Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» про стягнення винагороди да Договором про надання послуг. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що наказом ДАК «Хліб Україна» № 15 від 23.07.2015 року [PERSON] був призначений членом ліквідаційної комісії ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» з 23.07.2015 року. На той час [PERSON] працював у якості Генерального директора ООДП ДАК «Хліб Україна», у зв`язку чим ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» в особи голови ліквідаційної комісії [PERSON] із позивачем було укладено цивільно правовий Догові про надання послуг членом ліквідаційної комісії від 23.07.2015 року. Наприкінці серпня 2019 року позивач довідався, що наказом ПАТ ДАК «Хліб України» № 16 від 16.08.2019 року новим головою ліквідаційної комісії ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» призначений [PERSON] , який не залучив [PERSON] до обов`язків члена ліквідаційної комісії. Позивач вказує на те, що за весь період роботи, а саме з 23.07.2015 року по 16.08.2019 року, він своєчасно на належним чином виконував покладені на нього обов`язки члена ліквідаційної комісії відповідно до умов Договору про надання послуг членом ліквідаційної комісії від 23.07.2015 року. Згідно п. 4.1 Договору про надання послуг членом ліквідаційної комісії від 23.07.2015 року винагорода виконавцю за надання послуг, що передбачені п. 1.1 цього Договору, сплачується Замовником за вимогою Виконавця про отримання такої винагороди за певний період на протязі 10 робочих днів з дня отримання такої вимоги, розмір якої становить, виходячи з щомісячного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України у відповідних період. [PERSON] неодноразово звертався до голови ліквідаційної комісії Вержбовського О.К. з проханням провести оплату за надані послуги, однак, його постійно повідомляли про відсутність коштів на підприємстві та про необхідність зачекати. У подальшому, позивач звертався також до нового голови ліквідаційної комісії [PERSON] з проханням сплатити належну заборгованість у розмірі 136325,87 грн. за період виконання послуг за Договором про надання послуг членом ліквідаційної комісії від 23.07.2015 року, однак, отримав відмову з причин відсутності коштів на підприємстві. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, стягнути з ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» на користь [PERSON] винагороду за Договором про надання послуг членом ліквідаційної комісії від 23.07.2015 року у сумі 136325,87 грн. Суд констатує, що представником відповідача [PERSON] було надано суду відзив на позову заяву, у якому представник відповідача визнав частково позовні вимоги у розмірі 101591,42 грн. Так, представник відповідача зазначає про те, що у відповідача відсутні будь які документи (первісні документи бухгалтерського обліку, документи з обліку кадрів) за період з 01.01.20211 року по 16.08.2019 року, про що складено відповідний акт, встановлені причини відсутності документів та встановлено винного у цьому, про що повідомлено ГУ ДПС в Одеській області та Прокуратуру Одеської області у встановленому порядку. Відповідач дізнався про можливу наявність заборгованості із заробітної плати перед [PERSON] з адвокатського запиту адвоката Волошиної С.В. від 09.11.2021 року № 117-РФ/21 та (повторно) 02.12.2021 року № 117-РФ/21, на які було надано відповідь. Відповідач підтверджує, що [PERSON] є зареєстрованим за адресою гуртожитку, що належить ДП ДАК «Хліб України», та у період з 23.07.2015 року по 16.08.2019 року виконував функції коменданта гуртожитку. З 16.08.2019 року позивач не знаходиться у жодних цивільно правових відносинах з відповідачем, як на постійній основі, так і на тимчасових основах. Так, представник відповідача в казаному відзиві зазначає про те, що може визнати свою заборгованість перед позивачем [PERSON] тільки у розмірі мінімальної заробітної плати на місяць за період з 23.07.2015 року по 16.08.2019 року у розмірі 101591,42 грн. Згідно правил ч. 6\~ст. 19 ЦПК України\~зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог\~ст. 274 ЦПК України\~справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 14.03.2022 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд провести розгляд справ за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився. Однак, у поданому відзиві на позову заяву, просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Судом встановлено, що 10.07.2015 року [PERSON] було надано заяву голові правління ДАК «Хліб України», відповідно до якої позивач просив включити його до складу ліквідаційної комісії ДП ДАК «Хліб України» (а.с. 12). Листом від 10.07.2015 року адресованого в.о. Голові правління ДАК «Хліб України» [PERSON] голова ліквідаційної комісії ДП ДАК «Хліб України» Вержбовський О.К. просив внести зміни до протоколу (наказу) та змінити членів ліквідаційної комісії ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» [PERSON] , [PERSON] на членів ліквідаційної комісії [PERSON] бухгалтер касир ДП Міністерства аграрної поліції та продовольства України РБД «Агрос» та [PERSON] Генерального директора ООДП ДАК «Хліб України», що дозволить оптимізувати роботу ліквідаційної комісії і вирішити необхідні завдання (а.с.13). Так, наказом № 15 від 23.07.2015 року в.о. Голови правління ДАК «Хліб України» Кобеля І.П. «Про внесення змін до складу ліквідаційної комісії, затвердженого наказом ДАК «Хліб України» 25.10.2010 року № 139, було внесено зміни до складу комісії з ліквідації ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів», а саме п. 2 вказаного наказу призначено [PERSON] членом ліквідаційної комісії ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» 23.07.2015 року. Судом встановлено, що 23.07.2015 року між ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» та [PERSON] було укладено Договір про надання послуг члена ліквідаційної комісії (надалі Договір), відповідно до п. 1.1 якого Виконавець надає платні послуги у якості члена ліквідаційної комісії ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів», щодо якого розпочато процедуру припинення шляхом ліквідації, в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а Замовник виплачує Виконавцю за надані послуги грошову винагороду. Судом встановлено, що наказом ПАТ ДАК «Хліб України» № 16 від 16.08.2019 року новим головою ліквідаційної комісії ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» призначений [PERSON] , який не залучив [PERSON] до обов`язків члена ліквідаційної комісії. Таким чином, повноваження [PERSON] , як члена ліквідаційної комісії ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів», були припиненні 16.08.2019 року. Даний факт також був підтверджений представником відповідача у поданому відзиві на позовну заяву. Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач [PERSON] вказував на те, що в супереч умовам Договору за весь час роботи, а саме з 23.07.2015 року до 16.08.2019 року він не отримував оплату за надані послуги. Суд констатує, що законодавством чітко не визначено питання оплати праці ліквідатора. Аналогія права чи закону застосовується до правовідносин, що є близькими за змістом. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь яким строком. Аналізуючи зміст ч. 2 ст. 233 КЗпП України можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Такий висновок суду викладений у постанові Верховного Суду від 10.05.2019 в справі № 816/1791/17, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Як ч. 1 ст. 94 КЗпП України, так і ч. 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у ч. 1 ст. 94 Кодексу і ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - «оплатності праці», який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя. Згідно п. 4 Договору про надання послуг членом ліквідаційної комісії від 23.07.2015 року, винагорода Виконавцю за надання послуг, що передбачені п. 1.1 цього Договору, сплачуються Замовником за вимогою Виконавця про отримання такої винагороди за певний період на протягі 10 робочих днів з дня отримання такої вимоги, розмір якої становить, виходячи з щомісячного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України у відповідний період. Позивач [PERSON] вказував на те, що він неодноразово звертався до колишнього голови ліквідаційної комісії Вержбовського О.К. з проханням провести оплату за надані послуги за Договором, однак постійно отримував відмову з тих підстав, що коштів на підприємстві не має та потрібно зачекати. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що надані позивачем докази в підтвердження викладених обставин, а також визнання стороною відповідача обставин справи, підтверджують порушене право позивача щодо отримання оплати за виконану роботу, що підлягає захисту в судовому порядку. Однак, суд не може погодитися із заявленим позивачем розміром заборгованості по оплаті праці у розмірі 136325,87 грн. з огляду на наступне. Як було вище зазначено, Договором передбачено, що розмір винагороди [PERSON] становить, виходячи з щомісячного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України у відповідний період. Суд констатує, що частково визначуючи позовні вимоги позивача, представником відповідача було до відзиву на позовну заяву було надано Розрахунок заборгованості за період з 23.07.2015 року по 16.08.2018 року, з якого вбачається, що заборгованість з винагороди позивача складає 101591,42 грн. Судом встановлено, що мінімальна заробітна плата за період часу з 23.07.2015 року по 16.08.2019 року змінювалася наступним чином: ?01.01.2015 року по 31.08.2015 року 1218,00 грн.; ?01.09.2015 року по 31.12.2015 року 1378,00 грн.; ?01.01.2016 року по 30.04.2016 року 1378,00 грн.; ?01.05.2016 року по 30.11.2016 року 1450,00 грн.; ?01.12.2016 року по 31.12.2016 року 1600,00 грн.; ?01.01.2017 року по 31.12.2017 року 3200,00 грн.; ?01.01.2018 року по 31.12.2018 року 3723,00 грн.; ?01.01.2019 року по 31.12.2019 року 4173,00 грн. З огляду на вищевикладене, суд констатує, що заборгованість з винагороди [PERSON] складає 101591,42 грн. виходячи з наступного: (5/31 +1)*1218,00 + 8*1378,00 + 7*1450,00 + 1600,00 + 12* + 3200,00 + 12*3723,00 + (7 + 15/31)*4373,00 = 1414,45 + 11024,00 + 10150,00 + 1600,00 + 44676,00 + 32726,97 = 101591,42 грн. Таким чином, суд погоджується із наданим представником відповідача розрахунком заборгованості з винагороди [PERSON] за період з 23.07.2015 року по 16.08.2018 року, оскільки такий було проведено вірно з урахування періоду роботи позивача як члена ліквідаційної комісії та мінімального розміру заробітної плати. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому, на виконання вимог ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2481,00 грн., встановлений\~Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ\~з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2022 року (рік звернення до суду з позовом). На підставі наведеного,

Outcome: approved