Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» Незамай А.Д. звернулася до суду 18.05.2021 з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №1570225 у загальному розмірі 25\~891,20 грн, з яких: 7\~200,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 3\~888,00 грн заборгованість за відсотками, 14\~803,20 грн заборгованість за пенею, стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування пред`явлених вимог вказала, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] 29.11.2019 укладено кредитний договір №1570225. Згідно до умов договору, позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит у строки, передбачені договором, в зв`язку з чим за договором утворилася заборгованість в загальному розмірі 25\~891,20 грн, яка складається з: 7\~200,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 3\~888,00 грн заборгованість за відсотками, 14\~803,20 грн заборгованість за пенею. Між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 23.04.2020 укладено договір факторингу №23042020, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №1570225 від 29.11.2019 у розмірі 25\~891,20 грн. З моменту отримання права вимоги до [PERSON] позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, однак [PERSON] продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «ФК «ЄАПБ». За результатами автоматизованого розподілу на підставі протоколу 18.05.2021 матеріали позову передано в провадження судді Євтушенка О.І., який ухвалою від 19.07.2021 відкрив провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до Розпорядження №477 від 11.07.2022 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи у зв`язку з увільненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя на час проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період. На підставі протоколу від 11.07.2022 матеріали цивільної справи передано в провадження судді Сіденка С.І., який ухвалою від 12.07.2022 прийняв справу до свого провадження. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, до суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутністю, в якому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідачка та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про місце, дату та час розгляду справи належним чином, про що свідчить розписка представника відповідача про явку до суду. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний сторонами спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача та її представника, не подання відзиву у встановлений судом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін у справі, суд приходить до наступного висновку. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Судом встановлено, що 29.11.2019 між ТОВ «АВЕНТУС\~УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1570225 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту у електронній формі. Відповідно до умов договору №1570225, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надає позичальнику грошові кошти у сумі 7\~200,00 грн (п. 1.1 договору) строком на 30 днів (п. 1.2 договору). Сторони погодили фіксовану ставку за користування позикою, а саме: знижена процентна ставка 1,08% від суми позики за кожен день користування позикою (394,20% річних) у межах строку надання позики, стандартна процентна ставка 1,80% від суми позики за кожен день користування позикою (657,00% річних) (п. 1.3 договору). Загальна вартість позики за заниженою ставкою складає 132,40% від суми позики або 9\~532,80 грн та включає в себе проценти (відсотки) за користування позикою 32,40% від суми позики (у процентному виразі) або 2\~332,80 грн (у грошовому виразі) (п. 1.4 договору) (а.с. 4-5). На підтвердження факту ознайомлення відповідачки з умовами кредитного договору представником позивача додано паспорт споживчого кредиту (а.с. 6-7). Відповідачка підтвердила факт ознайомлення з наведеними умовами отримання кредиту та їх прийняття проставленням власного цифрового підпису. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому, частиною 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно із ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. При цьому, договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1570225 від 29.11.2019 у вступній частині містить посилання на Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», які містять такі відомості, як спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них. Приймаючи умови кредитного договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Таким чином, цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Судом встановлено, що укладаючи електронний договір шляхом обміну електронними повідомленнями, відповідачка виконала весь алгоритм дій, зазначений у розділі 5 Правил, спрямований на отримання від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» кредиту. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за договором №1570225 від 29.11.2019 виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 23.04.2020 укладено Договір факторингу №23042020, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, казаних у Реєстрі боржників (а.с. 8-10, 13). Згідно з п. 1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню за порушення зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Враховуючи те, що ТОВ «АВЕНТУС\~УКРАЇНА», як первісний кредитор, свої зобов`язання за кредитним договором перед [PERSON] виконало у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого судом не встановлено, а відповідачкою не надано, та враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», суд приходить до висновку про обґрунтованість його звернення до суду. При цьому, відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №23042020 від 23.04.2020 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1570225 від 29.11.2019 у загальному розмірі 25\~891,20 грн, з яких: 7\~200,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 3\~888,00 грн заборгованість за відсотками, 14\~803,20\~грн \~заборгованість за\~пенею (а.с. 13). Разом з цим, як слідує з картки обліку, станом на 23.04.2020 за договором №1570225 від 29.11.2019 сума загального боргу становить 25\~891,20 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23.04.2020 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, що вбачається з наданої разом з позовною заявою картки обліку за договором №1570225\~від 29.11.2019 (а.с. 14). Відтак, у межах строку користування позикою відповідач [PERSON] зобов`язана була повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за погодженою сторонами ставкою за кожний день користування позикою, однак належним чином не виконувала свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за кредитом у розмірі 7\~200,00 грн,у\~тому числі\~заборгованості за\~відсотками у розмірі 3\~888,00 грн, яку суд вважає доведеною. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею, суд вважає дані вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 611, ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи зі змісту ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як передбачено умовами договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1570225 від 29.11.2019 та паспорт споживчого кредиту, у випадку невиконання або неналежного виконання умов договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку неустойку у вигляді штрафу у розмірі 86,40 грн за кожен день прострочення, починаючи з четвертого дня прострочення виконання зобов`язання, однак граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені) не може перевищувати 50% суми, одержаної позичальником за цим договором і становить 3\~600,00 грн (а.с. 4-55, 6-7). Таким чином, суд приходить до висновку, що за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитних зобов`язань шляхом нарахування та стягнення штрафу. Сплата неустойки у вигляді пені, відповідно до договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1570225 від 29.11.2019 та паспорту споживчого кредиту, не передбачена (а.с. 4-5, 6-7). За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21.10.2015 №6-2003цс15, від 11.10.2017 № 6-1374цс17, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні судом таких норм матеріального права. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зі змісту договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1570225 від 29.11.2019 та паспорт споживчого кредиту видно, що порушення умов виконання договору є підставою нарахування штрафу. Підстави нарахування пені відсутні. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку щодо відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» пені у розмірі 14\~803,20 грн. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження обґрунтувань позову про наявність заборгованості, окрім договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1570225 від 29.11.2019, паспорту споживчого кредиту та розрахунку суми заборгованості, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду не надав. У поданій через систему «Електронний суд» заяві, представник позивача, у разі неявки в судове засідання відповідача, просила провести заочний розгляд справи за її відсутності. Отже, представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, в той час як збирати та відшукувати інші докази замість сторін суд не вправі. За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог зі стягненням із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за кредитним договором №1570225 від 29.11.2019, в загальному розмірі 11\~088,00 грн, яка включає: заборгованість за кредитом 7\~200,00 грн, заборгованість за відсотками 3\~888,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог (42,83%), згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно частині задоволених вимог, що становить 972,24 грн.

Outcome: partial