Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом, до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2003 року позивач, набула право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] за вказаною адресою: зареєстрована [PERSON] , 1983 року народження, з 19.03.2019 року. Згідно акту депутата Вишневої міської ради Юнчиц Андрія Павловича від 13.10.2021 за №1/04-1025 [PERSON] , 1983 року народження та гр. [PERSON] , 2016 року народження зареєстровані, але фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] . У відповідності з довідкою Житлово-експлуатаційної дільниці №3 від 06.10.2021 за адресою: [ADDRESS] зафіксовано факт не проживання з середини квітня 2020 року, громадянки [PERSON] , [INFO] та її доньки [PERSON] , 2016 року народження. Відповідач [PERSON] , являється колишньою невісткою позивачки, шлюб між нею та сином позивачки було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.06.2020 року. Позивачка зазначає, що Відповідачка самостійно виїхала із спірної квартири, фактичне її місце проживання: [ADDRESS] . [PERSON] не є членом сім`ї позивачки в силу чинного законодавства, фактично не проживає у квартирі, не по пов`язана з позивачкою сімейним побутом, не веде і ніколи не вела спільного господарства, комунальні та інші платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі не має, і взагалі - квартирою не цікавиться. Оскільки всі спроби позивачки для позасудового врегулювання виниклої ситуації з відповідачкою не увінчалися успіхом, позивачка була вимушена звертатися до суду з даною позовною заявою, позаяк вважаю, що її майнові права як пенсіонера порушуються фактом реєстрації в квартирі фактично сторонньої особи, так як вона сплачує додаткові витрати за комунальні платежі, не зважаючи на те, що є людиною похилого віку та пенсіонером, та не може оформити субсидію. Тому, просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, звернувшись з заявою (вх. №32659 від 13.10.2022 р.) про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання, призначені на 04.07.2022 р. та 13.10.2022 р. не з`явилась, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду (судова повістка, оголошення на сайті судової влади про виклик). Відповідно до ч. 3ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.071989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, встановив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2003 року позивач, набула право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованим державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованим в реєстрі №3150 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Києво-Святошинського бюро технічної інвентаризації за №1229555 від 13.08.2003 року. Згідно витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] за вказаною адресою: зареєстрована [PERSON] , 1983 року народження, з 19.03.2019 року, що підтверджується витягом Вишневої міської ради Бучанського району Київської області за №16772. Згідно акту депутата Вишневої міської ради Юнчиц Андрія Павловича від 13.10.2021 за №1/04-1025 [PERSON] , 1983 року народження та гр. [PERSON] , 2016 року народження зареєстровані, але фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] . У відповідності з довідкою Житлово-експлуатаційної дільниці №3 від 06.10.2021 за адресою: [ADDRESS] зафіксовано факт не проживання з середини квітня 2020 року, громадянки [PERSON] , [INFO] та її доньки [PERSON] , 2016 року народження. Відповідач [PERSON] , являється колишньою невісткою позивачки, шлюб між нею та сином позивачки було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.06.2020 року, що підтверджується вказаним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.06.2020, за № 369/5317/20 (провадження № 2/369/3162/20). В сукупності вищевикладеного вбачається, що відповідачка з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше одного року не користуються житловим будинком позивачки та відсутній там, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу, у квартирі не має, що в свою чергу, свідчить про втрату нею інтересу щодо права на користування цим житлом. Так, відповідач [PERSON] з квітня 2020 року (з часу розірвання шлюбу з сином позивачки) і по теперішній час не проживала та не проживає в квартирі [ADDRESS] , особистих її речей в квартирі не має. Даний факт підтверджується, довідкою Житлово-експлуатаційної дільниці №3 від 06.10.2021 року. Комунальні платежі за опалення, газопостачання нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб а саме на 2-х чоловік які за реєстровані в квартирі, хоча відповідач [PERSON] не проживала та не проживає за вказаною адресою з квітня 2020 року, жодних матеріальних витрат щодо оплати комунальних послуг та витрат, щодо утримання належної позивачці квартири - не несла та не несе. Таким чином позивач, вносить платню за особу, яка з 2020 року і по теперішній час не проживала та не проживає за вищезазначеною адресою, та внаслідок чого не має змоги оформити субсидію на комунальні послуги. Відповідачка добровільно визначив собі інше місце проживання. Добровільно зареєструватися за місцем справжнього проживання, виконуючи вимоги ст. б Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та знятися з даного місця реєстрації вона відмовляється. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має право передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиняти нею дій, які можуть порушувати його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч. 1,2 ст. 319 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лишень з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 15, 16, 386, 291 ЦК України, власнику майна гарантована можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначаються його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними й власником житла або законом. Як роз`яснено п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуваннями вказаного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають до застосування положення ст. 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення ст. ст. 71, 72 ЖК України не застосовуються. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, виходячи з наведених вище правових норм, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому в розрізі виниклого спору позивач правомірно порушує питання про усунення будь-яких порушень його прав, у цьому випадку шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача, в неї відсутнє право власності на це житло й вона в ньому фактично не проживає й не несе витрат на його утримання, а отже суд вважає, що в даному випадку у відповідачки відсутнє право на користування вказаним приміщенням. При цьому обраний позивачем спосіб захисту своїх прав жодним чином не порушує права відповідачки, оскільки вирішення даного спору не корелюється з питаннями позбавлення чи припинення права власності. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані й досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає до задоволення. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 908 гривень.

Outcome: approved