Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із цим позовом та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 03 грудня 2021 року по 10 серпня 2022 року, виходячи із середньоденного заробітку у розмірі 1197 грн. 73 коп. на загальну суму 210800 грн 48 коп., а також моральну шкоду в сумі 50000 грн., судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11 січня 2021 року наказом №1-К т.в.о. директора ДП «Сумський облавтодор» його звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу №91 від 20.10.2022 «Про скорочення посади начальника філії «Недригайлівський райавтодор». Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 02.12.2021, яке залишено без змін та набрало законної сили 14.06.2022 за результатами апеляційного провадження, позивача поновлено на посаді начальника філії «Недригалівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» або на аналогічній за своїми посадовими обов`язками посаді в ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з 11 січня 2021 року, стягнено з ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь позивача заборгованість по заробітній платі, грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки, середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду. Оскільки вказане рішення суду у частині поновлення його на роботі не виконане з вини відповідача ДП «Сумський облавтодор», тому він, на підставі ч. 2 ст. 236 КЗпП України звернувся до суду із вимогою про стягнення із відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 03 грудня 2021 року по 10 серпня 2022 року, виходячи із середньоденного його заробітку у розмірі 1197 грн 73 коп., який встановлений рішенням Недригайлівського районного суду від 02.12.2021. У зв`язку із тим, що відповідач тривалий час порушує трудові права позивача, в результаті яких позивач втратив роботу, у нього виник депресивний стан, безсоння, головні болі. Крім того, позивач перебуває в постійному очікування, переживає, нервує, має постійний дискомфорт. Такий стан порушує його нормальні життєві зв`язки та звички, що потребує від [PERSON] додаткових зусиль для організації його звичайного життя. В результаті не виконання рішення суду та неотримання заробітної плати, позивач не може належним чином утримувати смію та не має належних коштів для існування та лікування, оскільки він є особою з інвалідністю 2 групи. Його дружина також має групу інвалідності. Такі дії відповідача призвели до моральних страждань позивача та заподіяли йому моральну шкоду, яку [PERSON] , оцінює в 50 000 грн. 06.09.2022 позивач звернувся до суду із уточненими вимогами (а.с.52), у яких просив стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 03 грудня 2021 року по день винесення рішення судом, виходячи із середньоденного заробітку у розмірі 1197 грн 73 коп. та стягнути моральну шкоду у розмірі 50000 грн. У судовому засіданні [PERSON] свої уточнені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідач не поновлює його на роботі, заборгованість за рішенням суду виплатив лише після неодноразових звернень позивача. З письмовими поясненнями щодо його позовних вимог, та доданим на їх підтвердження доказами, які надав представник відповідача, він категорично не згоден, оскільки з зазначеними наказами його не ознайомлювали, простій підприємства та призупинення трудових договорів не впливає на належні до стягнення на його користь кошти. У зв`язку з діями відповідача щодо його не поновлення його на роботі, [PERSON] немає засобів для проживання, оскільки значну частину грошей витрачає на лікування, отже тривалий час зазнає моральних страждань. Представник відповідача ДП «Сумський облавтодор» у судові засідання не з`являвся, 19.10.2022 представник позивача надав до суду письмові пояснення по суті спору, у яких зазначає, що позивачем не правильно здійснено розрахунок робочих днів, за які [PERSON] просить суд стягнути середній заробіток, що пов`язано із введенням в Україні воєнного стану. Підприємство не чинило жодних перешкод позивачеві у поновленні на роботі, про що направляло йому лист з пропозицією вакантної посади та пропозицією прибути на підприємство з метою оформлення документів. Позивач чіткої відповіді щодо запропонованої посади не висловив, на підприємство не прибув. На цей час ведуться перемовини щодо працевлаштування позивача на вакантних посадах. Стягнення моральної шкоди підприємство вважає не обґрунтованим, оскільки обставини на які посилається позивач були підставою для стягнення моральної шкоди у справі 582/63/21. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , дослідивши пояснення відповідача інші докази, надані сторонами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що наказом т.в.о. директора ДП "Сумський облавтодор" від 11 січня 2021 року №1-К [PERSON] , начальника філії "Недригайлівський райавтодор" звільнено у зв`язку з скороченням штату працівників, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку на підставі наказу №91 від 20 жовтня 2020 року "Про скорочення посади начальника філії "Недригайлівський райавтодор" (а.с.16). Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 02.12.2021, яке залишено без змін та набрало законної сили 14.06.2022 за результатами апеляційного провадження, позивача поновлено на посаді начальника філії «Недригалівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» або на аналогічній за своїми посадовими обов`язками посаді в ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з 11 січня 2021 року, стягнено з ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь позивача заборгованість по заробітній платі, грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки, середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду (а.с. 17-34). Вищезазначеним рішенням встановлений середньоденний заробіток позивача станом на час постановлення рішення у розмірі 1197 грн 73 коп. Заявами від 22.12.2021, 28.11.2022, 23.06.2022, 13.07.2022 позивач [PERSON] звертався до відповідача із вимогами виконання рішення Недригайлівського районного суду від 02.12.2022 щодо поновлення його на роботі та стягнення коштів (а.с.35,38-39,41). Відповідач листами від 24.12.2021, 24.01.2022, 07.07.2022 повідомляв позивача про відсутність вакантних посад для поновлення [PERSON] та роботі, пропонував вакантну посаду головного інженера та виконавця робіт філії «Роменський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор», а виплату грошових коштів здійснить як з`являться фінансові можливості підприємства (а.с.36-37,40). Із пояснень позивача та письмових пояснень представника відповідача та доданих документів вбачається, що станом на день судового розгляду рішення суду від 02.12.2021 в частині поновлення позивача на посаді начальника філії «Недригалівський райавтодор» ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» або на аналогічній за своїми посадовими обов`язками посаді в ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» щодо поновлення [PERSON] на роботі не виконано. Із довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 20.11.2015 (а.с.43) вбачається, що [PERSON] має другу групу інвалідності з причини загального захворювання безтерміново. Із довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 03.06.2013 (а.с.42) [PERSON] (дружина позивача) має третю групу інвалідності з причини загального захворювання безтерміново. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, відповідно до частини другої ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, положеннями статей 117, 235 КЗпП України передбачена відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. З огляду на наведене, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі з 03.12.2021 по день ухвалення рішення 19.10.2022, враховуючи, що середньоденний заробіток позивача становить 1197,73 коп., як встановлено рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 02.12.2022. Оскільки в періоді з 03 грудня 2021 року по 19 жовтня 2022 року включно 226 робочих днів, (оскільки у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 73 згідно із Законом № 2136-IX від 15.03.2022 з урахуванням змін, внесених Законом № 2352-IX від 01.07.2022) позивачу має бути виплачений середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 270 686,98 грн (1197,73 грн. х 226 днів), де 1197,73 - середньоденний заробіток, 226 - кількість робочих днів з 03 грудня 2022 року по 19 жовтня 2022 року включно. Також позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача заподіяну йому винними діями відповідача моральну шкоду. Цю вимогу обґрунтовував тим, що в результаті тривалого невиконання рішення суду про поновлення його на роботі, він не може належним чином утримувати сім`ю, не має коштів для існування та лікування, оскільки він є особою інвалідністю 2 групи та постійно має приймати ліки і періодично проходити курс лікування. Поведінка відповідача щодо не поновлення його на роботі та тривалої невиплати присуджених рішенням суду коштів призвела до значних моральних страждань, втрати засобів для існування та впевненості в завтрашньому дні, та необхідності вжиття додаткових зусиль по організації свого життя, тому позивач просить стягнути з відповідача кошти на відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює в 50000 гривень. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Також у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 25 травня 2001 року та 27 лютого 2009 року), вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви. Основним джерелом існування позивача є дохід від трудової діяльності, [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи, його дружина - особою з інвалідністю 3 групи. Брак грошей мав для позивача негативні наслідки через зміну укладу життя і вимагав від нього додаткових зусиль для його влаштування. Оскільки судом встановлено факт невиконання відповідачем рішення суду, що є порушенням законних прав [PERSON] , виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що цю вимогу слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Відповідно до ч. 1,6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приймаючи до уваги, що позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам позивача.

Outcome: partial