Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 серпня 2021 року. Відповідач [PERSON] одержав у борг від Позивача [PERSON] грошову суму в розмiрi 10 000 (десять тисяч) доларів США, готівковим способом на власнi потреби, та для оформлення спадщини після смертi матерi [PERSON] . На підтвердження отримання грошових коштів, Відповідач передав Позивачу Розписку від 16 серпня 2021 року, в якій також зазначено, що Відповідач зобов`язується повернути борг в повному обсязі та своєчасно до 28 серпня 2021 року. Дана розписка підписана Відповідачем [PERSON] власноручно. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмiрi 10 000 (десяти тисяч) доларів США з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом долару США на день платежу. Судові витрати покласти на Відповідача [PERSON] . Представник позивача в судовому зсіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. 28.02.2022 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та зазначає, що 16 серпня 2021 року на мобільний телефон зателефонував племінник [PERSON] та попрохав зустрітись. Відповідач погодився на зустріч. При зустрічі [PERSON] наполягав на тому, щоб відповідач переоформив на нього земельні ділянки, якi залишились в нього в спадок, після померлої матері. Зазначені розмови з боку [PERSON] відбувались не вперше, на що відповідач в котре відмовив. Враховуючи, що [PERSON] , вважав, що земельні ділянки, які залишились у спадок повинні бути оформленні на нього та належати йому, він мав до відповідача неприязні стосунки. Після чого [PERSON] попрохав відповідача підписати листа, що він не читаючи i зробив, так як мав поганий зiр i не зміг прочитати. Про те, що існує боргова розписка дiзнався лише тоді, коли з суду отримав смс повідомлення про розгляд справи і адвокат ознайомився з матеріалами справи. Кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США від [PERSON] ніколи не отримував. В позовній заяві [PERSON] вазує на те, що відповідач взяв в нього в борг таку велику суму грошей на оформлення спадку, що не відповідає дійсності, оскільки для оформлення спадку не було необхiдностi в такій великій сумі коштів. Крім того, як зазначено в розписці строк повернення коштів до 28 серпня 2021 року. Таким чином, [PERSON] вів відповідача в оману, а він не читаючи змісту листа підписав його. 08.06.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що вiдповiдач бреше про поганий зір або невміння читати, так як в жодних випадках Відповідач не потребував будь якої допомоги в підписанні документів ні раніше нi зараз, в тому числі при оформленні нотаріальних документів, спірна розписка чітко визначає факт отримання грошових коштів, та обов`язок їх повернути, що відповідає правочину позики, і виключає будь-які інші правочини. Відповідач не надає докази своїх психічних захворювань, не надає докази свого жахливого зору, не надає докази обману. Вся правова позиція позивача викладена в позовній заяві, в даній відповіді на відзив зазначені аргументи проти безпідставних тверджень відповідача. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Статтею 202\~ЦК\~України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст.\~207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст.\~639\~ЦК\~України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Частиною 2 ст.\~1047\~ЦК\~України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно розписки, 16 серпня 2021 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 10000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 28 серпня 2021 року. Відповідач в зазначений в розписці строк кошти не повернув. Суд, розглядаючи дану справу, приймає до уваги, що дійсно у відповідача виникло грошове зобов`язання, для якого встановлені певні строки його виконання, і дане зобов`язання боржником не виконано у повному обсязі. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України, такий висновок суду узгоджується із правовою позицією ВП ВС, викладеною в постанові від 23 жовтня 2019 року Справа № 723/304/16-ц Провадження № 14-360цс19. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики грошових коштів від 16 серпня 2021 року в сумі 10000,00 доларів США. Суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідно на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума витрат по сплаті судового збору. На підставі ст.141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати в розмірі 2642 грн. 00 коп. за сплату судового збору.

Outcome: approved