Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Представник позивача адвокат Лисенко А.О., який діє на підставі ордера серії АХ №1095549 на надання правничої (правової) допомоги від 16.05.2022 року, договору про надання правничої (правової) допомоги від 23.02.2022 року (а.с. 14-18), звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису, який вчинив 01.06.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованого в реєстрі за №76734, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» заборгованості у розмірі 67793,56 грн., - таким, що не підлягає виконанню; та з заявою про стягнення витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. видано виконавчий напис за реєстровим №76734 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авансар» заборгованості у розмірі 67793,56 грн. За вказаним виконавчим написом нотаріуса, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком В.П. 17.02.2022 року відкрито виконавче провадження №68683516. Позивач вважає, що виконавчий напис №76734 від 01.06.2021 року не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом порушено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України; не було враховано відсутності безспірності заборгованості, що суперечить Закону України «Про нотаріат»; вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями не вбачається за можливе. Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Згідно з частиною 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Ухвалою судді від 27.05.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та витребувано докази, а саме: у Київського державного нотаріального архіву (ЄДРПОУ 43030363, місцезнаходження: 03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 76 Г) належним чином засвідчені матеріали справи щодо виконавчого напису, який вчинив 01.06.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, зареєстрованого в реєстрі за №76734, а також копії сторінок з реєстру нотаріальних дій, які містять інформацію про час та факт вчинення нотаріальної дії, яку здійснив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович (а.с. 32-34). Київський державний нотаріальний архів 22.06.2022 року повідомив суд, що станом на 08.06.2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не передавав документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання до Київського державного нотаріального архіву (а.с. 51). Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 27.05.2022 року вжито заходи забезпечення позову по справі №535/342/22 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №76734, вчиненого 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з боржника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» заборгованості у розмірі 67793,56 грн., у виконавчому провадженні №68683516, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком Віталієм Петровичем, до набрання законної сили рішенням суду за результатами розгляду цивільної справи №535/342/22 (а.с. 35, 36). Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 74-79, 82, 83). Представник позивача адвокат Лисенко А.О. подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи судом (а.с. 86). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав, звернувся з клопотанням про зменшення розміру витрат на правову допомогу (а.с. 53-56, 65, 66). Третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~ приватний\~виконавець виконавчого\~округу Харківської\~області Амельченко\~Віталій Петрович про причини неявки суд не повідомив, пояснення щодо позову та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вирішив можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у справі доказів. З матеріалів справи, наявних у ній доказів, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити повністю, з наступних підстав. 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис №76734 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія «Авансар», код ЄДРПОУ 40199031, якому ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», код ЄДРПОУ 40202955, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №27/05/2020-4 від 27.05.2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», код ЄДРПОУ 40210636, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №1 від 20.05.2016 року, якому в свою чергу ПАТ «Банк Михайлівський», код ЄДРПОУ 38619024, на підставі Договору факторингу №1905 від 19.05.2016 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №200303895 від 10.05.2016 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] . Заборгованість за договором за період з 10.05.2016 року по 28.05.2021 року становить: 17992,03 грн. заборгованість за тілом кредиту; 48051,53 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 900,00 грн. заборгованість за нарахованою пенею, загальна заборгованість боржника - 67793,56 грн. (а.с. 23). На підставі виконавчого напису №76734 від 01.06.2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком В.П. 17.02.2022 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68683516 про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Авансар» заборгованості на загальну суму 67793,56 грн. (а.с. 24). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункти 2.2, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Крім того, підпунктами 3.2 - 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік документів). Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 року скасовано, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Отже, вчиняючи 01.06.2021 року виконавчий напис №76734, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції, яка була на той час нечинною. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для визнання спірного виконавчого напису №76734 від 01.06.2021 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Згідно з ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Крім цього, необхідно зазначити, що оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 299/1160/16-ц, провадження № 61-22900св18). Тобто, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. При цьому, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене, і те, що відповідачем не було подано у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву та не додано відповідних доказів, які б підтверджували їх можливі заперечення позовних вимог [PERSON] , суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження обґрунтованості витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді, представник позивача додав договір №б/н про надання правничої (правової) допомоги від 23.02.2022 року; ордер серії АХ №1095549 на надання правничої (правової) допомоги від 16.05.2022 року, акт виконаних робіт до договору від 16.05.2022 року, товарний чек сплати гонорару адвоката від 16.05.2022 року на суму 7000,00 грн. (а.с. 14-20). Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Авансар», правонаступником якої у зв`язку з зміною назви є Товариство з обмеженою відповідальністю «Авансар» 28.06.2022 року звернулося з клопотанням про зменшення розміру витрат на правову допомогу, в якому зазначило, що не погоджується із співмірністю витрат на правову допомогу та складністю справи, та враховуючи, малозначність справи та її розгляд у порядку спрощеного провадження вважає неспівмірними та нерозумними витратами на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн., крім того товарний чек не є документальним підтвердженням оплати гонорару на правову допомогу, оскільки виданий й підписаний власноруч, та ставить під сумнів дійсність транзакції щодо оплати гонорару адвокату на правову допомогу. Таким чином, адвокат не надав доказів підтвердження оплати гонорару адвокату за надання правової допомоги. Просить зменшити розмір витрат на правову допомогу та встановити такий, що є співмірним та обґрунтованим (а.с. 53-56, 65, 66). 18.07.2022 року представник адвоката подав письмові пояснення щодо клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому зазначив, що подане відповідачем клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу подано штучно, необґрунтовано, відповідач лише скористався таким правом, не обґрунтувавши відповідне клопотання належним чином; посилання відповідача на те, що витрати на правничу допомогу необхідно зменшити у зв`язку з малозначністю справи є необґрунтованими та суперечить установленій практиці Верховного Суду; вважає, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа; також зазначає, що відповідач не звертає увагу на п. 3 Акта виконаних робіт від 16.05.2022 року, в якому сторони підтверджують повне та належне виконання робі згідно з договором, та належну оплату за надання таких послуг. Наданий до суду товарний чек є лише підтвердженням факту отримання грошових коштів адвокатом Лисенком А.О. від клієнта [PERSON] на виконання п. 4.1 договору про надання правничої (правової) допомоги від 23.02.2022 року (а.с. 68-70). Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шість статті 137 ЦПК України). Тобто, у розумінні цих норм процесуального права, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Відповідно до положень ст. 14 Податкового кодексу України, адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката. Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі №727/4597/19. Крім того, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до договору №б/н про надання правничої (правової) допомоги від 23.02.2022 року, сторони погодили, що розмір гонорару за послуги/роботи адвоката за даним договором складає 7000,00 грн. за надання правничої допомоги в суді першої інстанції без участі в судових засіданнях. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України. Таким чином, ураховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем факт надання адвокатом Лисенком А.О. професійної правничої допомоги позивачу, суд дійшов висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягти судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн., а всього 1488,60 грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з цим позовом, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: approved