Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом, в якому просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із гр. [PERSON] , [INFO] . За час перебування в шлюбних відносинах, у них народилося двоє синів: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] . У 2009р. шлюб між нею та відповідачем розірвано. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2009р., ухваленого за результатами розгляду цивільної справи №2-1868/2009р., вирішено стягувати із [PERSON] , [INFO] , аліменти у її користь на утримання сина [PERSON] -09.12.2007р.н. та сина [PERSON] -07.03.2006р.н., в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 травня 2009р. і до досягнення дітьми повноліття. На виконання цього рішення 20 жовтня 2009 року судом видано виконавчий лист №2-1868/2009р., який подано на примусове виконання у ВДВС Дрогобицького МРУЮ. 09 грудня 2009р. державним виконавцем Баб`як Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №16296178 із примусового виконання виконавчого листа №2-1868/2009р.. Станом на 01.06.2022 загальна заборгованість по сплаті аліментів, становить 165499 грн. 57 коп. 04.12.2018 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення у цивільній справі №442/6363/18, яким ухвалено стягнути із відповідача [PERSON] у користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської від 18.09.2009р. у цивільній справі №2-1868/2009 за період з 20.05.2009р. по 03.09.2018р. у розмірі 83660 грн. 01 коп. Зазначену суму пені відповідач теж не сплатив. У зв`язку з несплатою [PERSON] аліментів на утримання дітей, державним виконавцем Н.Гавриликом 19.06.2020р. винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. 10 липня 2010р. позивач уклала шлюб із [PERSON] , який у подальшому змінив своє прізвище та власне ім`я на « [PERSON] ». Від шлюбу з [PERSON] у них [INFO] народилась дочка [PERSON] . Відповідач [PERSON] жодним чином не займався та не займається на даний час вихованням, розвитком, навчанням та утриманням їхніх спільних синів [PERSON] та [PERSON] , не дарував їм жодних подарунків, не вітав із святами, не підтримував із ними жодного контакту, не спілкувався та не цікавився їхнім фізичним та духовним розвитком. Через відсутність будь якого контакту, спілкування та комунікації між синами [PERSON] й [PERSON] та їхнім біологічним батьком [PERSON] , діти вважають своїм справжнім батьком другого чоловіка позивачки, а їх вітчима [PERSON] . 07.07.2022 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, про що повідомити сторони, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Просять позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , заперечили щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмовому відзиві. Представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області Костик М.П., пояснила, що позов підставний та підлягає задоволенню, оскільки це буде відповідати інтересам неповнолітніх дітей. Свідки [PERSON] та [PERSON] , в суді пояснили, що позивачку та її сім`ю, яка складається з: позивачки, її синів [PERSON] , [PERSON] , дочки [PERSON] , а також її чоловіка [PERSON] , знають давно так як дружать сім`ями. Діти [PERSON] та [PERSON] називають [PERSON] батьком. Їм відомо, що біологічним батьком [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] , однак останнього вони ніколи не бачили з дітьми, і наскільки їм відомо останній самоусунувся від виконання батьківських обов`язків (не займався вихованням, розвитком, навчанням та утриманням дітей, не дарував жодних подарунків, не вітав зі святами). Допитані [PERSON] та [PERSON] , в суді пояснили, що в дитинстві думали, що їхнім татом є [PERSON] , з яким вони проживали та який займався їхнім утриманням та вихованням. Їхній біологічний батько [PERSON] ними не цікавився, не брав жодної участі у їхньому житті, а тому вони вважають своїм батьком [PERSON] . Свідки [PERSON] (сестра відповідача) та [PERSON] (мама відповідача), пояснили, що діти [PERSON] та [PERSON] час від часу приїжджали до них в село, однак дуже рідко. Чи спілкувався [PERSON] з дітьми, жодна з них не могла дати ствердної відповіді. Щодо утримання дітей то останні пояснили, що допомагали чим могля, а [PERSON] не допомагав бо ніде не працює. Вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилося два сина: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] , які зареєстровані за місцем реєстрації своєї матері по [ADDRESS] . Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 01.06.2022 відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на синів [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] , згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.09.2009. З довідки № 126 від 12.05.2022 вбачається, що [PERSON] навчається в Дрогобицькому фаховому коледжі нафти і газу, і ним опікується мама [PERSON] . З довідки № 01-02/54 від 13.05.2022 виданої Гімназією № 10 ім.Євгена Коновальця Дрогобицької міської ради Львівської області вбачається, що [PERSON] навчається у 8-В класі вказаного навчального закладу. [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі, охайний, доглянутий, забезпечений необхідним навчальним приладдям. Мати учня, [PERSON] спілкується з педагогами сина, цікавиться шкільним життям дитини, бере участь у роботі батьківського комітету,… У вихованні [PERSON] бере участь і чоловік [PERSON] - [PERSON] , котрого дитина вважає батьком. Рідний батько [PERSON] , [PERSON] , контакту з навчальним закладом не підтримує. Жодного разу не відвідував гімназії, не поцікавився станом навчання сина, не спілкувався з педагогами, не брав участі у класних і шкільних виховних заходах. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, за заявою [PERSON] надав Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] . Статтею 12 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: „Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками". За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконував належним чином і взагалі не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до синів, не цікавиться їх долею протягом тривалого періоду часу, участі у їх вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контакту не підтримує, що стверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі № 761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з синами не робив, тобто, він не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, а тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені витрати по оплаті судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved