Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Позивач ФОП- [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 07.12.2019 між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди складського боксу № 9/17, відповідно до якого орендодавець передав у платне користування орендарю складський бокс № [NUMBER] , який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.2 п.п. 2.2., 2.3. договору від 07.12.2019, орендар повинен вносити орендну плату до 5-го числа поточного місяця, на розрахунковий рахунок Орендодавця у розмірі 1350,00грн. Пунктом 3.4. договору встановлено, що орендар зобов`язаний передати складський бокс орендодавцю по закінченню дії Договору, тобто 06.05.2020. Однак, в порушенні зазначених умов, до теперішнього часу складський бокс орендодавцю не повернуто. Свої зобов`язання за договором оренди відповідач належним чином не виконав, станом на 06.05.2020 відповідач має заборгованість по орендній платі в розмірі 5400,00грн. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі в розмірі 5400,00грн, неустойку в розмірі 48600,00грн, стягнути 3 % річних нарахованих за період з 07.02.2020 по 17.11.2021 в розмірі 288,09грн; стягнути інфляційні нарахування за період з 07.02.2020 по 17.11.2021 в розмірі 738,73грн. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2021, цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28.01.2022, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 01.08.2022 до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] відповідного до якого зазначив, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що тепер має право на стягнення неустойки у розмірі подвійної плати відповідно до вимог ч. 2 ст. 785 ЦК України. Відповідач вважає, що ця вимога незаконна та не підлягає задоволенню, оскільки позивач як наймодавець не направляв відповідачу заперечень щодо продовження строку договору, тому договір автоматично пролонгувався та діє до цього часу. Жодних судових рішень щодо розірвання договору оренди також немає. Позивач зазначає, що направляв вимогу про усунення порушень умов договору оренди. Однак, в матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання відповідачем вищезазначеної вимоги. У зв`язку з викладеним відповідач просить суд відмовити в задоволенні вимоги щодо стягнення неустойки. Позивач ФОП - [PERSON] та його представник- адвокат Лоба А.М., в судові засідання не з`явились, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, підтримують позовні вимоги та просять суд задовольнити, посилаючись на обставити які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, до суду надійшов відзив відповідно до якого зазначено, що заперечує проти позовних вимог, посилаючись на обставини які викладені у відзиві. До суду надходили клопотання від [PERSON] про відкладення розгляду справи, оскільки відповідач з 24 лютого 2022 року бере участь в обороні України, перебуваючи у територіальній обороні Феодосіївської громади. Однак, суд зауважує, що судом попередні клопотання приймалися та оголошувалась перерва, з розрахунком, що відповідачем будуть надані докази на зазначені обставини в клопотаннях про перерву. Проте, як до попередніх так і до останнього клопотання від 15.08.2022 не долучені належні та допустимі докази, які підтверджують викладені обставини, а саме, що відповідач на момент судового засідання знаходиться в лавах ЗСУ чи територіальній обороні та не має змоги бути присутнім в судовому засіданні, а отже клопотання про відкладення розгляду справу необґрунтоване та не може бути задоволено судом. До того ж, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається, відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 07.12.2019 між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди складського боксу № 9/17. Пунктом 1.1. договору від 07.12.2019 визначено, що орендодавець передав у платне користування орендарю складський бокс № [NUMBER] , що знаходиться на третьому поверсі за адресою: [ADDRESS] , для тимчасового зберігання речей згідно умов цього Договору. Пунктами 2 та 2.2., 2.3. договору від 07.12.2019, орендар повинен вносити орендну плату до 5-го числа поточного місяця, на розрахунковий рахунок Орендодавця у розмірі 1350,00грн. Пунктом 3.4. договору від 07.12.2019 встановлено, що орендар зобов`язаний передати складський бокс орендодавцю по закінченню дії Договору, тобто 06.05.2020. Пунктом 5.1. договору від 07.12.2019 встановлено, що за невиконання або неналежно виконання прийнятих на себе зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Пунктом 6.3. договору від 07.12.2019 встановлено, якщо неможливо досягнути згоди, спори розглядаються в суді у відповідності до чинного законодавства України. Пунктом 6.5. договору від 07.12.2019 встановлено, що закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Згідно із ч.1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Частиною першою статті 762 ЦК України визначено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. Фізична особа-підприємець [PERSON] виконав умови договору оренди складського боксу № 9/17 від 07.12.2019 у повному обсязі та передав відповідачу в тимчасове оплатне користування складський бокс, що підтверджується договором оренди. Однак відповідач всупереч умов договору оренди свої зобов`язання за договором не виконав, а саме: по закінченню дії договору (визначений п. 3.2. договору оренди до 06.05.2020) та до теперішнього часу не повернув складський бокс орендодавцю, та має заборгованість по орендній платі в розмірі 5400,00грн. Також, договором оренди складського боксу № 9/17 від 07.12.2019 визначено, що орендар у разі прострочення внесення орендної плати сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення виконання. Отже, відповідач має заборгованість в розмірі 54000,00грн, з яких: заборгованість за оренду складського боксу на підставі договору від 07.12.2019 в розмірі 5400,00грн та неустойка (пеня) з врахуванням положень ч.2 ст. 785 ЦК України в розмірі 48600,00грн ( 1350,00грн х 2 х 18 місяців). Відповідач [PERSON] у відзиві зазначає, що заперечує проти вимого щодо стягнення неустойки відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, оскільки позивач як наймодавець не направляв відповідачу заперечень щодо продовження строку договору, тому договір автоматично пролонгувався та діє до цього часу. Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно із ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Відповідно до частини першої статті 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється. Статтею 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Судом установлено, що умовами договору передбачено, що він припиняється по закінченню строку, на який він був укладений, що визначено в пункті 3.4. договору оренди складського боксу № 9/17 від 07.12.2019, а саме: по закінченню терміну оренди орендар передає орендареві Бокс, факт передачі оформляється відповідним Актом повернення боксу. 11.01.2021 позивачем було направлено поштовим зв`язком « [INFO] » на адресу відповідача ( [ADDRESS] та [ADDRESS] ) про усунення порушень умов договору оренди, що підтверджується квитанціями та повідомленнями поштового зв`язку «Укрпошта», які повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Отже, суд критично ставиться до заперечень відповідача про стягнення неустойки відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, оскільки мало місце заперечення орендодавця проти продовження строку дії договору оренди, договір не був продовжений автоматично і припинив свою дію. Стаття 509 ЦК України регламентує, що зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. До того ж суд вважає, що у випадку відсутності зазначення в договорі розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме ст. 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, відповідачем порушене зобов`язання перед позивачем за договором оренди складського боксу № 9/17 від 07.12.2019, то за ним обліковується заборгованість у розмірі 55026,82грн, з яких: заборгованість за оренду складського боксу на підставі договору від 07.12.2019 в розмірі 5400,00грн, неустойка (пеня) з врахуванням положень ч.2 ст. 785 ЦК України в розмірі 48600,00гнр, 3 % річних нарахованих за період з 07.02.2020 по 17.11.2021 в розмірі 288,09грн; інфляційні нарахування за період з 07.02.2020 по 17.11.2021 в розмірі 738,73грн. Відповідачем вказаний розрахунок жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження належного виконання договору оренди з боку відповідача суду надано не було. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором оренди не виконав, тому суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення в повному обсязі. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908грн, відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved