Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] батьком дитини - [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) внести до актового запису №866 від 22.06.2022 року про народження дитини [PERSON] , [INFO] зміни та виключити з відомостей як про батька [PERSON] та вказати батьком дитини [PERSON] , змінити прізвище дитини на « [PERSON] », по батькові на « [PERSON] ». В обґрунтування вимог вказано, що позивач та [PERSON] познайомились влітку 2021 року, і між ними по даний момент існують дуже близькі стосунки, фактично сторони проживають однією сім`єю та [INFO] у них народилась спільна дитина - [PERSON] . Шлюб між позивачем та [PERSON] зареєстровано 22.06.2022 року, а тому на підставі ч. 3 ст. 122 Сімейного кодексу України та відсутністю згоди [PERSON] щодо визнання позивача батьком [PERSON] , позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Від представника позивача - адвоката Ясинецької Н.М. надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі та без участі позивача. Представник позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти заочного рішення. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи беї її участі, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судові засідання не з`являвся, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Представник заінтересованої особи подав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23.09.2021 року розірвано (а.с. 12). [INFO] народився [PERSON] , Що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . (а.с. 3). У зв`язку з проходженням позивачем військової служби, що підтверджується військовим квитком останнього, лише 22.06.2022 року між [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було зареєстровано шлюб (а.с. 4, 8-9). 23.06.2022 року позивач та [PERSON] склали спільну заяву компетентним органам і особам, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Н.В., про визнання батьківства [PERSON] , якою позивач визнав себе батьком дитини, а [PERSON] підтвердила, що батьком дитини є саме позивач (а.с. 13). Згідно актового запису про народження №866 від 22.06.2022 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00036232327 від 21.07.2022 року батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [INFO] , матір`ю - [PERSON] , [INFO] (а.с. 32-34). За наслідками ДНК-тесту встановлено, що ймовірність батьківства [PERSON] , [INFO] відносно [PERSON] , [INFO] , складає 99,99997 % (а.с. 42). Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя (ст. 122 СК України). Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У постанові від 16.05.2018 року (справа № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18) Верховний суд висловив позицію, відповідно до якої, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері ч. 1 ст. 135 СК України. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (справа «Калачова проти Російської Федерації», № 3451/05, § 34, рішення від 07.05.2009 року). Пунктами 6, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до підпункту 20 пункту 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно з пунктом 2.16.2 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, за наявності рішення суду щодо оспорювання батьківства або материнства в актовому записі про народження дитини виправляються відомості, про які зазначено в рішенні суду. Згідно положень частини 3 статті 12, статті 80 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог частини 1 статті 76, статті 77, статті 78, частини 6 статті 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги викладене, оскільки дитина [PERSON] народилась до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] відмовився написати заяву про невизнання батьківства щодо дитини, факт батьківства позивача щодо дитини [PERSON] підтверджена рядом доказів: свідоцтвом про народження дитини, заявою про визнання батьківства, результатом ДНК-тесту, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. На підставі викладеного, з метою забезпечення дотримання права неповнолітньої дитини на належне утримання, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 992, 40 грн., тобто по 496, 20 грн з кожного.

Outcome: approved