Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

31.08.2022р. [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 21.12.2019р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, за час якого [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Позивачка вказує, що сімейне життя не склалося тому, що після того, як відповідач дізнався про її вагітність, він сказав, що не готовий до дитини і після цього зник. Весь цей час позивачка проживає без відповідача, вона його розлюбила, він став для неї чужою людиною; спільного господарства вони не ведуть і не вели, спільний побут відсутній; відповідач не приймає жодної участі у житті дитини. Сімейні відносини вони припинили у 2021 році, на примирення позивачка категорично не згодна, з огляду на що вона вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб, залишивши незмінним її прізвище. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с.15). Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав до суду дві заяви, в яких позовні вимоги не визнав, проти розірвання шлюбу заперечує (а.с.12, 13), але жодних пояснень з цього приводу не надав та всупереч вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не довів суду жодної обставини проти розірвання шлюбу; клопотання про відкладення розгляду справи не подав, також не скористався своїм правом, передбаченим ч.7 ст.240 цього Кодексу, щодо призначення їм строку для примирення. Враховуючи неявку у судове засідання сторін, які повідомлені належним чином про дату, час і місце засідання, а також відсутність клопотань сторін щодо відкладення розгляду справи та інших заяв і клопотань, пов`язаних з розглядом справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає приписам ч.1 ст.223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] у 2021 році припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, дочка проживає біля позивачки, відповідач не приймає жодної участі в житті позивачки і дочки, у зв`язку з чим позивачка на примирення категорично не згодна. Суд не приймає заперечення відповідача проти розірвання шлюбу, оскільки ним всупереч вимог ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, не доведено обставини такого заперечення. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Також суд, враховуючи положення ч.1 ст.113 СК України і ч.8 ст.294 ЦПК України, та вимоги позивачки щодо залишення після розірвання шлюбу її прізвища незмінним, вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved