Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до\~Суворовського районного\~суду м.\~Одеси з\~позовною заявою\~до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Одеська Універсальна біржа «Вітязь», про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позову зазначила, що 09.03.1998 року між нею та відповідачами у справі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 98-186, а саме, квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що вищевказаний договір купівлі-продажу майна було укладено відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу». Позивач зазначає, що зазначений договір купівлі-продажу тепер не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки договір не було посвідчено нотаріально. На підставі викладеного позивач просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 98-186 від 09.03.1998 року, а саме квартири [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду та роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. В судове\~засідання позивач [PERSON] та адвокат Безбабна А.О., не з`явились, при цьому на адресу суду 25.07.2022 року (вх. № 12817) надійшла заява представника позивача про можливість розгляду справи за відсутності сторони позвиача, в якій адвокат зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у разі не явки в судове засідання відповідачів, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.29). Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , до суду також не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку (а.с.25-28; 31-34) про причини не явки суду не повідомили, з будь-якими заявами на адресу суду не звертались. Представник третьої особи, до суду також не з`явився, третя особа про час та місце слухання справи повідомлялась (а.с.23; 35). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2022 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 98-186 від 09.03.1998 року укладеного на Одеській Універсальній біржі «Вітязь» [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що також діяла від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с.8-9). Відповідно до відмітки проставленої на звороті договору купівлі-продажу нерухомого майна, право власності на квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за [PERSON] 26.03.1998 року, реєстраційна книга № 3051 стр.9кн.273 пр. Також, згідно листа-відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 30.08.2021 року № 6253 вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 09.03.1998 року (а.с.10). Відповідно до копії паспорта [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 15.04.1998 року (а.с.6-7). Разом з цим, матеріалами справи також встановлено, що відповідач у справі [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.18,19), що свідчить про зняття відповідачів за реєстраційного обліку за адресою відчуження нерухомого майна. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач після укладення договору купівлі-продажу зареєструвала право власності в КП «ОМБТІ та РОН» та зареєструвалась за адресою придбаного нерухомого майна. Позивач зазначила, що сторонами договору було досягнуто всіх його істотних умов та вчинено дій пов`язаних з його виконанням, а саме: покупець сплатила грошові кошти та вселилась до квартири, сплачує комунальні платежі та утримує майно, а продавець у свою чергу звільнив приміщення та знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Підставами позовних вимог, позивач зазначила, що не має можливості розпорядитись власністю, оскільки договір не відповідає вимогам чинного законодавства, з підстав його нотаріального не посвідчення. Матеріалами справи встановлено, що на сьогоднішній день позивач, проживає у квартирі, сплачує комунальні послуги. Враховуючи, що сторони виконали свої обов`язки за договором, позивач просить визнати у судовому порядку правочин дійсним, оскільки в позасудовому порядку вирішите це питання не можливо. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивача по справі та те, що відповідачі за вказаною адресою зняті з реєстраційного обліку, та зареєстровані за іншою адресою, що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.18-21). При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме - купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Outcome: approved