Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

15 серпня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з матері. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2007 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . 24 травня 2021 року з відповідачем остаточно припинили шлюбні відносини та [PERSON] виїхала до іншого місце проживання. При цьому з 04 вересня 2021 року по теперішній час неповнолітній син [PERSON] проживає із позивачем за згодою сторін. За рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 13 травня 2016 року з позивача на користь відповідача на утримання дитини стягнуто аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку. Враховуючи, що син [PERSON] проживає разом із позивачем, окремо від відповідача, то повністю перебуває на утриманні позивача, який самостійно забезпечує його матеріально, всіма необхідними речами для належного утримання дитини, доглядає та виховує його. У зв`язку із цим, припинив існувати обов`язок позивача зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] на користь [PERSON] , тому просить з 04 вересня 2021 року звільнити його від сплати аліментів, які були стягнуті рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 13 травня 2016 року. Добровільно відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, інших дітей не має, тому враховуючи потреби дитини, та те, що відповідач, зобов`язана нести витрати по утриманню неповнолітньої дитини, яка мешкає з позивачем, просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини її доходу, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 25 серпня 2022 року позивачу [PERSON] відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі. Ухвалою суду від 25 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася. \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання не з`явився, заздалегідь подавши суду заяву про проведення підготовчого засідання за його відсутності, у якій свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явилася, заздалегідь подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій позовні вимоги вона визнала у повному обсязі. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За частиною 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 76 , 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2007 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 04 серпня 2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. (а. с.6) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30 квітня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. (а. с.7) Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 13 травня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини з його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04 травня 2016 року щомісячно до досягнення дитиною повноліття. (а. с. 12) Обґрунтовуючи позов про припинення права відповідача на отримання аліментів, позивач посилався на те, що їх неповнолітній син [PERSON] з 04 вересня 2021 року проживає окремо від відповідача [PERSON] , разом з ним за адресою: [ADDRESS] і повністю перебуває на його утриманні. Факт окремого проживання дитини [PERSON] разом з батьком від матері [PERSON] з 04 вересня 2021 року за адресою: [ADDRESS] підтверджено актом від 18 липня 2022 року, який складено у присутності свідків-мешканців будинку [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких підтверджені інженером [PERSON] , підпис якої підтверджено директором ТОВ «Житлокомцентр» Шарах О. Мати, [PERSON] , [INFO] , за вказаною адресою зареєстрована, але не мешкає з 24 травня 2021 року по теперішній час.(а. с. 8). Положеннями частини другої статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу зазначених статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом, розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Як було встановлено судом, що неповнолітній [PERSON] не проживає з матір`ю [PERSON] , відповідачем по справі, з 04.09.2021 року, а з того часу проживає зі своїм батьком [PERSON] та повністю знаходиться на його утриманні, який дбає про духовний та фізичний розвиток дитини, має стабільний дохід. Тобто змінились обставини, які слугували підставою для стягнення аліментів з позивача на користь відповідача. Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , які стягуються на підставі виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу. Дніпропетровської області від 13.05.2016 року. Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, з урахуванням того, що аліменти є місячними платежами для забезпечення поточних потреб дитини, а тому слід запобігти необґрунтованому перерахуванню відповідачу аліментів за період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів. Тому суд доходить до висновку, що припинення стягнення аліментів слід здійснити з дати подання позову до суду, тобто з 15.08.2022 року. Крім того, за змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на те, що неповнолітня дитина сторін знаходиться на утриманні свого батька, який потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, а також враховуючи те, що відповідач має забезпечити дитині не тільки мінімальний, а й достойний рівень життя, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. На підставі ст.141\~ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved