Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

20 січня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний напис щодо [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , а саме: заборонити їй наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця його проживання та інших місць частого відвідування ним; заборонити [PERSON] особисто або через третіх осіб розшукувати його, якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому останній, переслідувати його та у будь-який спосіб спілкуватися з ним; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори із ним або контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб; обмежити спілкування [PERSON] з його донькою [PERSON] [PERSON] заяву обґрунтовує тим, що після розірвання шлюбу із донькою [PERSON] - [PERSON] 25 листопада 2021 року, подружнє життя з якою не склалося через сварки та непорозуміння, ініціатором яких виступала [PERSON] , остання систематично вчиняє дії, які в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кваліфікуються як «домашнє насильство» (економічне, психічне, фізичне) по відношенню до нього та його малолітньої дитини. Заявник зауважує, що починаючи з листопада 2020 року, нормальне життя для нього є неможливим з огляду на те, що [PERSON] робить усе можливе й неможливе для того, щоб зашкодити йому й позбавити будь-якої можливості спілкуватися й, взагалі, бачитися з його малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , вчиняючи домашнє насильство у різних його формах. Також [PERSON] зазначає, що між ним та колишньою дружиною наявні судові спори щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та щодо участі у вихованні дитини і всі ці дії, які вчиняються по відношенню до нього та дитини, в тому числі, зі сторони колишньої дружини, є виключно ініціативою та бажанням [PERSON] , зокрема й в березні 2021 року за ініціативою останньої, колишня дружина разом з матір`ю без його згоди та відома забрали дитину до м.Запоріжжя, крім того, в листопаді 2020 року вони його вигнали з квартири, що належить [PERSON] й він був позбавлений будь-якої можливості бачитися та спілкуватися з дитиною впродовж 10 місяців. Заявник вказує, що батьківських прав він не позбавлений й [PERSON] не має жодних прав на дитину та такі дії останньої є насильством та втручанням у його особисті відносини з дитиною та його колишньою дружиною, у зв`язку із чим, просить заяву задовольнити. 29 вересня 2022 року на підставі розпорядження керівника апарату від 19 вересня 2022 року, у зв`язку із заявленим 12 вересня 2022 року суддею Головко Ю.Г. самовідводом, здійснено повторний автоматизований розподіл та визначено суддю для розгляду справи та передано згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді від 03 жовтня 2022 року відкрито провадження в справі та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали та просили задовольнити. Заінтересована особа, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Пояснень від [PERSON] на вказану заяву до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, вивчивши зміст заяви та доданих до неї документів, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 19 листопада 2019 року між заявником та [PERSON] зареєстровано шлюб, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2021 року розірвано. В шлюбі у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . При цьому, судом з`ясовано, що відносини між сторонами не склалися, у зв`язку зі чим виникають конфлікти та непорозуміння, в тому числі й в питаннях щодо виховання дитини. Зокрема, заявник звертався до Печерської районної державної адміністрації як органу опіки й піклування, із заявою від 12 жовтня 2021 року в якій просив вжити обмежувальних заходів щодо колишньої дружини у зв`язку з вчиненням домашнього насильства та просив призначити проведення співбесід із психологом, психологічних експертиз (з ним та дружиною) з метою встановлення найліпших психологічних умов проживання доньки й повідомляв про здійснення тещою негативного психологічного впливу на нього та його родину, здійснення економічного насилля, наклепів, погрози життю тощо. Також судом з`ясовано, що відносно [PERSON] відкрито кримінальне провадження №12021105060002542 від 15 грудня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст. 129 КК України (за фактом погроз [PERSON] фізичною розправою щодо заявника). Крім того, як вбачається з акта з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї або реальної загрози його вчинення від 27 вересня 2021 року, [PERSON] разом з патрульними та іншими людьми прийшла до житла заявника, погрожувала заявнику, оскільки, вважала, що дитині викликано швидку. Судом досліджено відеозапис подій 22 вересня 2021 року на якому [PERSON] разом з донькою агресивно налаштовані прийшли до квартири заявника, погрожували [PERSON] , гупали ногами у двері та стукали кулаками, кричали. Також судом досліджено фотокопію пояснень заявника щодо заяви [PERSON] від 23 вересня 2021 року в якій він зазначає,що не позбавлений батьківських прав та вказує, що 16 вересня 2021 року він взяв дитину з візка під час прогулянки із [PERSON] та відвіз до себе додому. Під час забирання доньки теща вела себе неадекватно, кричала, била, подряпала та штовхала його, що могло призвести до стресу в малолітньої доньки [PERSON] .Окрім того,заявник у вищезазначеному поясненні вказав,що донька знаходиться у безпечних умовах, серед батька, бабусі та прабабусі. Судом також досліджено копію заяви [PERSON] від 26 жовтня 2021 року, в якій він повідомляє про розповсюдження неправдивої інформації його дружиною та тещою й вказав, що 22 вересня 2021 року дружина заявила поліцейському патрулю, Сектору ювенальної поліції, Службі у справах дітей та сім`ї, а також громадськості, що заявник ніби то викликав швидку допомогу у клініці « Добробут » для своєї доньки. [PERSON] зазначено, що дана інформація не відповідає дійсності й у якості підтвердження надав довідку з відповідної клініки. Також судом було досліджено копії відповідних листівок, які були розповсюджені [PERSON] й відповідні роздруківки скріншотів із соцмереж, в яких наявні фото заявника, його матері з наступними написами, зокрема: «Ці особи, 16.09.21 в м. Запоріжжі викрали дитину. Зараз утримують її і знущаються в ізоляції в своїй квартирі…», « Маніяк поряд з вами!... », «утримують дитину…», «Авто викрадача…», «викрали та знущаються над дитиною…», «злочинці», «злодійка», « 16.09.2021 була викрадена дитина [PERSON] [INFO] . Злочинцями у складі трьох осіб…», «Один із нападників був опізнан потерпілою, яким оказався [PERSON] [INFO] …», «Друга особа, яка приймала участь у викраденні дитини також була впізнана. Нею оказалась [PERSON] …». Беручи до уваги усі відповідні докази, суд дійшов висновку, що стосовно заявника мав місце факт вчинення систематичного домашнього насильства й порушення його батьківських прав заінтересованою особою. Частино 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно з приписами п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК заява про видачу обмежувального припису може бути подана ,зокрема, особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Згідно п. 4 ч. 2 згаданої статті дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб,зокрема на мати (батька) або дітей одного з подружжя (колишнього подружжя) та іншого з подружжя (колишнього подружжя). За змістом ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству»домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. З відповідних фактичних обставин справи та норм матеріального й процесуального права випливає те, що заявник зазнав трьох форм домашнього насильства, а саме психологічного (яке проявилось у погрозах, залякуванні, переслідуванні заявника, поширенні словесних образ), фізичного (виразилось у штовханні, нанесенні заявнику ударів, подряпин) й економічного, яке виразилось у позбавленні його можливості користуватися власним майном, яке залишилося у квартирі заінтересованої особи. Окрім того, з обставин справи випливає й те, що заінтересована особа явно порушує батьківські права [PERSON] . Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що кривдник систематично вчиняє домашнє насильство відносно заявника й, вважає, що в цьому випадку наявні обґрунтовані ризики в подальшому вчинення кривдником домашнього насильства щодо [PERSON] , тому, суд приходить до висновку, про часткову обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] шляхом встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на неї обов`язків,визначених п.п.4,5,6 ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме: заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до місця проживання заявника та інших місць частого відвідування ним; заборонити [PERSON] особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому останній, переслідувати його та у будь-який спосіб спілкуватися з ним; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори із заявником або контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб, строком на шість місяців. Оскільки, судом з`ясовано та стороною заявника не заперечується, що на цей час [PERSON] із своєю донькою [PERSON] та малолітньою донькою заявника [PERSON] , [INFO] , разом перебувають і проживають за кордоном, тому за відсутності підтверджень факту спільного проживання заявника із донькою, доказів того, що дитина постраждала від домашнього насильства з боку [PERSON] чи існування безпосередньої загрози її життю чи здоров`ю, підстав для обмеження спілкування [PERSON] з малолітньою дитиною не вбачається. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить за рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial