Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду зі вказаним вище позовом, який у подальшому уточнила, та остаточно просила: визнати незаконним нарахування ТОВ «Одесагаз-постачання» в розмірі 6146,54 грн за спожитий природній газ; стягнути переплачену суму в розмірі 3619,83 грн за спожитий природній газ; стягнути грошову суму у розмірі 10 000,00 грн., в рахунок моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що за адресою [ADDRESS] був встановлений газовий лічильник, у зв`язку із чим між позивачем та відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Одесагаз» було укладено договір № 137069 від 29.10.2007 року та видана абонентська книжка. Позивач, згідно показанням газового лічильника, здійснювала оплату за газ. З серпня 2019 року по теперішній час позивач не користується газом.Показання газового лічильника, станом на 30.08.2019р, склали - 12665 м3. 15.01.2020р. представником «Одесагаз» були зняті показання газового лічильника, які також показали значення -12 665 м3. На звернення позивача, від ТОВ «Одесагаз - постачання» надійшла відповідь та розрахунок нарахувань з якої вбачається, що станом 01.02.2020 р. на особовому рахунку існує переплата за газ, яка склала 3619,83 грн. 02.07.2021р. представником «Одесагаз» знову були зняті показання газового лічильника із значенням 12665 м3.20.07.2021 року на адресу позивача надійшов лист ТОВ « Одесагаз - постачання» відповідно до якого, позивачу була нарахована сума в розмірі 6146,54 грн. за спожитий природний газ.Не погодившись із зазначеною заборгованістю, позивач неодноразово зверталася із заявами до відповідача з проханням здійснити перерахунок за споживчий газ, однак вони виявились безрезультатними. 03.08.2021 року позивач звернулась до ТОВ «Одесагаз - постачання» та АТ «Одесагаз» з проханням перекрити газ та зупинити його постачання в квартиру. 10.09.2021 року співробітниками АТ «Одесагаз» газова труба була демонтована.04.08.2021 року позивач звернулася із письмовою заявою до відділу національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НЕРЕКП) в Одеській області щодо надання роз`яснень стосовно оплати за надання послуг з постачання та розподілу природнього газу, на що останні надали відповідь 17.08.2021 року з якої вбачається розмір, строк и порядок сплати за надані послуги газопостачання, а також зазначено і те, що оплата вартості послуг здійснюється за договором розподілу природнього газу споживачем на підставі відповідного розрахунку Оператора ГРМ, на умовах договору розподілу природнього газу з моменту його укладання. Позивач зазначає, що будь яких договорі з відповідачем не укладала та враховуючи те, що з 30.08.2019 року нею витрачено 0м3 природнього газу, оплата складає 0 грн, відповідно і нарахована відповідачем заборгованість у розмірі 6146,54 грн. є незаконною. Крім того, позивач зазначила, що вона є інвалідом другої групи на підставі перенесеного раніше інфаркту. Протиправні дії відповідача, які полягали в нарахуванні їй вищезазначеної суми заборгованості, змусили її нервувати, морально страждати, що призвело до гіпертонічного кризу, у зв`язку із чим вона змушена була звертатися до кардіолога та невролога. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено у справі підготовче судове зсідання. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про підтримання позовних вимог, в якій просила також розглядати справу у її відсутність, а також зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач ТОВ « Одесагаз-постачання » не забезпечив явку свого представника до судового засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином шляхом направлення судового повідомлення на офіційну електронну адресу відповідача, причин неявки не повідомив, відзиву на позов суду не надав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Також суд зазначає, що відповідачу добре відомо про перебування у провадженні суду даної справи, 07.12.2021 року уповноважений представник ТОВ «Одесагаз-постачання» Бойко Д.В. ознайомився із матеріалами справи, однак будь-яких заперечень по суті справи до суду так і не надійшло. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали страви, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд установив, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . 31.08.2007 року за адресою: [ADDRESS] був встановлений лічильник газу мембранний ВК-G4 ВК2006-1-2-U, призначений для вимірювання об`єму природнього газу, що підтверджується технічним паспортом. Між позивачем та відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Одесагаз» буд укладено договір № 137069 від 29.10.2007 року, та відкрито на ім`я позивача особовий рахунок. Позивач, згідно показанням газового лічильника, здійснювала оплату за газ. З серпня 2019 року по теперішній час позивач не користується газом. Показання газового лічильника, станом на 30.08.2019р, становили позначку - 12665 м3, про що позивач сповіщала ПАТ «Одесагаз». Це підтверджується заявою позивача вхідний № 10917к від 30.08.2019 року. В подальшому, позивачем на адресу АТ «Одесагаз» та на адресу відповідача ТОВ «Одесагаз - постачання» подавалися показники газового лічильника, що підтверджується заявами з вхідними номерами, які містяться в матеріалах справи, та фотофіксацією показників газового лічильника. Відповідно наданої відповіді на звернення позивача, ТОВ «Одесагаз - постачання» надало розрахунок нарахувань від 11.03.2020 року з якого вбачається, що станом на 01.02.2020 р. на особовому рахунку позивача [PERSON] існує переплата за газ, яка склала 3619,83 грн. Відповідно до претензії від 20.07.2021 року, яка надійшла від ТОВ «Одесагаз - постачання» на адресу [PERSON] вбачається, що в порушення вимог Договору сплата за спожитий природний газ в повному обсязі нею не здійснювалась, а тому станом на 20.07.2021 рік за особовим рахунком № [NUMBER] існує заборгованість у сумі 6146,54 грн. За заявою абонента [PERSON] , газовий лічильник відключено шляхом заглушки на опуске, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом на відключення від 10.09.2021 року з якого також вбачається, що на момент відключення показник газового лічильника складав 12666 м3. Відповідно наданих заяв від 01.09.2022 року, з якими позивач зверталася як до ТОВ «Одесагаз - постачання» так і до АТ «Одесагаз», вбачається, що вона передала показники газового лічильника -12665 м3, в яких також просила зробити її перерахунок за кожен місяць починаючи з 30.08.2019 року по 01.09.2021 рік за спожитий природній газ. Також позивач 04.08.2021 року зверталась з письмовою заявою до відділу національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НЕРЕКП) в Одеській області щодо надання роз`яснень стосовно оплати за надання послуг з постачання та розподілу природнього газу, на що останні надали відповідь 17.08.2021 року з якої вбачається розмір, строк и порядок сплати за надані послуги газопостачання, а також зазначено і те, що оплата вартості послуг здійснюється за договором розподілу природнього газу споживачем на підставі відповідного розрахунку Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природнього газу з моменту його укладання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими нормативно-правовими актами. Приладовий облік природного газу врегульовано у ст. 18 вищевказаного закону та здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання. Приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу". Відповідно до п. 10 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою КМУ від 30.09.2015 № 2496 з подальшими змінами, постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи інформаційну платформу Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об`єкті споживача. Положення Правил постачання природного газу, затверджених Постановою КМУ від 30.09.2015 № 2496, передбачають обов`язок побутового споживача здійснювати оплату за спожитий природний газ протягом десяти днів після строку, визначеного договором постачання природного газу, проте жодним нормативним актом не передбачено обов`язку споживача оплачувати товар, який він отримував. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ч. 5 ст. 19 вищевказаного закону вважається нечесною підприємницькою практикою, прямо забороняється законом та розцінюється в якості агресивної така форма підприємницької практики як вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Таким чином, з матеріалів справи та наданих позивачем доказів судом вбачається, що позивач систематично надавав Оператору ГРМ та відповідачу ТОВ «Одесагаз-постачання» показники свого лічильника із зазначенням 12665м3, які не змінювалися з 30.08.2019 року до його відключення, а саме 10.09.2021 року. Станом на 01.02.2020 р., на особовому рахунку позивача [PERSON] існувала переплата за газ, яка склала 3619,83 грн., що в листі визнається самим відповідачем. Правові підстави формування у позивача заборгованості перед відповідачем в сумі 6 146,54, за обставин не користування позивачем газом, відповідач суду не надав. Суд зазначає, що на підтвердження позиції у справі, позивачем були представлені до суду всі наявні докази. Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19). В свою чергу, суд зазначає що відповідач ТОВ «Одесагаз-постачання» взагалі не скористався своїм право на спростування позиції позивача, зокрема не надав доказів в підтвердження правильності нарахованою відповідачу заборгованості в сумі 6146,54 грн., за наявності підстав, зазначених позивачем у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що дії відповідача є незаконними і такими, що порушують права [PERSON] щодо безпідставного нарахування боргу. Одночасно, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума переплати в розмірі 3619,83 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди у розмірі 10000 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зазначено, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Судом встановлено, що на вказані правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 360/723/16-ц (провадження № 61-22702сво18) викладено правовий висновок про те, що спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Позивач, обґрунтовуючи наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, посилається на те, що відповідач навмисно ігнорував надані нею показання лічильника. Незаконно нарахував їй заборгованість. Відповідачем заподіяна позивачу моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях, нервових стресах. На протязі останніх двох місяців позивач страждала на постійні сердечні приступи, які були на фоні переживані та стресів із-за неправомірних дій відповідача. Крім того, раніше у неї був інфаркт та вона знаходиться в групі повторного інфаркту, який може стати летальним. За наведених обставин, суд вважає що позивачем не доведено належними та допустимими доказами завдання моральної шкоди відповідачем на суму 10 000 грн. Тому, у задоволенні позову в цій частині суд вважає за необхідне відмовити. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: partial