Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.03.2021 року звернувся до суду із позовом до Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго, в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 390\~440,00 грн., судовий збір в розмірі 3\~905,00 грн. та 3\~000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 14 жовтня 1998 року був прийнятий в філію ТЕЦ-2 ЛОКП «Львівтеплоенерго» на роботу електромонтером по обслуговуванню електрообладнання четвертої групи в електроцех в порядку переведення з ТЕЦ-2 ДАЕК «Львівобленерго» згідно наказу № 153-к від 14.10.1998р. Згідно наказу по ЛОКП «Львівтеплоенерго» за № 56 від 03.03.99р. ЛОКП «Львівтеплоенерго» з 03.03.99р. перейменовано на ЛМКП «Львівтеплоенерго». З 01 квітня 1999 року позивач був переведений на ЛМКП «Львівтеплоенерго» електромонтером з обслуговування електроустаткування електростанції 4 гр. електричного цеху згідно наказу № 40-к від 01.04.99р., з 01 липня 2000 року переведений електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (черговим) по 4 розряду електроцеху згідно наказу № 280-к від 25.12.2000р., з 20 вересня 2002 року позивачу присвоєно п`ятий розряд електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування згідно наказу № 311-к від 20.09.2002р., з 23 вересня 2002 року переведений електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (черговим) 5 розряду дільниці з ремонту та обслуговування електротехнічного устаткування Північної теплоцентралі Шевченківського району теплових мереж згідно наказу № 312-к від 20.09.2002р., 11 грудня 2002 року був звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 426-к від 11.12.2002р. З 12 грудня 2002 року позивач був прийнятий в ТЕЦ ЛМКП «Львівтеплоенерго» електромонтером з обслуговування електроустаткування електростанцій п`ятої групи в електричний цех згідно наказу № 254-к від 12.12.2002р., з 21 листопада 2003 року переведений начальником зміни електричного цеху згідно наказу № 266-к від 21.11.2003р., з 01 вересня 2007 року переведений в Теплоелектроцентраль-1 на посаду начальника зміни електричного цеху згідно наказу № 311-к від 31.08.2007р., з 14 листопада 2008 року переведений на посаду начальника зміни станції Теплоелектроцентралі-1 згідно наказу № 656-к від 14.11.2008р. та 31 березня 2018 року позивача звільнено відповідачем з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 170-к від 30.03.2018р. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2020 року по справі № 462/5276/19 за позовом [PERSON] до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення недорахованої заробітної плати було ухвалено стягнути з відповідача на його користь 376 450,00 грн. невиплаченої заробітної плати та інфляційних втрат за період з 01.01.2010р. по 31.03.2018р. та 1 000,00 грн. моральної шкоди. За період з 10 листопада 2020 року по 30 грудня 2020 року позивачу було виплачено відповідачем частину вищевказаної недорахованої заробітної плати в сумі 180 000,00 грн. Відтак, із врахуванням, що середньоденна заробітна плата позивача становить 567,50 грн та кількості робочих днів за весь час затримки, середній заробіток позивача за час з 01.04.2018 року по 30.12.2020 року становить 390\~440,00 грн. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 01 квітня 2021 року у даній справі відкрито спрощене провадження. 05.05.2021 року представник ЛМКП „Львівтеплоенерго - Г. Негря подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що дія рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12.06.2020 року у справі № 462/5276/19 за позовом [PERSON] до ЛМКП „Львівтеплоенерго про стягнення невиплаченої заробітної плати, яким позов задоволено зупинена ухвалою Львівського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ЛМКП „Львівтеплоенерго, фактичного розрахунку по заробітній платі з позивачем не проведено, оскільки дія рішення про стягнення невиплаченої частини заробітної плати зупинена, на даний момент не встановлений факт порушення роботодавцем законодавства про оплату праці стосовно позивача, та не визначено суму, що може підлягати до стягнення з відповідача на користь позивача. Права вимоги про стягнення середнього заробітку у позивача у справі № 462/2027/21 на момент подання позову ще не виникло. Також зазначає, що вимога про стягнення 390\~440 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є необґрунтованою, покликається на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, який полягає в тому, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Вважає, що, враховуючи наведену позицію Верховного Суду, стягнення 390\~440 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у повному обсязі є несправедливим, необґрунтованим. Додає, що незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Саме такі дії можуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні. Вважає, що в даному спорі буде обґрунтованим застосувати принцип співмірності і справедливості. Просить відмовити в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в повному обсязі. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 06.05.2021 року розгляд даної справи вирішено продовжити у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у зв`язку із чим призначено судове засідання для розгляду по суті. 12 травня 2021 року поштовим зв`язком судом отримано відповідь на відзив представника позивача [PERSON] адвоката Прімєрова Н.Г., згідно якого позивач не погоджується із аргументами і запереченнями відповідача, зокрема, зазначає, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2020 року по справі № 462/5276/19 за позовом [PERSON] до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення невиплаченої заробітної плати набрало законної сили 07.08.2020 року та було частково виконано у період з 10 листопада 2020 року по 30 грудня 2020 року, а саме, позивачу виплачено відповідачем частину вищевказаної недорахованої заробітної плати у сумі 180 000,00 грн. Зупинення дії рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2020 року по справі № 462/5276/19 має наслідком зупинення виконання оскарженого рішення до закінчення його перегляду в апеляційному порядку. Однак, станом на даний час (на час подання відповіді на відзив) рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2020 року по справі № 462/5276/19 за позовом [PERSON] до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення невиплаченої заробітної плати не є скасованим та вважається таким, що набрало законної сили. Зазначає, що позивач вважає, що у нього виникло право вимоги щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з відповідача за період з 01.04.2018р. (з дня, наступного після дня звільнення позивача з роботи) по 30.12.2020р. тобто, станом на дату сплати відповідачем на користь позивача частини невиплаченої заробітної плати. Додає, що у випадку, якщо рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2020 року по справі № 462/5276/19 після його перегляду в апеляційному порядку буде залишене без змін і відповідачем буде виплачено позивачу решту суми невиплаченої заробітної плати, то позивач матиме право звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.12.2020 року по дату виплати решти суми невиплаченої заробітної плати. Крім того, для вирішення даної справи не має значення в якому розмірі буде визначена сума, що може підлягати до стягнення з відповідача на користь позивача, оскільки відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач вважає, що в даній справі не підлягає застосуванню постанова Великої палати Верховного Суду від 26.06.2019 р., оскільки його позовні вимоги до відповідача про стягнення недорахованої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати були задоволені судом в повному обсязі, просить врахувати, що відповідач недораховував позивачу заробітну плату систематично протягом 8 років 3 місяців (з 01.01.2010р. по 31.03.2018р.). Представник позивача просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. 13 грудня 2021 року представником позивача адвокатом Прімєровою Н.Г. було подано клопотання про зупинення провадження у справі, в якому зазначила, що Львівським апеляційним судом здійснюється розгляд апеляційної скарги ЛМКП „Львівтеплоенерго на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2020 року у цивільній справі № 462/5276/19 за позовом [PERSON] до ЛМКП „Львівтеплоенерго про стягнення невиплаченої заробітної плати, вирішення якої має значення для розгляду даної справи № 462/2027/21. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2021 року клопотання представника позивача адвоката Прімєрової Н.Г. задоволено, зупинено провадженні у справі № 462/2027/21 за позовом [PERSON] до Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі № 462/5276/19 у справі за позовом [PERSON] до Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго про стягнення невиплаченої заробітної плати, яка перебуває на розгляді Львівського апеляційного суду. 14.09.2022 року представником позивача адвокатом Прімєровою Н. Г. подано до суду клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки постановою Львівського апеляційного суду від 23 серпня 2022 року винесено постанову у цивільній справі № 462/5276/19 за позовом [PERSON] до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення невиплаченої заробітної плати, яка набрала законної сили 23 серпня 2022 року та просила поновити провадження у справі № 462/2027/21 за позовом [PERSON] до Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні . Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 15 вересня 2022 року поновлено провадження у справі № 462/2027/21 за позовом [PERSON] до Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просила позов задоволити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, вказала на несправедливість та необґрунтованість заявленої позивачем суми у розмірі 390\~440 грн, оскільки слід враховувати такі обставини, як розмір недоплаченої суми та істотність цієї частки у порівнянні із розміром середнього заробітку, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Як вбачається із постанови Львівського апеляційного суду від 23.08.2022, згідно проведеного колегією суду розрахунку різниця між виплаченою заробітною платою, і тою, яка мала бути нарахована встановлена у розмірі 151\~564,00 грн, відтак заявлена сума заборгованості у розмірі 390\~440 грн суттєво завищена та порушує принцип співмірності і справедливості при визначенні розміру відшкодування працівнику. Заслухавши учасників справи, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до приписів ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Як встановлено судом, копією трудової книжки позивача стверджується, що позивач з 14 жовтня 1998 року був прийнятий в філію ТЕЦ-2 ЛОКП «Львівтеплоенерго» на роботу електромонтером по обслуговуванню електрообладнання четвертої групи в електроцех в порядку переведення з ТЕЦ-2 ДАЕК «Львівобленерго» згідно наказу № 153-к від 14.10.1998р. Згідно наказу по ЛОКП «Львівтеплоенерго» за № 56 від 03.03.99р. ЛОКП «Львівтеплоенерго» з 03.03.99р. перейменовано на ЛМКП «Львівтеплоенерго». З 01 квітня 1999 року позивач був переведений на ЛМКП «Львівтеплоенерго» електромонтером з обслуговування електроустаткування електростанції 4 гр. електричного цеху згідно наказу № 40-к від 01.04.99р., з 01 липня 2000 року переведений електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (черговим) по 4 розряду електроцеху згідно наказу № 280-к від 25.12.2000р., з 20 вересня 2002 року позивачу присвоєно п`ятий розряд електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування згідно наказу № 311-к від 20.09.2002р., з 23 вересня 2002 року переведений електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування (черговим) 5 розряду дільниці з ремонту та обслуговування електротехнічного устаткування Північної теплоцентралі Шевченківського району теплових мереж згідно наказу № 312-к від 20.09.2002р., 11 грудня 2002 року був звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 426-к від 11.12.2002р. З 12 грудня 2002 року позивач був прийнятий в ТЕЦ ЛМКП «Львівтеплоенерго» електромонтером з обслуговування електроустаткування електростанцій п`ятої групи в електричний цех згідно наказу № 254-к від 12.12.2002р., з 21 листопада 2003 року переведений начальником зміни електричного цеху згідно наказу № 266-к від 21.11.2003р., з 01 вересня 2007 року переведений в Теплоелектроцентраль-1 на посаду начальника зміни електричного цеху згідно наказу № 311-к від 31.08.2007р., з 14 листопада 2008 року переведений на посаду начальника зміни станції Теплоелектроцентралі-1 згідно наказу № 656-к від 14.11.2008р. та 31 березня 2018 року позивача звільнено відповідачем з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 170-к від 30.03.2018 року. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/5276/19 від 12.06.2020 року стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь позивача 376 450 гривень 00 копійок невиплаченої заробітної плати та інфляційних втрат, 1\~000 гривень 00 копійок моральної шкоди. Як встановлено судом із виписки АТ КБ «ПриватБанк» по надходженням по картці/рахунку [PERSON] , відповідачем було здійснено часткову фактичну виплату заборгованості за рішенням суду від 12.06.2020 року у розмірі 180\~000,00 гривень, зокрема: 10.11.2020 року виплачено 25\~000,00 грн., 13.11.2020 року 20\~000,00 грн., 16.11.2020 року 60\~000,00 грн., 18.11.2020 року 30\~000,00 гр., 20.11.2020 року 15\~000,00 грн. та 30.12.2020 року 30\~000,00 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 23.08.2022 року у справі № 462/5276/19 рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати змінено, зменшено розмір стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати та інфляційних втрат з 376\~450 грн. до 360\~816,98 грн, без вирахування податків та інших обов`язкових платежів, в решті рішення суду залишено без змін. Відтак, постановою Львівського апеляційного суду від 23.08.2022 року встановлено факт невиплати своєчасно позивачу належних йому сум заробітної плати. Відповідно до ч. 4 ст. 82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до статті 116\~КЗпП України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За змістом статті 117 КЗпП України (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до ч. 1 ст.\~27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24.12.1999\~року №13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Відповідно із абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно розрахунку середнього заробітку, проведеного позивачем за час затримки виплати при звільненні за період з 01.04.2018 року до 30.12.2020 року, заборгованість становить 390\~440,00 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати позивача, яка становила 567,50 грн. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Таким чином закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Поруч з цим, встановлений\~статтею 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. У вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП. При цьому, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~ст. 117 КЗпП України,\~суд повинен\~враховувати:\~розмір простроченої\~заборгованості роботодавця\~щодо виплати\~працівнику при\~звільненні всіх\~належних сум,\~передбачених на\~день звільнення\~трудовим законодавством,\~колективним договором,\~угодою чи\~трудовим договором; період затримки\~(прострочення)\~виплати такої\~заборгованості,\~а також\~те,\~з чим\~була пов`язана\~тривалість такого\~періоду з\~моменту порушення\~права працівника\~і до\~моменту його\~звернення з\~вимогою про\~стягнення відповідних\~сум;\~ймовірний розмір\~пов`язаних\~із затримкою\~розрахунку при\~звільненні майнових\~втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Як вбачається з відзиву на позовну заяву вказаний розрахунок відповідач не оспорює та не спростовує, власного розрахунку не надає, однак не погоджується з розміром відшкодування середнього заробітку, просить суд, застосувавши принцип співмірності, зменшити його. Відтак, беручи до уваги правові позиції Великої палати прописані у постанові від 26 червня 2019 року, враховуючи у даній справі також такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, зокрема те, що станом на даний час Львівське міське комунальне підприємство „Львівтеплоенерго провело виплату [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати та інфляційних втрат в розмірі 360\~816,98 грн та 1 000,00 грн. моральної шкоди - на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2020 року, з урахуванням змін згідно постанови Львівського апеляційного суду від 23 серпня 2022 року у справі № 462/5276/19, при цьому згідно проведеного Львівським апеляційним судом та наведеного ним в постанові від 23 серпня 2022 року у справі № 462/5276/19 розрахунку заборгованості, сума невиплаченої заробітної плати (графа „різниця між виплаченою і тою, що мала бути нарахована) за спірний період становила 151 564 грн., тому, на переконання суду, розумним і справедливим буде часткове задоволення заявлених позивачем вимог та зменшення суми компенсаційних виплат [PERSON] до 303\~128 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч. 1 та 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із змісту\~ст. 137 ЦПК України\~вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ордера №1066343 на надання правової допомоги від 23.03.2021 р., акта приймання-передачі до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 23.03.2021 року, квитанції до прибуткового касового ордера №12 про сплату коштів від 23.03.2021 р. долучених до матеріалів справи, позивач уклав з адвокатом Н. Г. Прімєрова договір про надання правничої (правової) допомоги та здійснив оплату у розмірі 3000 грн. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 031 грн. сплаченого судового збору та 2 772 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial