Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Дніпропетровської філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи», [PERSON] про скасування арешту (заборону відчуження) на рухоме майно, виключення автомобіля з договору застави, покликаючись на те, що 18 серпня 2016 року вона придбала у [PERSON] автомобіль MERCEDES-BENZ S\~ 420, 1999 року випуску, колір - білий, номер кузова [NUMBER] . Автомобіль був придбаний на підставі договору купівлі-продажу № 2641/2016/018746 від 18 серпня 2016 року. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору вартість вищевказаного транспортного засобу становила 55 000 грн., а передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем було здійснено після повної сплати його вартості. Згідно п. 1.2 договору купівлі-продажу транспортного засобу від 18.08.2016 Продавець гарантував, що майно, яке є предметом продажу за цим Договором, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору в суді. Після укладення вказаного договору працівниками сервісного центру № 2641 було перевірено відсутність обтяжень та арештів на транспортному засобі та зареєстрованого право власності [PERSON] . Таким чином, вона є добросовісним набувачем, у якої відсутні будь які невиконані зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк». Однак в подальшому, під час спроби продати належний їй транспортний засіб, вона дізналася від працівників сервісного центру № 2641, що на транспортному засобі наявне обтяження за договором застави. Згідно інформації сервісного центру № 2641 від 06.06.2019 за №31/9/1/705, на час звернення з запитом на транспортному засобі MERCEDES-BENZ S\~ 420 накладено заборону на відчуження на підставі договору застави ZРО0АА00000120 від 06.08.2007, видавник ПАТ КБ «Приватбанк». Позивачка вказує, що вона є добросовісним набувачем, якій не було нічого відомо про договір застави, укладений 06.08.2007 [PERSON] , оскільки після [PERSON] власники даного транспортного засобу неодноразово змінювалися, а під час переходу права власності та реєстрації права власності будь-які обтяження в Єдиному державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо вказаного автомобіля були відсутні. Під час покупки зазначеного транспортного засобу [PERSON] сплачено узгоджену вартість автомобіля на користь [PERSON] . Відсутність обтяжень даного транспортного засобу неодноразово перевірялася працівниками сервісних центрів, які проводили відповідні перевірки під час зміни власників. Так, уже під час перебування вказаного транспортного засобу у власності [PERSON] відповідачі незаконно наклали на нього обтяження, що перешкоджає їй здійснювати своє право власності щодо нього. Позивачка просить скасувати заборону на відчуження транспортного засобу MERCEDES-BENZ S\~ 420, 1999 року випуску, колір - білий, номер кузова [NUMBER] , внесену до Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі договору застави ZРО0АА00000120 від 06.08.2007, видавник ПАТ КБ «Приватбанк»; виключити транспортний засіб MERCEDES-BENZ S\~ 420, 1999 року випуску, колір - білий, номер кузова [NUMBER] з договору застави ZРО0АА00000120 від 06.08.2007, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» подала суду відзив на позовну заяву, у якому вказала, що АТ КБ «Приватбанк» є заставодержателем автомобіля MERCEDES-BENZ S\~ 420, 1999 року випуску, колір - білий, номер кузова [NUMBER] за Договором застави рухомого майна № ZРО0АА00000120 від 06.08.2007, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . АТ КБ «Приватбанк» не надавав згоди на відчуження вказаного автомобіля. Позивач не надала жодного доказу звернення до Банку з приводу вказаних правовідносин. На даний час є цілком незрозумілим, як позивач стала власником спірного автомобіля. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Дніпропетровської філії надіслав суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги заперечує в частині, що стосуються даного підприємства. Філією ДП «НАІС» внесено в Державний реєстр запис за № 16355405 від 06.07.2017, на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк», з додержанням встановленого законодавством порядку внесення відомостей в Державний реєстр та в межах повноважень, визначених законодавством, що не спростовується позивачем. При здійсненні державної реєстрації обтяжень рухомого майна реєстратор Державного реєстру виконує суто механічну функцію по внесенню/виключенню до/з Державного реєстру відомостей про обтяження майна на підставах, передбачених чинним законодавством України. При цьому, реєстратор не уповноважений на прийняття владних управлінських рішень щодо накладення чи припинення обтяжень та на здійснення правової оцінки відомостей, що містяться у заявах. Таким чином, припинення приватного обтяження з об`єкта рухомого майна знаходиться поза межами компетенції ДП «НАІС» та його регіональних філій. Позивач в судове засідання не з`явилася, вказавши у прохальній частині позовної заяви про розгляд справи без її участі. Представник відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» не прибула у судове засідання, подавши відзив на позовну заяву. Представник відповідача - Дніпропетровської філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» не прибув у судове засідання, подавши відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про дату та час судового засідання. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить\~ до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18 серпня 2016 року [PERSON] придбала у [PERSON] автомобіль MERCEDES-BENZ S\~ 420, 1999 року випуску, колір - білий, номер кузова [NUMBER] , на підставі договору купівлі-продажу № 2641/2016/018746 від 18 серпня 2016 року (а.с. 17-18). Відповідно до п. 3 вказаного Договору, вартість вищевказаного транспортного засобу становила 55 000 грн. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної сплати його вартості. Згідно п. 1.2 договору купівлі-продажу транспортного засобу від 18.08.2016 Продавець гарантував, що майно, яке є предметом продажу за цим Договором, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору в суді. Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] є власником транспортного засобу MERCEDES-BENZ S-420, реєстраційний номер [NUMBER] , 1999 року випуску, колір - білий, номер кузова [NUMBER] (а.с. 6-7). З відповіді на запит адвоката, наданої Регіональним сервісним центром № 2641 в Івано-Франківській області від 06.06.2019 № 31/9/1/705 вбачається, що на час звернення з запитом на транспортному засобі MERCEDES-BENZ S\~ 420 накладено заборону на відчуження на підставі договору застави ZРО0АА00000120 від 06.08.2007, видавник ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 8). Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна наявна інформація про те, що 06.07.2017 о 16:05:32 за № 16355405 реєстратором Тісенковою Євгенією Леонідівною Дніпропетровської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи», на підставі договору застави ZРО0АА00000120 від 06.08.2007, видавник ПАТ КБ «Привапгбанк», боржник [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , накладено відповідну заборону відчуження (а.с. 9). У відповіді АТ КБ «Приватбанк», наданій на звернення позивачки щодо зняття обтяження на спірний автомобіль повідомлено, що підстав для зняття обтяження Банк не має та рекомендовано звернутися в ОВС (а.с. 16). Відповідно до статті 4 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Статтею 11 Цивільного кодексу України\~ визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 576 Цивільного кодексу України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 577 Цивільного кодексу України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до статті 42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" до Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. За змістом п. 2 Порядку ведення державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830, державний реєстр обтяжень рухомого майна - єдина комп`ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. Пункт 4 Порядку визначає, що державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ст.ст. 3, 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Обтяження поділяються на публічні та приватні, які можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов`язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем. Отже, обтяження спірного транспортного засобу, зареєстроване востаннє 06.07.2017 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за договором застави є забезпечувальним. Як зазначено у статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. При цьому, згідно зі ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Така правова позиція узгоджується з рішенням Верховного Суду у справі № 761/3615/19, провадження\~ 61-20681св19 від 05 лютого 2020 року де зазначено: «Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень». Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду: від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17 і від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18. Судом встановлено, що [PERSON] придбала спірний автомобіль за платним договором купівлі-продажу транспортного засобу 18.08.2016 та на час реєстрації права власності на даний автомобіль будь-які обтяження були відсутні. З урахуванням вищенаведеного, встановивши, що на час придбання позивачем спірного автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про його обтяження, суд вважає, що позивачка є добросовісним набувачем транспортного засобу, а тому, відповідно до статті 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Нормами ч.с. 1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Такі правові регулювання містяться і в ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Таким чином, враховуючи характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, суд приходить до висновку, що накладене обтяження обмежує позивачку у праві володіння, користування та розпорядження, що призвело до того, що позивачка позбавлена можливості належним чином розпоряджатися своїм правом на майно. Відтак, враховуючи зазначені позивачем обставини та надані нею докази в обґрунтування позову в їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved