Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] ; треті особи: [PERSON] , [PERSON] про припинення права власності [PERSON] на 4,4% частки у спільному майні - будинковолодінні по [ADDRESS] ; визнання права власності на 4,4% частки у праві власності на будинковолодіння по [ADDRESS] за [PERSON] ; стягнення із [PERSON] шляхом списання з депозитного рахунку Придніпровського районного суду м. Черкаси на користь [PERSON] суми грошової компенсації за 4,4% частки в спільному майні - будинковолодінні по [ADDRESS] ум. Черкаси в розмірі 42 156 грн., внесеної на депозитний рахунок Придніпровського районного суду м. Черкаси згідно квитанції № 0.0.2326607287.1 від 03 листопада 2021 року. В обґрунтування позову вказує, що, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого другою Черкаською державною нотаріальною конторою 06.06.1977 року за № 1-2646 та рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.07.2007 року, їй [PERSON] належить 21,6% частки у праві власності на будинковолодіння по [ADDRESS] . Відповідачці [PERSON] належить 4,4% у праві спільної власності на будинковолодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державною нотаріальною конторою 01.06.1976 року за № 2-2083. Інша частка у праві спільної власності на будинковолодіння по [ADDRESS] належать третім особам [PERSON] та [PERSON] , а саме: [PERSON] належить 55/100 часток у праві спільної власності на домоволодіння по [ADDRESS] на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Довгань О.Я. від 24.07.2002 р. за № 2803, Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Романій Н.В. від 04.05.1998 р. за № 4594; [PERSON] належить 19/100 часток у праві спільної власності на домоволодіння по [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Романій Н.В. від 04.05.1998 р. за № 4594. Окрім того, [PERSON] та [PERSON] мають по Ѕ частці у праві власності на офісні приміщення: літ. з №1-1 по №1-5 за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, індексний номер 2754028 від 22.04.2013 року та індексний номер 2753714 від 22.04.2013 року. На підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.07.2007 року [PERSON] є власницею нежитлової будівлі літ. «М», [PERSON] прибудови літ. «а6» до житлового будинку літ. «А-1», а саме приміщень №3-1, площею 3,8 кв.м. та №3-5, площею 11,1 кв.м., [PERSON] є власником прибудови «а1» до житлового будинку літ. «А-І», а саме приміщення №1-1 площею 13,5 кв.м., в будинковолодінні по [ADDRESS] . Будинковолодіння по [ADDRESS] має загальну площу 90,3 кв. м., жилу площу - 42,0 кв. м. Приміщення будинку, які знаходяться у спільній частковій власності складають 76,3 кв.м. Тобто, на 4,4% частки [PERSON] припадає 3,36 кв.м. площі будинку, яка не може технічно бути виділена в натурі, що підтверджується висновком №53/21/Буд. комплексного будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження судового експерта Гнатка В.Г. Виділ у власність 4,4% частки у будинковолодінні по [ADDRESS] [PERSON] є неможливим з технічної точки зору, оскільки відсутня можливість виділення для відповідачки відокремленої частини житлового будинку з самостійним виходом, відсутня технічна можливість переобладнання приміщень будинку в ізольовану квартиру згідно вимог ДБН України, відсутні технічні можливості окремого підключення інженерних мереж і комунікацій, з дотриманням санітарних та пожежних норм. Також, вказує, що відповідачка [PERSON] у будинковолодінні по [ADDRESS] не зареєстрована та не проживає з 1983 року. Будь-якого інтересу до будинковолодіння за вказаною вище адресою [PERSON] не виявляє понад 30 років та жодних ремонтних робіт щодо свого майна [PERSON] не проводить, не вживає заходів для його підтримання в належному технічному та жилому стані. Станом на день подачі позову до суду спір щодо володіння та користування будинковолодінням по [ADDRESS] вирішити в добровільному порядку не є можливим, так як [PERSON] втратила інтерес до цього майна та жодних контактів з нею немає. А тому, вона вимушена була звернутися з даним позовом до суду та просить суд: припинити право власності [PERSON] на 4,4% частки у спільному майні будинковолодінні по [ADDRESS] ; визнати за нею [PERSON] право власності на 4,4% частки у праві власності на будинковолодіння по [ADDRESS] ; стягнути із неї [PERSON] шляхом списання з депозитного рахунку Придніпровського районного суду м. Черкаси на користь [PERSON] суму грошової компенсації за 4,4% частки в спільному майні будинковолодінні по [ADDRESS] в розмірі 42 156 грн., внесену на депозитний рахунок Придніпровського районного суду м. Черкаси згідно квитанції № 0.0.2326607287.1 від 03 листопада 2021 року. Судові витрати по справі просила покласти на відповідачку. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2021 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.05.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу № 711/7240/21 до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В підготовчому судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Витріщак Т.І. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В подальшому представник позивачки [PERSON] адвокат Витріщак Т.І. подала до суду заяву від 04.10.2022 року про розгляд справи без її участі, в якій вона одночасно вказала, що просить позовні вимоги задовольнити повністю. В судове засідання треті особи: [PERSON] та [PERSON] не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. 12.01.2022 року [PERSON] та [PERSON] подали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, в якому вони одночасно вказували, що не заперечують проти задоволення позову [PERSON] про припинення права власності [PERSON] на частку в спільному майні з виплатою останній компенсації та визнання права власності на вказану частку за [PERSON] . В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачки [PERSON] , повідомленої у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, та зі згоди представника позивача щодо такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, та, враховуючи пояснення представника позивачки [PERSON] адвоката Витріщак Т.І., надані у підготовчому судовому засіданні, а також враховуючи позицію третіх осіб: [PERSON] і [PERSON] , викладених останніми у клопотанні від 10.01.2022 року, що надійшло на адресу суду 12.01.2022 року, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що спірне домоволодіння по [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить чотирьом співвласникам, а саме: позивачці [PERSON] (21,6% частки, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого другою Черкаською державною нотаріальною конторою 06.06.1977 року за № 1-2646 та рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.07.2007 року), відповідачці [PERSON] (4,4% частки на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державною нотаріальною конторою 01.06.1976 року за № 2-2083); третім особам: [PERSON] (55/100 часток на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Довгань О.Я. від 24.07.2002 року за № 2803, Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Романій Н.В. від 04.05.1998 року за № 4594), [PERSON] (19/100 часток на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Романій Н.В. від 04.05.1998 року за № 4594. [PERSON] та\~ [PERSON] також\~належить по\~Ѕ частці\~у праві\~власності на\~офісні приміщення:\~літ.\~з №1-1\~по №1-5\~за адресою:\~ [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, індексний номер 2754028 від 22.04.2013 року та індексний номер 2753714 від 22.04.2013 року. Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.07.2007 року визнано за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю літ. «М», розташовану в [ADDRESS] . Також даним рішенням визнано за [PERSON] право власності на прибудовані сіни літ. «а6», розташовані в [ADDRESS] , а за [PERSON] визнано право власності на прибудовані сіни літ. «а1», розташовані в [ADDRESS] . Таким чином, право власності позивачки [PERSON] на 21,6% частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] підтверджується: свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06.06.1977 року, виданим Черкаською нотаріальною конторою (а.с. 10) та рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.07.2007 року у справі № 2-2866/07 (а.с. 13-14). Вказане також\~підтверджується довідкою\~КП «ЧООБТІ»\~від 06.07.202\~року,\~вих.\~№23729о\~та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 281468891 від 27.10.2021 року (а.с. 21, 22-23). Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що будинковолодіння по [ADDRESS] має загальну площу 90,3 кв. м., жилу площу 42,0 кв. м. Приміщення будинку, які знаходяться у спільній частковій власності складають 76,3 кв.м. Згідно з висновком експерта від 23.09.2021 року №53/21/Буд. за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, виділити в натурі частку будинковолодіння по [ADDRESS] у розмірі 4,4%, що належать на праві власності [PERSON] , технічно неможливо. Величина частки в розмірі 4,4% (площею 3,36 кв. м.) не дозволяє виділити окрему житлову однокімнатну квартиру відповідно до вимог державних будівельних норм України. Ринкова вартість частки будинковолодіння по [ADDRESS] у розмірі 4,4%, що належить на праві власності [PERSON] , без урахування ПДВ, станом на 23.09.2021 року, становить 42\~156 грн. (а.с. 28-39). Також, в судовому засіданні встановлено, що згідно будинкової книги (а.с. 18-20) відповідачка [PERSON] у будинковолодінні по [ADDRESS] не зареєстрована та не проживає з 1983 року. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка зазначає, що будь-якого інтересу до будинковолодіння за вказаною вище адресою [PERSON] не виявляє вже понад 30 років та жодних ремонтних робіт щодо свого майна [PERSON] не проводить, не вживає заходів для його підтримання в належному технічному та жилому стані. Статтею 41\~Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до приписів статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2). Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 2). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7). За змістом ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Статтею 365\~ЦК України унормовано, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч. 1). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2). Отже, за змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-яких із передбачених п.п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року в справі №6-68цс12, від 24 лютого 2016 року в справі №6-2784цс15,від 23 листопада 2016 року у справі №6-1943цс16 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17. Надаючи оцінку кожній з підстав для припинення частки у спільному майні, яка визначена у ст. 365 ЦК України, суд зазначає наступне. Як слідує з висновку експерта від 23.09.2021 року №53/21/Буд., ринкова вартість частки будинковолодіння по [ADDRESS] в розмірі 4,4%, що належить на праві власності [PERSON] , без урахування ПДВ, станом на 23.09.2021 року, становить 42\~156 грн. і, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, виділити в натурі частку будинковолодіння по [ADDRESS] у розмірі 4,4 %, що належать на праві власності [PERSON] , технічно неможливо. Отже, як встановлено судом, частка відповідачки [PERSON] у спірному майні становить 4,4%, що, на переконання суду, не є істотною в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України. Крім того, така частка не може бути виділена в натурі, що стверджується вищезгаданим висновком експерта від 23.09.2021 року №53/21/Буд. за результатами проведення будівельно-технічного дослідження (а.с. 28-39). Також, на думку суду, спільне володіння і користування майном є неможливим, адже між сторонами неможливо встановити справедливий порядок користування майном, який би відповідав їх ідеальним часткам у ньому і в натурі такий поділ будинку є неможливий. А тому, враховуючи, що позивачкою доведено суду наявність сукупності виключних обставин для припинення частки відповідачки у спірному майні, які передбачені ст. 365 ЦК України, та за відсутності будь-яких заперечень відповідачки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. При цьому, суд зважає, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника (відповідачки [PERSON] ). Крім того, як вбачається з матеріалів справи інші співвласники спірного домоволодіння треті особи: [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти задоволення позовних вимог [PERSON] та припинення права власності [PERSON] на 4,4% частки у спільному майні, а саме будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . Сама ж відповідачка [PERSON] до суду не з`явилась та не скористалась своїм правом подати письмовий відзив проти позову з посиланням на відповідні та допустимі письмові докази, як на обґрунтування своїх заперечень проти позову. Згідно з вимогами абз. 4 ч. 2 ст. 364 ЦК України право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав грошову компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Як зазначалося вище, ринкова вартість частки будинковолодіння по [ADDRESS] в розмірі 4,4%, що належить на праві власності [PERSON] , без урахування ПДВ, станом на момент подачі позову до суду становила 42\~156 грн. і вона була внесена позивачкою на депозитний рахунок суду, що підтверджується квитанцією № 0.0.2326607287.1 від 03.11.2021 року, а тому вказана сума підлягає відшкодуванню відповідачці, як компенсація за припинення її частки у спільному майні. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, суд вважає, що у даному випадку є усі передбачені чинним законодавством підстави для припинення за [PERSON] права власності на належні їй 4,4% частки у спільному майні, а саме - будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] з одночасним визнанням за [PERSON] права власності на вказану частку нерухомого майна та стягненням з останньої на користь відповідачки [PERSON] грошової компенсації вказаної частки, що складає 42\~156 грн. За таких підстав, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] ; треті особи: [PERSON] , [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні з виплатою компенсації та визнання права власності. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved