Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] та [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . У свідоцтві про народження дитини [PERSON] , [INFO] , батьком вказаний відповідач - [PERSON] . Станом на теперішній час дитина постійно проживає разом із матір`ю [PERSON] та перебуває на її повному утриманні. Через існування конфлікту між сторонами, відповідач неодноразово погрожував позивачці, що забере дитину до себе. Тому, посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та стягнути із [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на користь матері [PERSON] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи стягнення із 17.01.2022 року. У судове засідання позивач не з`явилася, її представник адвокат Полтавець Т.О. надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, просив ухвалити рішення в межах чинного законодавства. Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбно-сімейних стосунках та мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якої батьком вказаний відповідач - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 19.12.2018 року Шевченківським районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1495 (а.с.8). Сімейні відносини між сторонами припинені, спільно не проживають, малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджується актом про проживання, складеним при обстеженні квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , від 14.01.2022 року (а.с.10). Відповідно до висновку від 19.08.2022 року №4/5-293 Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.91-93). Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належність та допустимість доказів регламентуються ст.ст. 77, 78 ЦПК України за якими, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.81ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно дост.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. За ч.ч.1,4 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1ст. 160 СК України). При вирішенні даного спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені у судовому засіданні факти щодо відповідального ставлення матері [PERSON] до виконання своїх обов`язків. Згідно з п.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 року №39948/06 у справі «Савіни проти України» викладена позиція про те, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не заперечував проти визначення проживання дитини разом із матір`ю, про що надав письмову заяву, тому суд вважає визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Зміст глави 15\~Сімейного кодексу України\~вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180\~СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181\~СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У пункті 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та\~стягнення аліментів" N 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з вимогами ст.182\~СК України при\~визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.2 ст.182\~СК України розмір\~аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає стягувати із [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на користь матері [PERSON] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи стягнення із 17.01.2022 року. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 гривень, також стягнути із [PERSON] 992,40 гривень судового збору на користь держави.

Outcome: approved