З досліджених судом доказів, а саме показань свідка, яка зазначила, що незадовго до смерті мати ( [PERSON] ) сказала, що повідомила позивачу про його батьківство, а також з результатів тесту ДНК від 08.01.2021 позивач дізнався, що є біологічним батьком саме 08.01.2021, але встановити дату, коли саме позивач міг дізнатися про своє можливе батьківство, не вбачається можливим, однак з показань свідка вбачається, що це був листопад 2020 року, в той час, коли позов подано у серпні 2021 року, тобто в межах позовної давності. Зважаючи на практику ЄСПЛ, суд також враховує найкращі інтереси дитини, яка фактично сприймає, як батька саме позивача, проживає разом з ним з 2014 року, а біологічний зв`язок з останнім лише закріпить зв`язок батька та дитини, в той час коли відповідач не приймав участі у житті дитини та фактично є для неї сторонньою особою. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до пункту 20 глави 1 розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011р. №96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. З огляду на викладене, позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Деснянський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved