Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

Фізична особа - підприємець [PERSON] (юридична адреса: [ADDRESS] ), в інтересах якого діє адвокат Литвин Ростислав Миколайович, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , жителя [ADDRESS] , та просить стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 2000,00 грн.; витрати по сплаченому судовому збору у розмірі 908,00 грн., та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 8348,60 грн. В обґрунтування позову представник вказує на те, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №4850190-02-09-01 від 05.01.2018 року, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номер [NUMBER] . У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 09.05.2019 року о 15 год.45 хв. в м. Городенка, Івано-Франківської області по вул. Станіславській мала місце дорожньо-траспортна пригода за участю транспортного засобу Mersedes-Benz 60, державний реєстраційний номер [NUMBER] - під керуванням [PERSON] , та автомобіля Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номер [NUMBER] - під керуванням [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-траспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується Постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2019 року по справі №342/546/19. Відповідно до Постанови Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2019 року по справі №342/546/19, відповідач 09.05.2019 року о 15 год. 45 хв. по вул. Станіславській, в м.Городенка Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом марки Mersedes-Benz 60, державний реєстраційний номер [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення із автомобілем марки Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] . В результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями гр. [PERSON] порушив вимоги п.13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. В судовому засіданні [PERSON] вину у вчиненні правопорушення визнав, підтвердив обставини вчинення порушення. Суд визнав [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Довірена особа потерпілої сторони від вищевказаної ДТП - [PERSON] (водій автомобіля Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номер [NUMBER] ) звернулася до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 10.05.2019 було здійснено огляд автомобіля Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номер [NUMBER] та складено акт (протокол) огляду транспортного засобу - заява на виплату. Згідно рахунку- фактури №ИФ-0006932 від 16 травня 2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номер [NUMBER] склала 36 018,00 грн. Факт ДТП 09.05.2019 року був визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом №05436-02 від 20.05.2019 року. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору №4850190-02-09-01 від 05.01.2018 року, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування (через автосервіс) на користь потерпілої особи у сумі 36018,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням про оплату страхового відшкодування №12442 від 20 травня 2019 року. Згідно страхового акту №05436-02 від 20.05.2019 сума страхового відшкодування в розмірі понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 36018,00 грн. Транспортний засіб, яким керував відповідач, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АМ/8462184 на момент ДТП 09.05.2019 року в ПрАТ «СК «Еталон». ПрАТ «СК «Еталон» визнало факт страхової події від 09.05.2019 року та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу №АМ/8462184 розрахованою з врахуванням розміру франшизи (2000,00 грн.) у розмірі: 34018,00 грн. Згідно ст.9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Таким чином, сума франшизи в розмірі 2000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача для повного відшкодування завданої шкоди. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 20 травня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду, заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 09.05.2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми страхового відшкодування в розмірі франшизи, а саме 2000,00 грн. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та розмір. З вищенаведеного вбачається те, що в розумінні статтей Цивільного кодексу України, Закону України «Про стахування», у відповідача виникло зобов`язання перед ПрАТ «СК « ВУСО» відшкодувати завдані збитки в порядку регресу в розмірі франшизи, а саме: 2000,00 грн. Щодо відступлення права вимоги представник позивача зазначає, що 07.09.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (новий кредитор) укладено договір №07/09/2020 про відступлення права вимоги від 07 вересня 2020 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №4850190-02-09-01 від 05.01.2018 року. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. З метою досудового врегулювання спору, 06.10.2020 року відповідачу було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу (рекомендований лист №0102120947890, який був вручений особисто 10.10.2020 року). Проте, відповідач проігнорував дану вимогу та не почав проводити ніяких платежів позивачу. В зв`язку з тим, що відповідач не погашає заборгованості в добровільному порядку, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України. Крім того, у позовній заяві представник просить стягнути з відповідача витрати щодо надання правової допомоги позивачу в розмірі 8348,60 грн. та витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 908,00 грн. Обгрунтовуючи заявлені вимоги вказує на те, що 02.02.2021 між ФОП « [PERSON] » з одного боку та адвокатом Литвин Р.М., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 27.12.2019 №8610/10, був укладений договір №08 про надання правової (правничої) допомоги від 02.02.2021 року. Попередній розмір судових витрат становить - 9 256 грн.60 коп. (908,00 грн., що являє собою судовий збір сплачений за подання даної позовної заяви, а також витрати у розмірі 8 348, 60 грн. на оплату правової (правничої) допомоги №08 та актом приймання - передачі правової (правничої) допомоги №1 від 02 лютого 2021 року. Інші додаткові витрати, які очікує понести позивач, будуть залежати від кількості судових засідань, а також від обсягу вчинення інших процесуальних дій в яких прийматиме участь адвокат позивача, які пов`язані з розглядом судової справи. У зв`язку з викладеним, просить позовні вимоги задовольнити. За даними реєстру територіальної громади відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований по [ADDRESS] , що стверджується повідомленням Городенківської міської ради Івано-Франківської області від 10.11.2021 №3742. Ухвалою від 12.11.2021 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Візінський В.В. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач [PERSON] вважає, що позовні вимоги позивача являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими, такими, що не основуються на нормах чинного законодавства, та не підлягають задоволенню з огляду на таке. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора у переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існувала на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом мати статус страховика та надавати страхові послуги, оскільки такі надаються лише юридичними особами, які спеціально створені для здійснення страхової діяльності та одержали встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Як вбачається з обставин справи, з укладенням договору про відступлення права вимоги за договором, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, який є юридичною особою, спеціально створеною для здійснення страхової діяльності та такою, що одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності - ПрАТ «СК «ВУСО» на фізичну особу - підприємця [PERSON] , який в силу Закону не є страховиком і не може надавати страхові послуги згідно з наведеними нормами права. Отже, відступлення права вимоги за договором страхування на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3 ст.512 та ст.979 ЦК України, оскільки для зобов`язання які виникли на підставі договору страхування, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, страховик - юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Таким чином, висновки позивача, що він на підставі договору відступлення права вимоги набув права кредитора і має право на відшкодування страхової виплати з відповідача порядку регресу не ґрунтуються на законодавстві. Як наслідок, фізична особа-підприємець [PERSON] не є юридичною особою яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на страхові послуги (страхова організація) і не може мати статус страховика. Щодо належного повідомлення відповідача про відступлення права вимоги вказує на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У свою чергу, згідно ч.2 ст.518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Відповідач стверджує, що жодного повідомлення ні від ПрАТ «ВУСО» ні від позивача щодо відступлення права вимоги не отримував. В матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про отримання відповідачем повідомлення про відступлення права вимоги. При цьому, звертає увагу суду, що у позовній заяві зазначається, що відповідачу направлялися тільки вимога про погашення боргу. Вказує, що попередній розрахунок судових витрат відповідача складається із витрат на правову допомогу орієнтовано 9000,00грн. Представником позивача подано відповідь на відзив у якому представник зазначив, що позивачу надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, в якому останній вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та безпідставними з наступних підстав: 1) позов є необґрунтованим та безпідставним; 2) неповідомлення відповідача про відступлення права вимоги. Відтак, позивач вбачає необхідність подання додаткових пояснень на спростування доводів представника відповідача. Порушення відповідачем Правил дорожнього руху при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, знаходиться у причинному зв`язку із завданням шкоди, проте нести відповідальність за завдану матеріальну шкоду, у розмірі франшизи, що передбачена договором страхування, який же він укладав останній відмовляється, цим самим порушуючи умови Полісу №№АМ/8462184. Згідно постанови Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2019 року по справі №342/546/19 судом встановлено факт порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України та визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Правопорушення та вина відповідача судом раніше вже встановлена та повністю доведена у постанові Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2019 по справі №342/546/19 та доказуванню не підлягає. На виконання умов договору страхування, на підставі повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку, заяви на виплату страхового відшкодування, страхового акту №05436-02 від 20.05.2019 року, ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило відшкодування завданих збитків на користь потерпілої особи (через автосервіс, де відбувався відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля) у сумі 36 018,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування №12442 від 20 травня 2019 року. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (ч.1ст.12 ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). З огляду на вищевикладене, Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8462184 передбачена франшиза у розмірі 2000,00 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача, оскільки страхове відшкодування за завдану ним шкоду було розраховане та виплачене саме з вирахуванням розміру франшизи (2000,00 грн.), яку згідно умов Полісу повинен компенсувати страхувальник. Позивач хоче зауважити, що франшиза є частиною можливої шкоди, що може бути заподіяна майновим інтересам страхувальника, яка залишається на відповідальності самого страхувальника і не підлягає відшкодуванню страховиком. Через те, що розмір франшизи означає частину збитку, який не відшкодовується страховиком, її конкретне значення визначається в договорі страхування на підставі згоди сторін. Франшиза звичайно встановлюється в абсолютній величині або у відсотках від страхової суми. Безумовна франшиза означає, що страховий збиток за будь-яких умов завжди відшкодовується за відрахуванням встановленого відсотка франшизи. Якщо розмір збитку менше безумовної франшизи, страхова виплата не здійснюється. Ствердження представник відповідача про безпідставність позовних вимог є необґрунтованим. Страховик відповідача ПрАТ «СК «Еталон» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу №АМ/8462184 з вирахуванням розміру франшизи 2000,00 грн., цим самим виконавши свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов передбачених Полісом №АМ/8462184. Отже, на підставі вищевказаного франшиза за Полісом №АМ/8462184повинна бути відшкодована відповідачем. За договором № 07/09/2020 від 07.09.2020 про відступлення права вимоги новий кредитор - ФОП [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №4850190-02-09-01 від 05.01.2018. Враховуючи вказане, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. На спростування позиції представника відповідача про неповідомлення відповідача про відступлення права вимоги позивач зазначає, що хоча обов`язковість повідомлення про відступлення права вимоги у даному випадку не передбачена чинним законодавством, позивачем все ж було здійснено повідомлення відповідача про відступлення права вимоги відповідним листом, який був направлений на його адресу разом із актом (вимогою) №05436-02 від 16.09.2020 року, що підтверджується відповідним реєстром відправлення відділення поштового зв`язку Укрпошти який був долучений до позовної заяви. Необґрунтованим є також твердження відповідача про те, що ПрАТ «СК «ВУСО» відступило право вимоги без правових підстав. Набуття новим кредитором - ФОП [PERSON] за договором відступлення права вимоги №07/09/2020 від 07.09.2020 року прав вимоги не суперечить ознакам та змісту договору цесії. Чинне законодавство не передбачає наявність ліцензії для отримання компенсації завданих збитків, яке прямо передбачене ст..22 ЦК України. Представник відповідача ототожнює поняття права відступлення з кредитними правовідносинами, поняття фізичної особи-підприємця зі страховою компанією, поняття цесія з факторингом, також помиляється щодо визначення правової природи права відступлення вимоги та невірно тлумачить норми цивільного законодавства. Відповідно до судової практики, судами визначено, що відступлення права вимоги « за номінальною вартістю» свідчить про те, що покупець не отримує винагороди за таке відступлення, що свідчить про відсутність ознак фінансування. Фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом мати статус страховика та надавати страхові послуги, оскільки такі надаються лише юридичними особами, які спеціально створені для здійснення страхової діяльності та одержали у встановленому ліцензію на здійснення страхової діяльності. З укладенням договору про відступлення права вимоги за договором, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, який є юридичною особою, спеціально створеною для здійснення страхової діяльності та такою, що одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності - ПрАТ «СК «ВУСО», на фізичну особу-підприємця [PERSON] , який в силу Закону не є страховиком і не може надати страхові послуги згідно з нормами права, при цьому позивач не надає страхові послуги, а тільки стягує зобов`язання з винної особи. ФОП [PERSON] отримав право вимоги про відшкодування збитків у порядку регресу у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №4850190-02-09-01 від 05.01.2018 у розмірі 2000,00 грн. Позивач у цій справі просить стягнути з відповідача ту заборгованість за договором страхування, яка була нарахована первісним кредитором. Отже, ФОП [PERSON] є особою, якій належить право вимоги про стягнення збитків в порядку регресу до [PERSON] та має право звернення до суду з даною вимогою, тобто є належним позивачем у справі. Щодо розрахунку судових витрат відповідача, то позивач повністю заперечує проти заявленого попереднього розрахунку судових витрат, оскільки вважає їх необґрунтованими так як на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та її відшкодування представником відповідача не надано жодних належних доказів, а лише зазначена сума у розмірі 9000,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні 04.07.2022 заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В подальшому подав заяву, в якій просив розгляд даної справи завершувати без участі позивача та його представника. Представник відповідача у судовому засіданні 04.07.2022 заперечив у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В подальшому подав заяву, в якій просив розгляд даної справи завершуватибез його участі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасник справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вислухавши у судовому засіданні 04.07.2022 доводи представників сторін, дослідивши та перевіривши усі докази в їх сукупності, встановивши такі факти та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №4850190-02-09-01 від 05.01.2018 року, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номер [NUMBER] . У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 09.05.2019 року о 15 год.45 хв. в м. Городенка, Івано-Франківської області по вул. Станіславській мала місце дорожньо-траспортна пригода за участю транспортного засобу Mersede-Benz 60, державний реєстраційний номер [NUMBER] - під керуванням [PERSON] , та автомобіля Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номер [NUMBER] - під керуванням [PERSON] . Відповідно до Постанови Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2019 року по справі №342/546/19, [PERSON] 09.05.2019 року о 15 год. 45 хв. по вул. Станіславській, в м.Городенка Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом марки Mersede-Benz 60, державний реєстраційний номер [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення із автомобілем марки Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] . В результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями гр. [PERSON] порушив вимоги п.13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2019 року по справі №342/546/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних доходів громадян, що становить 340 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудні 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Доказів про те, що відносно іншого водія - [PERSON] складався протокол про вчинення адміністративного правопорушення, чи порушення ним Правил дорожнього руху України матеріали справи не містять, таких суду не надано. Довірена особа потерпілої сторони від вищевказаної ДТП - [PERSON] (водій автомобіля Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номер [NUMBER] ) звернулася до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 10.05.2019 було здійснено огляд автомобіля Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номер [NUMBER] та складено акт (протокол) огляду транспортного засобу - заява на виплату в якому вказано, описано пошкодження ТЗ та вказано, що пошкодження отримані при обставинах від 09.05.2015 року. Згідно рахунку - фактури №ИФ-0006932 від 16 травня 2019 року та акту виконаних робіт №ИФ-0000819 від 29 травня 2019, складених ТзОВ «Богдан-Авто Івано-Франківськ» вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номер [NUMBER] склала 36 018,00 грн. Факт ДТП 09.05.2019 року був визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом №05436-02 від 20.05.2019 року до договору страхування наземного транспорту №4850190-02-09-01 від 05.01.2018. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору №4850190-02-09-01 від 05.01.2018 року, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування (через автосервіс) на користь потерпілої особи у сумі 36018,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням про оплату страхового відшкодування №12442.txt від 20 травня 2019 року. Згідно страхового акту №05436-02 від 20.05.2019 сума страхового відшкодування в розмірі 36018,00 грн. перерахована на рахунок СТО, де проводився ремонт пошкодженого автомобіля Hyundai Santa Fe, державний реєстраційний номер [NUMBER] - ТОВ «Богдан-Авто Івано-Франківськ». Таким чином, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 36018,00 грн. Транспортний засіб марки Mersedes-Benz 60, державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував відповідач - [PERSON] , був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АМ/8462184 на момент ДТП 09.05.2019 року в ПрАТ «СК «Еталон». Як встановлено із відповіді ПрАТ «СК «Еталон» №01-04-16565 від 17.08.2021 ПрАТ «СК «Еталон» розглянувши запит від 16.08.2021 щодо надання документів та інформації відносно страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, що сталось 09.05.2019, за участю транспортного засобу Mersedes-Benz 60, державний реєстраційний номер [NUMBER] , забезпеченого за полісом №АМ/8462184 повідомило про те, що страхове відшкодування за згаданим вище страховим випадком було виплачено 24.09.2020 року в сумі 34018,00 грн. відповідно до рішення суду по справі №910/6949/20 разом зі сплатою судового збору в сумі 2102,00 грн. ПрАТ «СК «Еталон» визнало факт страхової події від 09.05.2019 року та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу №АМ/8462184 розрахованою з вирахуванням розміру франшизи (2000,00 грн.) у розмірі: 34018,00 грн., що також підтверджується платіжним дорученням №3947 від 24.09.2020. Тобто, різниця між понесеним розміром витрат ПрАТ «СК «ВУСО» за умовами укладеного договору страхування та частковою сплатою понесених витрат ПрАТ «СК «Еталон» складає 2000,00 грн. Частиною 1 ст. 15 ЦК України установлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 3 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров?ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 5 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що об?єктом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов?язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров?ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи. Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов?язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов?язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв?язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв?язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі№ 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов?язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов?язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов?язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно зі ст.12 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 цього Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. 07.09.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (новий кредитор) укладено договір №07/09/2020 про відступлення права вимоги від 07 вересня 2020 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Згідно Додатку №1 до вказаного Договору, в тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №4850190-02-09-01 від 05.01.2018 року. Відповідача [PERSON] було повідомлено про відступлення права вимоги позивачу повідомленням про відступлення права вимоги №05436-02 від 16.09.2020, яке було направлено на адресу відповідача разом із Актом (вимогою) №05436-02 від 16.09.2020, що підтверджується відповідним реєстром відправлення відділення поштового зв`язку Укрпошти. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов?язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов?язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредиторау зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. З метою досудового врегулювання спору, 06.10.2020 року відповідачу було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу (рекомендований лист №0102120947890, який був вручений особисто 10.10.2020 року). Проте, відповідач вимогу позивача не виконав, збитки не відшкодував. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, визнаються учасниками справи, а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, а в суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи викладене вище, виплату страховиком страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, яка мала місце з вини відповідача, відступлення ним права вимоги позивачу, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги ФОП [PERSON] до [PERSON] в частині відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 2000,00 грн. підлягають задоволенню. При цьому доводи представника відповідача, викладені у запереченні, не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленому в судовому засіданні обставинами підтвердженими належними доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. При зверненні до суду з позовною заявою, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 8348,60 грн. Відповідно до договору № 08 про надання правової (правничої) допомоги від 02 лютого 2021 року, укладеного між адвокатом Литвин Р.М. (адвокат/виконавець) та ФОП [PERSON] (клієнт), останній доручив, а адвокат прийняв на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Правова допомога полягає в представництві та захисті інтересів клієнта у всіх установах та в судах всіх інстанцій України. Умовами додаткової угоди № 1 від 02 лютого 2021 року акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги № 08 від 02 лютого 2021 року, передбачено, що за надання правової допомоги клієнту у спорі про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] збитків в порядку регресу за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу №4850190-02-09-01 від 05.01.2018, клієнт оплачує адвокату вартість його послуг за 1 годину роботи - в розмірі прожиткового мінімуму на одну працездатну особу на місяць відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", що становить 2197,00 грн. за наступні надані ним послуги, а саме: - вивчення матеріалів страхової (регресної) справи, формування правової позиції - 3 години з розрахунку 2197,00 грн. х 40 % = 2636,40 грн.; - підготовку та відправлення адвокатських запитів - 1 год., 2197,00 грн. х 40 % = 878,80 грн.; - підготовка позовної заяви про відшкодування шкоди в порядку регресу спричиненої [PERSON] до Городенківського районного суду Івано-Франківської області - 2 год., 2197,00 грн. х 40 % = 1757,60 грн.; - підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову до суду - 0,5 год., 2197,00 грн. х 40 % = 439,40 грн.; - підготовка заяв в межах провадження у справі в суді - 0,5 год., 2197,00 грн. х 40 % = 439,40 грн.; - представництво інтересів позивача у суді - 1 год, 2197,00 грн. З вищезазначеної додаткової угоди № 1 від 02 лютого 2021 року видно, що адвокатом надано клієнту правову допомогу на загальну суму 8348,60 грн. Статус [PERSON] , як адвоката, підтверджується свідоцтвом на право заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8610/10 від 27.12.2019 року та посвідченням адвоката. За квитанцією до прибуткового касового ордера від 02 лютого 2021 року ФОП [PERSON] проведено оплату послуг за надання правової допомоги адвокату Литвин Р.М. згідно договору №08 про надання правової (правничої) допомоги від 02 лютого 2021 року) та акту № 1 приймання передачі наданих послуг від 02 лютого 2021 року в розмірі 8348,60 грн. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 за N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приймає до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. З наданого представником відповідача акту виконаних робіт видно, що загальна їх вартість складає 8 348 грн. 60 коп. Отже, витрати відповідача на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та підтверджуються належними і допустимим доказами. Досліджуючи питання щодо співмірності розміру таких витрат із реальними адвокатськими послугами, наданими відповідачу у цій справі, суд зазначає таке. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд враховує, що ціна позову у даній справі складає 2000 грн., а вимога щодо стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги складає 8348 грн. 60 коп., що є неспівмірною та значно перевищує ціну позову. За таких обставин, витрати на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі відшкодуванню не підлягають, оскільки складність даної справи не є високою, ціна позову також не є співмірною із витратами на професійну правничу допомогу, представник позивача приймав участь у судовому засіданні в режимі відео конференції тільки один раз, а тому витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 2000 грн. 00 коп. На переконання суду, витрати на професійну правничу допомогу на задоволену суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. на користь позивача.

Outcome: approved