Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Кузьменко І.О. звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку будинковолодіння [ADDRESS] , визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на 1/2 частку нерухомого майна [PERSON] серії САА №756070 від 17.03.2004 року, виданого Качанівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, покликаючись на наступне. Станом на 1991 рік у погосподарських книгах села Качанівка значиться домогосподарство [PERSON] , який був головою двору і разом з ним проживали: [PERSON] - дружина, [PERSON] син. А тому частка позивача у будинковолодінні станом на 15 квітня 1991 рік становила 1/3, яку він відповідно до ст. 126 ЦК України від 1963 року - не втратив. [INFO] батько помер, після чого позивач та мати успадкували у рівних частинах його частку. Тому, на думку представника, позивачу та відповідачу належить по 1/2 частці будинковолодіння [ADDRESS] . Разом з тим, 17.03.2004 року Качанівською сільською радою було видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] , на ім`я відповідача, де підставою зазначено рішення виконкому від 21.02.2001 року. Адвокат зазначає, що право власності [PERSON] було визнано виконавчим комітетом за заявами громадян, що підтверджується випискою із рішення виконавчого комітету Качанівської сільської ради №4 від 21.02.2001 року. При цьому не були враховані обставини наявності у майні часток членів колгоспного двору і права позивача на частку в ньому. У зв`язку з порушенням прав позивача, просить визнати право власності на 1/2 частку будинковолодіння [ADDRESS] . Крім того, 26.02.21 року адвокатом подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просять про встановлення юридичного факту, а саме, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] , покликаючись на розбіжності при оформленні батьком документів. Ухвалою судді Підволочиського районного суду від 02.10.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій цивільній справі. Ухвалою Підволочиського районного суду від 04.03.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено цю справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Підволочиського районного суду від 27.04.2021 року позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на 1/2 частку нерухомого майна, - залишено без розгляду за клопотанням позивача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Кузьменко І.О. уточнений позов підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у ньому, та просила задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Колцуняк Ю.В. в судовому засіданні проти позову заперечував, вважав його безпідставним та просив відмовити в його задоволенні. Відповідач в одному з попередніх судових засідань надавала пояснення, в яких зазначала, що будинок [ADDRESS] вона придбала за власні кошти за договором купівлі-продажу. Пояснила суду, що вони з чоловіком працювали у колгоспі та існує ще одне належне їх сім`ї будинковолодіння на цій же ж вулиці під №51, яке могло бути колгоспним двором. Щодо вимог позивача про встановлення юридичного факту [PERSON] не заперечувала та підтвердила той факт, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Підволочиської селищної об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі. Свідки у справі: [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що [PERSON] в селі часом по батькові називали [PERSON] . Зазначили, що [PERSON] проживав спільно сім`єю з [PERSON] та [PERSON] був їхнім спільним сином. Крім того повідомили, що відповідач у справі придбала будинок в [ADDRESS] , однак № будинковолодіння вказати не змогли. Свідок у справі [PERSON] , яка є сестрою позивача та донькою відповідача, повідомила, що мати проживає за адресою [ADDRESS] , у будинку, який вона придбала у [PERSON] , він є її власністю. Зазначила, що є ще один будинок, який належав її сім`ї в [ADDRESS] , який вона успадкувала після смерті батька, оскільки брат від своєї частки відмовився. Допитаний судом свідок [PERSON] , який був сільським головою с. Качанівка в період 1994-1998 років та 2000-2015 років, пояснив суду, що право власності в 2000 роках за особою визнавалося рішенням виконавчого комітету сільської ради на підставі заяви цієї особи. Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що уточнений позов слід задоволити з наступних підстав. Позивач у позові зазначає, що був членом колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є сином відповідача у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.01.1969 року Качанівською сільською Радою. Очевидно, що будучи неповнолітнім, позивач проживав разом з батьками в с. Качанівка. Надалі він навчався та проходив військову службу: відповідно до копії диплома № [NUMBER] позивач з 01 вересня 1984 року до 16 липня 1987 року навчався у Львівському середньому ПТУ №26; згідно з копією військового квитка [NUMBER] , позивач з листопада 1987 року по 21 листопада 1990 року проходив військову службу та 12 грудня 1990 року зареєструвався у Качанівській сільській раді. Відповідно до довідки №18/01-16, виданої 16.06.2020 року архівним відділом Підволочиської районної адміністрації, згідно погосподарських книг с. Качанівка господарство [PERSON] станом на 1991 рік належало до колгоспного двору. [PERSON] , [INFO] , станом на 15.04.1991 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в період з 01.01.1979 року до 01.06.1992 року, вона також була зареєстрована за цією ж адресою, що вбачається з довідки №03-911/15-18, виданої 22.08.2022 року Підволочиською селищною радою. Що також підтверджується копією 12 сторінки паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , з якої вбачається, що відповідач з 13.07.1979 року проживала в [ADDRESS] . Представником відповідача надано суду копію довідки про право колгоспного двору від 15.08.1991 року №327, виданої за підписами голів виконкому Качанівської сільської ради та колгоспу «Прогрес», голові колгоспного двору [PERSON] , в тому, що згідно із записом у по господарській книзі №6 за цим двором значиться житловий будинок, що знаходиться в с. Качанівка Підволочиського району Тернопільської області. Будинок загальною площею 68 кв.м, жилою площею 42 кв.м., цегляний, критий жестю, побудований 1932 року. Будинок розташований на землі, закріпленій за сільською Радою, площею 0,31 га. Колгоспний двір складається з [PERSON] , інших членів не зазначено. Отже, судом встановлено, що до 15.04.1991 року домогосподарство, що знаходиться по [ADDRESS] , відносилося до категорії колгоспних дворів, в якому була зареєстрована відповідач - [PERSON] , оскільки відповідно до зазначеного вище, відповідач проживала за цією адресою з 1979 року. Відомості щодо\~місця реєстрації\~ [PERSON] у\~Підволочиській селищній раді відсутні. Разом з тим, з копії 11 сторінки паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , вбачається, що позивач з 25.11.1997 року проживав в [ADDRESS] він зареєстрований з 24.04.2004 року. Таким чином, позивач проживав з відповідачем, що підтверджується, як поясненнями сторін, свідків, так і матеріалами справи. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Особам, які вибули з членів двору, але невтратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до ст.ст. 120, 123\~ЦК УPCP,\~ [PERSON] ,\~як голова\~колгоспного двору\~та [PERSON] ,\~як член\~колгоспного двору\~(враховуючи\~час навчання\~та військової\~служби),\~мали право\~на рівні\~частки домогосподарства\~по [ADDRESS] , яке відносилось до майна колгоспного двору та збереглося по теперішній час. За вказаних обставин, виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР, кожен з членів колгоспного двору домоволодіння по [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] та її син [PERSON] , станом на день набрання чинності ЗУ «Про власність» 15.04.1991 року мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/2 частці домоволодіння кожен. Суд звертає особливу увагу на те, що позивач у позові зазначає, що однією з підстав набуття ним права власності на 1/2 частку будинковолодіння є спадкування після смерті батька, однак суду не надано достатніх доказів того, що батько був членом колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] . Проте, судом встановлено, що позивач був членом колгоспного двору та мав частку у ньому, що описано судом вище. Разом з\~тим,\~17.03.2004\~року Качанівською\~сільською радою\~Підволочиського району\~на підставі\~рішення виконкому\~№4\~від 21.02.2001\~року,\~всупереч нормам\~чинного законодавства,\~було видано\~свідоцтво про\~право власності\~на нерухоме\~майно,\~відповідно до\~якого право\~власності на\~садибу (житловий\~будинок,\~площею 42,7\~кв.м,\~житловою площею\~18,0\~кв.,\~літня кухня-стодола\~з підвалом;\~вбиральня)\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~було визнано в цілому за одним із членів даного колгоспного двору - [PERSON] . Відповідно до наданої Державним нотаріальним архівом, на запит суду, копії Рішення №4 від 21.02.2001 року виконавчого комітету Качанівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, виконавчий комітет, розглянувши питання про визнання факту права власності на житлові будинки в селі Качанівка, вирішив визнати факт права власності на житлові будинки жителів с. Качанівка з присвоєнням їм номерів. В копії додатку до цього рішення зазначено, що по [ADDRESS] визнано за [PERSON] , а будинок [ADDRESS] за [PERSON] . Однак, [PERSON] та її представник стверджували, що будинок [ADDRESS] було придбано відповідачем, на підтвердження чого, представником відповідача суду надано договір купівлі-продажу, укладений 25.12.1991 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори за реєстровим №2535. Відповідно до умов договору, [PERSON] продав, а [PERSON] купила належний [PERSON] жилий будинок, жилою площею 20,0 кв.м, в с. Качанівка Підволочиського району. Цей будинок належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 31.05.1991 року, та на підставі довідки №429 від 06.12.1991 року. На запит суду, Державним нотаріальним архівом надано довідку про право колгоспного двору №429 від 06.12.1991 року, яка видана за підписом голови виконкому Качанівської сільської ради, голові колгоспного двору Плешко М.І. в тому, що згідно із записом у по господарській книзі №10 за цим двором значиться цілий житловий будинок, що знаходиться в с. Качанівка Підволочиського району Тернопільської області. Будинок загальною площею 30 кв.м, жилою площею 20 кв.м., стіни із глини, критий желізом, побудований 1898 року. Зазначено, що набувачу будинку - [PERSON] , надається присадибна ділянка, площею 0,18 га. Відповідно до наданої архівом копії договору купівлі-продажу від 31.05.1991 року, [PERSON] купив у [PERSON] жилий будинок, жилою площею 29, кв.м, і надвірну будівлю сарай. [PERSON] цей будинок належав на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Отже, судом встановлено, що відповідач дійсно придбала житловий будинок в с. Качанівка, однак, з досліджених судом документів неможливо встановити його № та вулицю, на якій він знаходиться. Аналогічно з інвентарних справ, наданих БТІ Підволочиського району на житлові будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] , неможливо встановити чи хоча б один з цих будинків є тим, який придбала [PERSON] , оскільки площі будинків, технічні характеристики та роки їх побудови різняться. Слід відзначити, що адвокат Кузьменко І.О. надала суду копію рішення виконавчого комітету Качанівської сільської ради від21.02.2001 року №4, яким за відповідачем визнано право власності на будинок [ADDRESS] . Отже, окрім пояснень відповідача та показів її доньки, які спростовуються письмовими матеріалами справи, більше нічим не підтверджено те, що саме будинок [ADDRESS] було прибдано відповідачем. Показання інших свідків у справі також не підтвердили № будинку. Інших доказів суду не надано. Щодо покликань відповідача та її представника, що колгоспним двором був будинок [ADDRESS] , то, відповідно до довідки №17/01-16, виданої 16.06.2020 року архівним відділом Підволочиської районної адміністрації, станом на 1991 рік у с. Качанівка у домогосподарстві [PERSON] 1932 р.н., де він був головою двору, разом проживали його дружина [PERSON] , 1935 р.н., та син [PERSON] , 1969 р.н. Як вбачається з копії витягу з погосподарської книги (долучена до матеріалів позовної заяви) фонд №93, виданої архівним відділом Підволочиської районної адміністрації за №22/01-16 від 04.08.2020 року, протягом 1983-1985 років, у колгоспному дворі, де головою був [PERSON] , який працював в колгоспі «Прогрес» з 1983 р. по 1985 р., спільно проживали голова двору разом з сім`єю: дружиною [PERSON] , яка працювала в колгоспі «Прогрес» з 1983 р. по 1985 р., донькою [PERSON] , яка у 1984 році вибула на навчання в м. Тернопіль, сином [PERSON] , який у 1984 році вибув на навчання у м. Львів. Відповідно до\~інформації №783,\~виданої 15.08.2022\~року Архівним\~відділом Тернопільської\~районної військової\~адміністрації,\~згідно погосподарських\~книг с.\~Качанівка станом\~на 15.04.1991\~року значиться\~господарство [PERSON] ,\~1939\~р.н.,\~який працював\~в колгоспі\~«Прогрес» з\~1992\~р.\~до 1994\~р., суспільна група господарства колгоспний двір. Назва вулиці та номер будинку не значаться. Разом з ним проживали: [PERSON] , 1935 р.н., дружина, [PERSON] , 1969 р.н., син, який працював в\~колгоспі «Прогрес»\~з 1992\~р.\~до 1994\~р. Аналогічну інформацію 01.09.2022 року надано адвокату Кузьменко І.О. на її запит. Згідно з свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 12.08.2020 року Підволочиським районним ВДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (м Івано-Франківськ), [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] , його донька [PERSON] успадкувала будинок [ADDRESS] , інші спадкоємці за законом дружина [PERSON] та син [PERSON] від спадщини відмовилися, що вбачається з рішення Підволочиського районного суду №2-602/09р. від 27.11.2009 року, яке міститься в інвентарній справі БТІ Підволочиського району №54 на будинковолодіння [ADDRESS] , а також підтверджується матеріалами спадкової справи №28, заведеної 26.01.2007 року Підволочиською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] . Аналізом зазначених вище документів, з урахуванням рішення Підволочиського районного суду №2-602/09р. від 27.11.2009 року, враховуючи заявлену вимогу позивача, судом не встановлено, що саме будинок [ADDRESS] був колгоспним двором, частку в якому мав позивач. Вирішуючи цей спір, суд виходить з того, що у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.2005 року № 20 роз`яснено, що положення ст. ст. 17, 18 ЗУ «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Враховуючи вказані вище норми та підтвердження членства позивача в цьому дворогосподарстві станом на 15.04.1991 року на правах члена колишнього колгоспного двору, частка такого в даному дворі як співвласника колишнього члена колгоспного двору становить 1/2. Таким чином, видача Качанівською сільською радою Підволочиського району свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.03.2004 року, тільки на ім`я [PERSON] , як одного члена та голови колгоспного двору, порушує право власності позивача [PERSON] , оскільки фактично за таких обставин його було позбавлено власної на 1/2 частку даного домоволодіння, як колишнього члена цього колгоспного двору. Аналізом правовстановлюючих документів судом встановлено, що Качанівська сільська рада Підволочиського району невірно виходила з того, що все нерухоме майно колишнього колгоспного двору, розташованого за адресою [ADDRESS] , належало тільки відповідачу, як його приватному одноосібному власнику. Такий висновок є помилковим, так як суперечить вимогам ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР. Згідно з ст.\~41\~Конституції України та ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 392\~ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень статті 15 та статті 392\~ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорююється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Щодо вимог позивача про встановлення юридичного факту того, що запис у свідоцтві про народження [PERSON] № [NUMBER] , виданому 23 січня 1969 року Качанівською сільською радою щодо батька « [PERSON] » відносився до [PERSON] , тобто що він, [PERSON] є рідним сином « [PERSON] », то суд зазначає, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьком [PERSON] , [INFO] , зазначений [PERSON] , мати - [PERSON] , місце реєстрації Качанівська сільська рада; відповідно до витягу з ДРАЦСГ №00027999600 від 01.10.2020 року, 21.04.1966 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] »; у пенсійному посвідченні № [NUMBER] , батько позивача значиться як [PERSON] ; згідно з свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] . Разом з тим, у довідках , які видавалися Качанівською сільською радою [PERSON] по батькові записаний як [PERSON] . Відповідач такі вимоги визнала повністю та зазначила, що [PERSON] є дійсно сином [PERSON] , інколи в селі Михайла по батькові називали [PERSON] . Свідки в суді також підтвердили ці факти, зокрема, сестра [PERSON] зазначила, що те, що [PERSON] є сином [PERSON] ніколи ніким не оспорювалося. Такі вимоги базуються на нормах закону, а тому підстав для відмови суд не знаходить. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає заяви про встановлення факту родинних відносин. В п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» значиться, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 80\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. За вказаних обставин, суд вважає обґрунтованим звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права у обраний ним спосіб, що повністю відповідає вимогам ст.\~16\~ЦК України та ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У зв`язку із чим, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Виходячи з змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, представником позивача було подано клопотання про повернення частини сплаченого судового збору, яке суд вважає необґрунтованим, оскільки позивач подав позов (заяву про збільшення позовних вимог), а не заяву в порядку окремого провадження та ці вимоги розглядалися у позовному провадженні. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Outcome: approved