Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

В квітні 2020р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, розмір якої станом на 07 квітня 2020р. становив 4398918,00 грн. з яких - 4357840,00 грн. - основний борг (позика), 5358,00 грн. - три проценти річних, 35720,00 грн. - пені, та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 вересня 2019р. між позивачем, як позикодавцем та відповідачем, як позичальником було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальникові, а позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 3908800,00 грн., що є еквівалентом 160000,00 дол. США. Факт передачі коштів відповідачу підтверджується договором позики, який підписаний особисто відповідачем 23 вересня 2019р. Відповідно до договору позики, відповідач мав повернути грошові кошти (позику) не пізніше 23 березня 2020р., проте станом на 07 квітня 2020р. відповідач грошові кошти позивачу не повернув, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020р. відкрито провадження по справі, та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відзив на позов стороною відповідача не подавався. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021р. відмовлено в прийнятті зустрічного позову. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 05 жовтня 2022р. представником позивача до канцелярії суду було подано письмову заяву, в якій останній просив розглянути справу без участі позивача та його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки в судове засідання не повідомив. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 23 вересня 2019р. між позивачем, як позикодавцем та відповідачем, як позичальником було укладено письмовий договір позики (а.с. 5-7). Відповідно до п. 1. договору позики позикодавець передав у власність позичальникові, а позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 3908800,00 грн., що є еквівалентом 160000,00 дол. США за курсом НБУ на день підписання даного договору. Факт передачі грошових коштів підтверджується договором позики, що зазначено в п. 1 договору, підписаного особисто відповідачем, що також було підтверджено відповідачем під час судових засідань. Відповідно до п. 2 договору позики сторони засвідчили, що грошові кошти передані готівкою позивачем відповідачу безпосередньо під час підписання договору позики. Підписанням договору позики відповідач підтвердив факт одержання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі, визначеній в п. 1 договору позики. Відповідно до п. 2.1. договору позики сторони домовились визначити еквівалент позики в іноземній валюті та встановити, що належним виконанням обов`язку відповідача (позичальника) є повернення позики в розмірі еквівалентному 160000,00 дол. США. Сума, що підлягає поверненню у гривнях, визначається за офіційним курсом долара США до гривні встановленим НБУ на день платежу. Відповідно до п. 3 договору позики сторони домовились, зокрема, про те, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 23 березня 2020р. Судом вставнолено, що відповідач грошові кошти (позику) позивачу не повернув, чим порушив умови договору позики. Жодних доказів на підтвердження факту виконання договору позики в частині повернення грошових коштів відповідачем до суду надано не було. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем суми заборгованості за договором позики позивачу судом не встановлено. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно п. 6.1. договору позики якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно повернутих коштів, за кожен день прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом вставнолено, що з 24 березня по 07 квітня 2020р. стороною позивача здійснено нарахування пені та трьох процентів річних. Станом на 07 квітня 2020р. та момент подання позову розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 4398918,00 грн., з яких - 4357840,00 грн. - основний борг (позика), 5358,00 грн. - три проценти річних, 35720,00 грн. - пеня. Таким чином, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач свої зобов`язання за договором позики, укладеним 23 вересня 2019р. не виконав, не повернув взяті в борг у позивача кошти в розмірі 4357840,00 грн. (160000,00 дол. США станом на дату звернення позивача із позовом) у визначений договором позики строк (23 березня 2020р.). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики у розмірі 4398918,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання позову, розмір якого становить 10510,00 грн.

Outcome: approved