Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

07.12.2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява, зі змісту якої вбачається, що позивач оскаржує виконавчий напис, вчинений 08.07.2020 року приватним нотаріусом Личуком Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 2499, яким з нього звернено стягнення на користь відповідача-1, на підставі якого приватним виконавцем Крегул І.І. було відкрито виконавче провадження № 67285192. Позов обґрунтовується тим, що 13.07.2007 року між АБ «Київська Русь» та позивачем укладено кредитний договір № 24224-45.1/7-2, за яким останній отримав споживчий кредит в розмірі 20 000 доларів США на строк з 13.07.2007 року по 12.07.2012 року. 02.11.2021 року позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі оскаржуваного виконавчого напису, за яким стягнення заборгованості проводиться за період з 24.05.2019 року по 10.06.2020 року у загальній сумі 992 487,62 грн. Згідно з договором відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави від 24.12.2020 року право вимоги за вказаним кредитним договором відступлене від ТОВ «ФК «Інвест Хаус» до ТОВ «ФК Форт». З приводу виконання даного кредитного договору наявні числення судові рішення. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.10.2015 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Івано-франківської області від 21.12.2015 року (справа № 344/8059/15-ц), позивач зобов`язаний був сплатити 33 405,81 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 27.05.2015 року становить 713 542,87 грн. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.07.2019 року замінено стягувача у виконавчих листах з ПАТ «Банк Київська Русь» на ТОВ «ФК «Інвест Хаус». Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02.12.2020 року в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Інвест Хаус» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення відмовлено. Представник позивача вважає, що виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного законодавства з тих підстав, що не передбачено вчинення виконавчого напису на договорі, поданому стягувачем, оскільки він не є нотаріально посвідченим. До того ж, вимоги стягувача не є безспірними так як загальна сума всіх платежів, який позивач мав сплатити за кредитним договором становить 713 542,87 грн., що встановлено рішенням суду, а стягувач хоче стягнути суму в розмірі 992 487,62 грн. Крім того, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення відмовлено, а саме виконавче провадження відкрито на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус», хоча право вимоги відступлене до ТОВ «ФК Форт». На підставі викладеного просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнути судові витрати. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено учасникам справи строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.12.2021 року задоволено заяву сторони позивача про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 01.02.2022 року до суду засобами поштового зв`язку надійшли заяви за підписами директорів ТОВ «ФК «Інвест Хаус» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус», в яких вказується про визнання позову, а саме позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також зазначено про те, що відповідачу наслідки визнання позову відомі. В матеріалах справи мітяться також заяви представника позивача, з яких вбачається, що він не підтримує вимогу щодо стягнення з відповідачі на користь позивача судових витрат та витрат на правову допомогу. Треті особи пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подавали. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так як розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Суд вважає за можливе розглянути справу за матеріалами наявними у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13.07.2007 року між АТ «Київська Русь» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 24225-45.1/7-2, за яким на користь Банку рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.10.2015 року (справа № 344/8059/15-ц) було стягнуто заборгованість за кредитним договором на загальну суму 34 405,81 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 27.05.2015 року становить 737 092,87 грн., яке було змінене рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.12.2015 року в частині стягнення пені - з 4315,19 доларів США (92 446,47 грн.) на 1000 доларів США (23 550 грн.). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.07.2019 року замінено стягувача у виконавчих листах з ПАТ «Банк Київська Русь» на ТОВ «ФК «Інвест Хаус». Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02.12.2020 року в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Інвест Хаус» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення відмовлено. 08.07.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2499, про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» заборгованості за кредитним договором № 24225-45.1/7-2 від 13.07.2007 року в загальній сумі 992 487,62 грн. Згідно з договором відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 24.12.2020 року та додатком № 1 до нього право вимоги за вказаним кредитним договором відступлене від ТОВ «ФК «Інвест Хаус» до ТОВ «ФК Форт», при цьому у відкритому приватним виконавцем Крегул І.І. 26.10.2021 року виконавчому провадженні № 67285192 стягувачем вказано ТОВ «ФК «Інвест Хаус». Сторона позивача вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з порушенням вимог законодавства. Згідно положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 18 цього Кодексу встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього Закону (у редакції, чинній на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться також в главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно з п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. У 2014 році дійсно до вказаного Переліку були внесені зміни, затверджені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662, якими, зокрема, доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, в справі № 826/20084/14 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині, наведеній вище. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. За положеннями п. 10.2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 08.07.2020 року, тобто на момент, коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Оспорюваний виконавчий напис стосується стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 24225-45.1/7-2 від 13.07.2007 року. В матеріалах справи міститься надана стороною позивача копія зазначеного договору, з якої вбачається, що такий договір не є нотаріально посвідченим. Сторона відповідача жодних доказів на спростування вимог позивача суду не надала, а навпаки, визнала позовні вимоги. Треті особи своїх пояснень суду також не надали. Таким чином, вбачається, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 року по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 року по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 року № 750/1627/18). Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Так, у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 вказано, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Тобто, підсумовуючи викладене, під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що за укладеним кредитним договором [PERSON] було надано кредит в сумі 20 000 доларів США, строком з 13.07.2007 року по 12.07.2012 року, який він зобов`язався повернути згідно графіку. Сторони погодили відсоткову ставку по кредиту в розмірі 14,00 % річних, фіксована плата за надання кредиту встановлюється в розмірі 1,00 % від суми кредиту. Сума заборгованості за виконавчим написом визначена за період з 24.05.2019 року по 10.06.2020 року та становить 992 487,62 грн., що складається з: суми заборгованості за кредитом - 415 462,40 грн.; суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 576 725,22 грн., суми плати за вчинення виконавчого напису - 300 грн. Разом з тим, за висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У цій же постанові зазначено, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. До того ж, суд враховує, що дійсно за вказаним кредитним договором рішенням суду з позивача вже було стягнуто заборгованість. Тому нарахування будь-яких додаткових відсотків відповідачем є неправомірним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушенням вимог чинного законодавства та не є безспірною заборгованість, що підлягає стягненню позивача на користь відповідача. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то суд не вирішує дане питання з огляду на не підтримання такої вимоги стороною позивача. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі: 908 грн. - за подання позовної заяви; 454 грн. - за подання заяви про забезпечення позову, в рівних частинах.

Outcome: approved