Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визначення місця проживання дітей, в якій зазначає, що 22.08.2012 зареєстровано шлюб між сторонами, від шлюбу у позивачки та відповідача народились двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] які проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Через різні характери та погляди на життя спільне життя не складається, сторони не підтримують подружніх стосунків. У зв`язку з наведеним позивачка просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.01.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу у підготовче засідання. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.12.2021 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Службу у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації. 08.02.2022 позивачкою подано до суду клопотання про долучення доказів, а саме просить долучити пояснення Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.09.2022 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка у судове засідання, не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, якою просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов. Відповідач у судове засідання, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав та не заперечував проти визначення місця проживання дітей з матір`ю [PERSON] . Представник третьої особи подав до суду заяву по розгляд справи без його участі, просив винести рішення виходячи з інтересів дітей. Суд, перевіривши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, 22.08.2012 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовим записом № 1336, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.08.2012. Від шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.04.2016, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1433 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.01.2019, видане Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №34. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації 108-1720 від 08.02.2022, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] з матір`ю, [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Враховуючи заявлені позовні вимоги позивачки про визначення місця проживання дітей, суд вважає, що на даний час проживання дітейз матір`ю, які фактично проживають з нею, буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному.

Outcome: approved