Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

У липні 2022 року представник позивачів адвокат Яцун В.М., діючи від імені та представляючи інтереси позивачів [PERSON] , [PERSON] , звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що розпорядженням голови Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 04 березня 2008 року № 52 «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе Носівської міської ради та передачу їх у власність громадян» [PERSON] як колишньому члену КСП ім. Фрунзе та власнику сертифіката на земельну пастку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе було передано у власність земельні\~\~ ділянки\~\~ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № [NUMBER] площею 0,38 га (сіножаті) та № 309 площею 0,99 га (пасовища), але за життя [PERSON] не отримала на зазначені земельні ділянки державні акти та не здійснила за собою реєстрацію права власності на них. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з належного їй майна, а саме: права на земельні ділянки, на які вже виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та яким присвоєні кадастрові номери: земельній ділянці № [NUMBER] площею 0,383 та (сіножаті) присвоєно кадастровий номер 7423810000:02:002:0361, а земельній ділянці № [NUMBER] площею 0,9943 та (пасовища) кадастровий номер 7423810000:02:002:1109, які знаходяться на території Носівської міської ради Чернігівської області, цільове призначення землі: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадщину за заповітом після смерті [PERSON] прийняли сини спадкодавця (позивачі) [PERSON] та [PERSON] . У березні 2022 року представник позивачів звертався до Носівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав на вищезазначене майно після померлої, але нотаріус, оглянувши надані документи, роз`яснив про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначене майно. Одночасно нотаріусом було роз`яснено про можливість оформлення спадкових прав у судовому порядку. Тому представник позивачів просив суд визнати за [PERSON] , [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право на завершення приватизації по 1/2 частини земельних ділянок площами 0,383 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0361 та 0,9943 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:1109, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки, на ім`я позивачів [PERSON] , [PERSON] . У підготовче судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явилися, до початку підготовчого судового засідання представник позивачів подав до суду заяву, у якій указав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без участі позивачів та представника позивача. У підготовче судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій зазначила, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просила розгляд справи проводити без участі представника міської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що розпорядженням Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 52 від 4 березня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього КСП імені Фрунзе Носівської міської ради та передачу їх у власність громадян» було передано у власність [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельні ділянки площами 0,38 га (сіножать) № 161 та 0,99 га (пасовища) № 309, які розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією відповідного розпорядження та копією додатка до нього списку громадян-власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради Носівського району, яким передаються у власність земельні ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 7, 8) та повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.2-4886/2-21 від 16 грудня 2021 року (а. с. 9). Відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.2-4886/2-21 від 16 грудня 2021 року на вищевказані земельні ділянки № [NUMBER] площею 0,38 га (сіножаті) та № 309 площею 0,99 га (пасовища) правовстановлюючі документи не реєструвалися (а. с. 9). Отже, [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства розпочато процес приватизації зазначених вище земельних ділянок, але за життя не отримано правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та не зареєстровано право власності на них.\~ Судом установлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 4). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 50). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом. Своїм заповітом [PERSON] заповідала [PERSON] та [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, що підтверджується копією заповіту, посвідченого державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області Рекухою Л.І.\~ 21 січня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 104 (а. с. 44). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України\~ спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що до майна померлої [PERSON] . Носівською державною нотаріальною\~\~\~ конторою\~\~\~\~ Ніжинського\~\~\~\~ нотаріального\~\~\~\~ округу заведено спадкову справу за № 727/2009. Із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 727/2009 (а. с. 42-47) убачається, що [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , подавши в установлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, та отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на 1/2 частини кожен. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що представник позивачів [PERSON] в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] звертався до Носівської державної нотаріальної контори Ніжинського районного нотаріального округу із заявою про видачу останнім свідоцтв про право на спадщину за заповітом по 1/2 частки земельних ділянок площею 0,9943 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:1109 та 0,383 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0361, що розташовані на території Носівської міської ради із земель колишнього КСП ім. Фрунзе. Однак, нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на зазначені земельні ділянки у зв`язку з відсутністю у спадкоємців правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджується постановою державного нотаріуса Киреєвої Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 174/02-31 від 23 березня 2022 року (а. с. 20). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування,\~\~\~ за\~\~\~\~ винятком\~\~\~\~ встановлених\~\~\~\~ випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлій [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Отже, це право переходить у спадок її спадкоємцям за заповітом [PERSON] , [PERSON] , які прийняли спадщину відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. А, отже, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 3). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved