Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача надмірно перераховані кошти у вигляді державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям в розмірі 2218,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування вимог вказано, що рішенням позивача від 24.11.2019 року відповідачу була призначена допомога на дитину, як одинокій матері, з 01.11.2019 року по 30.04.2020 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 №264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» на період карантину строк виплати державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям було продовжено без звернення заявника та надання оновлених документів. Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» призначення та виплата державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, у яких закінчився строк виплат у березні-червні 2020 року, здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами і деклараціями про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Позивач посилається на те, що бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні оновлених належних документів протягом липня 2020 року позбавило останнього на правомірне отримання державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям та на новий період, починаючи з 01.07.2020 року, у зв`язку з чим виникла переплата бюджетних коштів у вигляді державної допомоги на дітей одинокій матері у розмірі 2218,00 грн. за період з 01.07.2020 року по 31.07.2020 року, які підлягають поверненню до Державного бюджету України. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20.06.2022 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує, вказав також про підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не направляла. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у\~разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.11.2019 року [PERSON] повторно звернулась з заявою про призначення їй соціальної допомоги, як одинокій матері. Одночасно з заявою про призначення допомоги позивач подала декларацію про доходи та майновий стан громадян, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Відповідно до рішення Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради від 24.11.2019 року відповідачу була призначена та виплачувалась допомога, як одинокій матері. Згідно з підпунктом 1 пункту 1\~постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 року №264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» (в редакції станом на час здійснення відповідачу виплати за липень 2020 року) було передбачено, що строк виплати, зокрема, допомоги на дітей одиноким матерям, яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць\~без звернення особи\~до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - орган соціального захисту населення). Судом встановлено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 264 від 08.04.2020 року позивач провів нарахування та виплатив відповідачу державну соціальну допомогу за відсутності будь-яких заяв, поданих [PERSON] у липні 2020 рокуву сумі 2218,00 грн. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» з 01.07.2020 року призначення і виплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк\~таких виплат у березні - червні 2020 року, здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. При цьому постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» було встановлено обов`язок такого оновлення у період, що передує даті прийняття самої постанови,\~тобто з 01.07.2020 року. Таким чином, вказані зміни були прийняті 22.07.2020 року, а фактично вводились в дію з 01.07.2020 року, тобто раніше, ніж були прийняті, що нормами діючого законодавства взагалі не передбачено. Судом встановлено, що виплата державної соціальної допомоги на новий термін була припинена відповідачу у зв`язку з тим, що нею не були подані документи, необхідні для призначення і проведення виплат державних соціальних допомог. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Положенням ч. 1 ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності збоку набувача. Таким чином, законодавець пов`язує повернення надмірно отриманих коштів, наданих у вигляді державної соціальної допомоги, саме з недобросовісністю набувача, яку згідно ст. 81 ЦПК України має довести позивач. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 802/1206/17-а та від 24 квітня 2019 року у справі № 757/17820/17-ц (провадження № 61-45759св18). Вищевказане узгоджується із висновком викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17 (провадження № 61-33727св18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, провадження № 14-445цс18, дійшла висновку, що у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року), зроблено висновок, що\~Державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що позивач не довів наявність правових підстав, які передбачені ст.1215 ЦК України, для стягнення з відповідача державної соціальної допомоги за липень 2020 року в сумі 2218,00 грн., а саме, що відповідач вчинила недобросовісні дії з метою отримання соціальної допомоги. Позивач самостійно, добровільно провів відповідачу виплату вищевказаних коштів на підставі норм законодавства, які були чинними на момент здійснення таких виплат. З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed