Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої він прийняв спадщину, успадкувавши належне їй майно, в тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером 1822384600:12:000:0011 площею 2,8814 га., що розташована на території Веселівської сільської ради Коростенського району Житомирської області. При житті 12.03.2014 року [PERSON] уклала з ТОВ «Український Харчовий Альянс» договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером №1822384600:12:000:0011, загальною площею 2,8814 га. строком на 15 років. Згідно умов вищевказаного договору оренди, орендна плата визначена у грошовій формі, що відповідає 5 % відсоткам від вартості земельної частки (паю) та складає 724,32 гривень в рік відповідно, яку ТОВ «Український Харчовий Альянс» повинен сплачувати один раз на рік не пізніше 31 грудня. З моменту смерті [PERSON] і до тепер він орендну плату не отримав, хоча після оформлення спадкових прав зверталася до ТОВ «Український Харчовий Альянс» із листом повідомленням від 02.11.2019 року про виплату орендної плати. Проте, свої зобов`язання за договором оренди землі ТОВ «Український Харчовий Альянс» не виконав, не сплатив орендної плати за період з 01.01.2016 року по 31.12.2021 року в розмірі 4345 гривень 92 копійки. Згідно з ст. 31 Закону України «Про оренду землі» особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України "Про оренду землі" у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до ст.ст.526, 530, 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до кладу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Просить розірвати договір оренди земельної ділянки площею 2,8814 га., (кадастровий номер 1822384600:12:000:0011), яка знаходиться на території Веселівської сільської ради Коростенського району Житомирської області (за межами населеного пункту), цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва укладений 12.03.2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Харчовий Альянс». 17.08.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась рекомендованими листами за місцем знаходження відповідача. Одночасно про розгляд справи в спрощеному провадженні повідомлялось шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду. У встановлений строк відзив на позов та будь які клопотання, пов`язані з розглядом справи не подано. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] порушив спір щодо договірних зобов`язань між своїм спадкодавцем та відповідачем з приводу оренди земельної ділянки. Так, позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 24.07.2019 року державним нотаріусом Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області Лугиною О.І., зареєстрованим в реєстрі за №319. Спадкова справа №143/2019. Спадщина, на яку видано вищевказане свідоцтво, складається з: земельної ділянки, розташованої на території Веселівської сільської ради Коростенського району, Житомирської області, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №012358, виданого Коростенською райдержадміністрацією Житомирської області 25.10.2004 року та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010421000023. Земельна ділянка має площу 2,8814 гектарів в межах згідно з планом, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельні угіддя - рілля). Кадастровий номер земельної ділянки: 1822384600:12:000:0011. Одночасно в свідоцтві зазначається, що право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації. Разом з тим, доказів того, що позивач зареєстровав своє право на підставі зазначеного документа, до позовної заяви не подано. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Щодо успадкованої за вищевказаним документом земельної ділянки з матеріалів справи слідує, що 12.03.2014 року [PERSON] уклала з ТОВ «Український Харчовий Альянс» договір оренди земельної ділянки. Предметом вказаного договору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером №1822384600:12:000:0011, загальною площею 2,8814 га. на території Веселівської сільської ради Коростенського району Житомирської області. Договір укладено строком на 15 років. Пунктом 4 Договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, послугами та натуральній формі, що відповідає 5 (п`ять) % відсоткам від вартості земельної частки (паю) та складає 724,32 гривень в рік. Орендна плата вноситься один раз на рік до 31 грудня. Відомості про оренду земельної ділянки було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, що стверджується витягом з реєстру за індексним номером: 19752780 від 31.03.2014 року. За визначенням статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; за загальним правилом частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 цього Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Разом з тим, за принципом свободи договору (ст. 627 ЦКУ) сторони вправі на власний розсуд погоджувати підстави та порядок припинення дії укладеного договору. Для односторонньої відмови від договору в ньому потрібно прописати чіткий механізм із зазначенням алгоритму дій орендаря та орендодавця. Договір повинен містити конкретні випадки (підстави) для одностороннього розірвання, порядок комунікацій між сторонами при реалізації процедури одностороннього розірвання, визначення документів, які при цьому складатимуться та порядку їх вручення (надсилання), порядку звільнення ділянки тощо. Норми законодавства не забороняють сторонам договору оренди земельної ділянки передбачити випадки його розірвання в односторонньому порядку шляхом вчинення стороною одностороннього правочину, що оформляється прийняттям рішення у встановленому порядку (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 910/8011/17, постанові ВС від 04 лютого 2020 року у справа № 915/47/17). У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов`язань. Згідно зі статтею 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі: невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону України "Про оренду землі". Частиною 2 статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з таким позовом у разі, якщо є об`єктивні обставини, що вказують на наявність значної міри позбавлення того, на що орендодавець розраховував при укладенні договору оренди земельної ділянки. В постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 927/762/17 Верховний Суд, вказав, що істотна зміна обставин, як підстава для розірвання договору оренди, додатково повинна відповідати ряду критеріїв. Так, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного його порушення, відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і саме настання таких випадків зумовлює право сторони договору ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17). Підставою звернення орендодавця до суду із позовом про розірвання договору оренди землі є порушення орендарем умов договору щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Для того, аби позовні вимоги були задоволені, необхідне настання обставин «систематичної» несплати орендарем орендної плати орендодавцю. Під «систематичною несплатою» суд розуміє два та більше випадки несплати орендної плати, передбаченої договором (такі роз`яснення містяться у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 484/3687/16-ц; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі №313/780/19 та ін.) У статті 141 Земельного кодексу України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних із орендою землі, положеннями ЦК України, дає можливість дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 міститься наступний висновок : «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.31 ч.5 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року зі змінами №161-XIV передбачено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України (повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку). Позивач подав до позовної заяви лист -повідомлення, датоване 02.11.2019 року, в якому повідомив директору ТОВ "Український Харчовий Альянс" про отримання у порядку спадкування права власності за земельну ділянку з кадастровим номером 1822384600:12:000:0011. Разом з тим, доказів про отримання даного повідомлення відповідачем не подано. Як зазначалось вище, в матеріалах справи та в направленому повідомлені відсутні докази на підтвердження реєстрації за позивачем набутого у порядку спадкування права на земельну ділянку. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст.13 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України). З урахуванням того, що позивач не довів належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами обґрунтованість своїх вимог щодо свого права на отримання плати за оренду землі за договором від 12.03.2014 року в період з 01.01.2016 року по 31.12.2021 року, а також не підтвердив її систематичну невиплату з вини відповідача, тому підстави для задоволення позову про розірвання договору оренди з підстав систематичної несплати орендної плати відсутні.

Outcome: dismissed