Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненого позову посилається на те, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 березня 2018 року, ухваленим у справі № 242/5196/17, частково зміненим постановою Донецького апеляційного суду від 10 квітня 2019\~року, з урахуванням ухвали Донецького апеляційного суду від 23 квітня 2019\~року, з відповідача [PERSON] на його користь стягнуто відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 24 652,02 грн. та моральну шкоду в розмірі 2\~000,00\~грн. Позивач вважає, що ухвалення вищезазначеного рішення не припинило правовідносин між сторонами, а тому відповідач допустив прострочення, відповідальність за яку передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, та за період з квітня 2019 року по серпень 2021 року останній повинен сплатити 3 % річних у розмірі 3\~614,01 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 1 916,75 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою судді від 13 жовтня 2021 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків. 12 листопада 2021 року позивач усунув недоліки позовної заяви, звернувшись на адресу суду із уточненою позовною заявою та подавши суду всі належним чином засвідчені копії письмових доказів. 16 березня 2022 року на адресу суду надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання фізичної особи-відповідача. Ухвалою судді від 17\~березня 2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою сторонам було встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи бувповідомлений належним чином,причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов наступного висновку. Так, рішенням Селидівськогоміського суду Донецької області від 12\~березня 2018 року, ухваленим у цивільній справі № 242/5196/17, позов [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" (код ЄДРПОУ 20448234, адреса: 03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, 32В), [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди\~ задоволений частково. Стягнуто з [PERSON] (місце реєстрації\~ [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації\~ [ADDRESS] ) суму страхового відшкодування у розмірі 50 121 (п`ятдесят тисяч сто двадцять одну) грн. 84 коп., суму моральної шкоди в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн., а всього\~52 121 (п`ятдесят дві тисячі сто двадцять одну) грн. 84 коп. В іншій частині позову відмовлено і вирішено питання стосовно судових витрат. Постановою Донецького апеляційного суду від 10 квітня 2019 року, з урахуванням ухвали Донецького апеляційного суду від 23 квітня 2019 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 березня 2018 року - скасовано в частині стягнення матеріальної шкоди з відповідачів на користь позивача та стягнення судового збору. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на користь [PERSON] в відшкодування матеріальної шкоди 25\~469,82 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в відшкодування матеріальної шкоди 24 652,02 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 627,20\~грн. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн.\~В іншій частині рішення суду залишено без змін.В відшкодування витрат на оплату судового збору з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на користь [PERSON] стягнуто 1209,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 1, 2 статті 273 ЦПК України установлено, що рішення суду\~набирає законної\~сили після\~закінчення строку\~подання апеляційної\~скарги всіма\~учасниками справи,\~якщо апеляційну\~скаргу не\~було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (стаття 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів"). Поряд із цим, частинами 1, 2 статті 18 ЦПК України визначено, що Судові рішення,\~що набрали\~законної сили,\~обов`язкові для\~всіх органів\~державної влади\~і органів\~місцевого самоврядування,\~підприємств,\~установ,\~організацій,\~посадових чи\~службових осіб\~та громадян\~і підлягають\~виконанню на\~всій території\~України,\~а у\~випадках,\~встановлених міжнародними\~договорами,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України,\~-\~і за\~її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч. 1 стаття 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Судом установлено, що відповідно до даних з Єдиного реєстру боржників, [PERSON] є боржником у виконавчому провадження № 60528310 з примусового виконання виконавчого документа, виданого на виконання постанови Донецького апеляційного суду щодо стягнення коштів, яке перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О. О. Доказів виконання вищезазначеного рішення суду матеріали справи не містять, відповідачем зазначені обставини спростовані не були. У відповідності до вимог ст.ст.525,526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524, 533-535 і 625\~ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З огляду на це справа про застосування відповідно до статті 625\~ЦК України заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, навіть якщо учасником цього зобов`язання є суб`єкт владних повноважень, розглядається залежно від суб`єктного складу у порядку цивільного чи господарського судочинства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц. Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У свою чергу, відповідачем у справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем та перепровіреного у судовому засіданні, загальна сума трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу (26 652,02 грн.) за період з 10 квітня 2019 року по 01 вересня 2021\~року становить 1 916,75 грн., а інфляційні втрати за такий період склали 3\~614,01 грн. Внаслідок викладеного, суд приходить до висновку що аргументи позивача, наведені в позові в цій частині, обґрунтовані та підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 10 квітня 2019 року по 01 вересня 2021 року в розмірі 1 916,75 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3\~614,01 грн. Відповідно до\~ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved