Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Представник позивача - Мінаков А.А. звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 101508,57 грн. за кредитним договором № Р24.00410.003735670 від 07.03.2018 та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.03.2018 між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» і [PERSON] укладено кредитний договір Р24.00410.003735670, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит. 02.12.2020 між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу № 12/89 у відповідності до умов якого, ПАТ «ІДЕЯ БАНК» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги за плату та на умовах, визначених договором. Згідно з п. 2.2. Договору факторингу права вимоги, які ПАТ «ІДЕЯ БАНК» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед ПАТ «ІДЕЯ БАНК», та визначені в Реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді у день укладання цього договору. Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру Боржників до договору факторингу № 12/89 від 02.12.2020 TOB «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 101508 грн. 57 коп., з яких: 50000 грн. 98 коп. - заборгованість за основним боргом; 2200 грн. 47 коп. - заборгованість за відсотками; 49307 грн. - заборгованість за комісіями. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У зв`язку з порушенням умов договору, [PERSON] має заборгованість у сумі 101508 грн. 57 коп. Ухвалою суду від 06.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 ЦПК України (а.с. 51-52). У судове засідання сторони не з?явилися. Представник позивача Немазай А.Д. надала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с. 71-72). Відповідач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала частково, а саме в частині заборгованості за основним боргом та заборгованістю за відсотками. В частині заборгованості за комісіями просила відмовити (а.с.111). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 07.03.2018 між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № Р24.00410.003735670, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 52500 грн. Згідно з п. 1.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами ( процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості), згідно з умовами цього договору. У п. 1.2. кредитного договору визначено, що банк надає кредит у день підписання договору строком на 60 місяців. Пунктом 1.3. кредитного договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 1.99 % річних від залишкової суми кредиту. Згідно з п. 3.1.3. кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості достроково на вимогу Банку (а.с. 4-6). Вказана інформація підтверджується і паспортом споживчого кредиту, який 07.03.2018 підписаний відповідачем (а.с.7). 02.12.2020 між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 12/89, у відповідності до умов якого, ПАТ «ІДЕЯ БАНК» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняла належні ПАТ «ІДЕЯ БАНК» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. Згідно п. 2.2. Договору факторингу, права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються (передаються ) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього Договору та передається, в день укладання цього договору, Клієнтом Фактору в електронному вигляді ( на СD/USB у форматі .xls) та надсилається засобами корпоративного зв`язку у захищеному паперовому файлі. Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору (а.с.19-21) На виконання умов Договору факторингу №12/89 від 02.12.2020, на адресу відповідача від імені ПАТ «ІДЕЯ БАНК» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором Р24.00410.003735670 від 07.03.2018 до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 18) Відповідно до витягу реєстру боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 12/89 від 02.12.2020 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 101508,57 грн.(а.с. 22). Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Аналогічні положення містить стаття 1082 ЦК України. Отже, за змістом наведених норм права, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. Матеріали справи містять копію повідомлення про підступлення прав вимог за кредитним договором іншій особі, яке було надіслано ТОВ «ФК «ЄАПБ» на адресу відповідача (вих. №004391242 від 24.12.2020) (а.с.18). При цьому, відповідачем не надано доказів, що він сплачував заборгованість за кредитним договором первісному чи новому кредитору, яку він повинен був сплачувати, оскільки неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Оформлюючи відступлення права вимоги (статті 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), сторони цього договору не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов`язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Виходячи із презумпції правомірності правочинів, передбаченої статтею 204 ЦК України, яку відповідач не спростував, суд відхиляє як необґрунтовані його доводи про те, що відступлення права вимоги на користь позивача відбулось з порушенням чинного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором Банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором. Згідно з вимогами ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст.ст. 525 та 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Враховуючи, що відповідач, отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов`язання по їх поверненню і сплаті відсотків за користування грошима не виконав, таким чином, суд, установивши всі обставини, які мають істотне значення для правильно вирішення справи, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме заборгованості за основним боргом у розмірі 50000 грн. 98 коп., а також заборгованості за відсотками у розмірі 2200 грн. 47 коп. Що стосується стягнення заборгованості за комісіями, суд зазначає наступне. Згідно довідки-розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором № Р24.00410.003735670 від 07.03.2018 , станом на 02.12.2020, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями становить 49307,12. (а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредит на споживчі цілі. Згідно з п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до абзацу 3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки і фінансові установи не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Крім того, банки, відповідно до п. 3.4 Правил, зобов`язані в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти, щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо). Аналогічна правова позиція висловлена у висновку Верховного Суду України у справі № 6-1746цс16 від 16.11.2016. За таких обставин, суд вважає, що включення позивачем до розрахунку заборгованості за комісіями є незаконним. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до кредитного договору № Р24.00410.003735670 від 07.03.2018, укладеного між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та відповідачем, паспорту споживого кредиту не передбачена сплата будь-яких комісій. Також, у колонках графіків щомісячних платежів (п.6 кредитного договору) та додатку до папорта споживчого кредиту «комісія за надання кредиту» суми платежів не заповнені. Позивачем, всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України, разом з позовними матеріалами не надано належних доказів на підтвердження обрахунку заборгованості за комісіями. Відтак, суд не може встановити підстави нарахування комісій. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» щодо стягнення заборгованості за комісіями у розмірі 49307, 12 грн. і відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем, необхідно стягнути з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. Так як задоволенню підлягають 51,43% від позовних вимог, то відповідно вказаний відсоток від сплаченого позивачем судового збору ( 2270,00 грн. ) підлягає стягненню на його користь з відповідача у розмірі 1167,46 грн.

Outcome: partial