Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вимогою ухвалити рішення, яким встановити факт самостійного виховання, перебування на утриманні та постійного проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає окремо від своєї матері [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ), та знаходиться на утриманні батька [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ). Заявник та заінтересована особа до суду не з`явилися, про час слухання справи повідомлені належним чином, надали заяви про слухання справи у їх відсутності. Заявник зазначив, що з 14 лютого 2009 року сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] , перебували у шлюбі, що був зареєстрований Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 14.02.2009р., про що зроблений актовий запис № 117. Шлюб розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2018 року. Від шлюбу у сторін є син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , яке видано Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 28 липня 2009 року, актовий запис № 1324, неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , батьки: [PERSON] та [PERSON] . Після фактичного припинення шлюбних відносин та спільного проживання, сторони в добровільному порядку вирішили, що їхній неповнолітній син [PERSON] буде проживати та знаходитись на утриманні у його батька - [PERSON] . Фактично з липня місяця 2020 року [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] . Мати неповнолітньої дитини [PERSON] не заперечує про повне знаходження сина [PERSON] на утриманні у його батька з 2020 року по теперішній час. Неповнолітній син [PERSON] знаходиться на повному утриманні заявника та проживає разом з батьком [PERSON] . Заявник постійно оплачує витрати по вихованню дитини, витрати на лікування, на навчання, витрати на оплату квартири і комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування, а також всі витрати на проживання дитини, що забезпечує його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Відповідно до Довідки № А5-292602-ф/л від 03.11.2021 року, заявник [PERSON] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 05 липня 2022 року, з метою документального підтвердження усної домовленості про перебування на утриманні та постійному проживанні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який був засвідчений нотаріусом району повноважень Районного суду м. Варна з реєстр. № 363 Нотаріальної палати, реєстровий номер № 6333. Згідно п.1.3 вказаного договору від 05.07.2022 р. місцем проживання дитини батьки спільно за згодою дитини визначили місце проживання його батька за адресою: [ADDRESS] . 10 грудня 2019 року [PERSON] уклав повторно шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано 10.12.2019 р. Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2051. Від шлюбу у сторін є син - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] . 03.08.2022 року заявник [PERSON] звернувся з заявою до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо встановлення статусу багатодітної сім`ї. Листом № 1310/8960 від 08.08.22 р. Управління-соціального захисту населення в Київському районі м.Одеси повідомило, що відповідно до п.3-2 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї» від 02 березня 2010 року № 209, для оформлення посвідчення батьків багатодітної сім`ї та посвідчення дитини з багатодітної сім`ї, у разі реєстрації повторного шлюбу та проживання із дітьми від попереднього шлюбу додаються документи, що підтверджують факт виховання дитини одним із батьків (копія рішення суду із зазначенням місця проживання дитини з одним із батьків після розірвання шлюбу; копія рішення суду про позбавлення батька чи матері батьківських прав, визнання батька чи матері недієздатним (недієздатною), безвісти відсутнім (відсутньою); копія свідоцтва про смерть батька чи матері, копія свідоцтва про народження дитини у разі внесення змін у зв`язку з усиновленням). Також в листі було вказано, що оскільки відсутні документи, які підтверджують факт самостійного виховання та проживання разом із сином від попереднього шлюбу; [PERSON] , [INFO] , тому встановити родині статус багатодітної сім`ї немає підстав. Факт перебування неповнолітньої дитини на його утриманні та проживання, який просить встановити заявник [PERSON] , потрібен йому для захисту прав та інтересів дитини та своїх прав. Частина 2 статті 3 СК України, передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. При цьому ст.2 СК України містить відкритий перелік осіб, які належать до членів сім`ї. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. На підставі статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦШС України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, не визнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На підставі статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.1,6 4.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За наведених обставин суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved