Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

15 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та пені. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року вирішено питання про заочний розгляд. Позивач у своєму позові, з урахуванням уточнених позовних вимог, посилався на те, що 25 липня 2022 року він надав відповідачеві [PERSON] 1 300 доларів США у борг, про що було складено відповідну розписку та укладено договір позики, строком до 08 серпня 2022 року. Свої зобов`язання щодо надання грошових коштів позивач виконав у повному обсязі, а відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми боргу виконано не було. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 1 300 доларів США, пеню у розмірі 1\~456 доларів США, а всього 2\~756 доларів США, що еквівалентно 100\~786 грн. 92 коп., а також судові витрати у розмірі 1007 грн. 87 коп. Позивач у своїй заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки та договору позики грошових коштів від 25 липня 2022 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 1 300 доларів США, і зобов`язався їх повернути у строк до 08 серпня 2022 року (а.с. 5, 6). Розписка була написана власноруч відповідачем. На підставі ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Абз. 1 ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Згідно із договором позики розпискою від 25 липня 2022 року [PERSON] взяв у позивача грошові кошти та зобов`язався повернути у строк до 08 серпня 2022 року, але до теперішнього часу відповідачем борг повернуто не було. Пунктом 4.2 договору позики від 25 липня 2022 року встановлено, що у разі порушення позичальником строку повернення позики, боржник сплачує позикодавцеві пеню у розмірі 2 % від суми неповерненої позики за кожен день прострочення до повного виконання зобов`язань. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частинами 1,\~2\~ст.\~551\~ЦК України\~встановлено,\~що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У позовних вимогах [PERSON] просить стягнути з відповідача 1\~456 доларів США. штрафних санкцій, при цьому розмір основного зобов`язання за договором позики становить 1\~300 доларів США, тобто сума штрафних санкцій перевищує розмір грошового зобов`язання. Згідно з\~Рішенням Конституційного\~Суду України\~№ 7-рп/2013\~від 11\~липня 2013\~року вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627\~Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Захист від зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 3, 509 ЦК України, виходячи із засад справедливості, добросовісності і розумності, суд приходить до висновку про зменшення розміру суми штрафних санкцій до 600 доларів США. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 25 липня 2022 року у розмірі 1 300 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу, встановленому НБУ на 21 вересня 2022 року (1 долар США = 36 грн. 57 коп.), становить 47\~541 грн., а також пені за період з 09 серпня 2022 року по 03 жовтня 2022 року у розмірі 600 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу, встановленому НБУ на 21 вересня 2022 року (1 долар США = 36 грн. 57 коп.), становить 21 942 грн. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 694 грн. 83 коп. (69\~483 грн. * 1 007 грн. 87 коп.: 100\~786 грн. 92 коп. = 694 грн. 83 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial