Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Кодимської міської ради Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач зазначає, що про існування заповіту, складеного її матір`ю на її ім`я вона дізналася лише нещодавно. У зв`язку із тим, що позивач не знала про існування заповіту, складеного на її ім`я, вона вчасно не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, пропустивши встановлений законом шестимісячний строк. У зв`язку з цим позивач не може захистити своє порушене право в позасудовому порядку, тому просила позов задовольнити. В підготовче засідання позивач не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила про підтримання заявлених позовних вимог. Представник відповідача - Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в підготовче засідання також не з`явився, надавши до суду заяву, в якій визнав позов та просив розглянути цивільну справу у його відсутність. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України,\~у разі\~визнання відповідачем\~позову суд\~за наявності\~для того\~законних підстав\~ухвалює рішення\~про задоволення\~позову.\~Якщо визнання\~\~відповідачем позову\~суперечить закону\~або порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~суд постановляє\~ухвалу про\~відмову у\~прийнятті визнання\~відповідачем позову\~і продовжує\~судовий розгляд.\~Крім того,\~згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, [INFO] померла матір позивача [PERSON] , смерть якої зареєстрована Лисогірською сільською радою Кодимського району Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 07 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 20.03.2009 року. За життя [PERSON] належало право на земельну ділянку розміром 1,62 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД №049495, виданого Кодимською РДА 17.02.2004 року на підставі розпорядження №15 від 13.01.2004 року.\~ Згідно Заповіту, складеного 17.02.2004 року та посвідченого секретарем Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області Т.В.Косою, [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] , земельну ділянку належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД №049495, виданого Кодимською РДА 17.02.2004 року. Факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] як між дочкою та матір`ю підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 02.02.1955 року Лабушненською сільською радою Кодимського району Одеської області, а також копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , з якого вбачається, що позивач 20.12.1975 року уклала шлюб з [PERSON] , змінивши своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину, або відмовитись від її прийняття. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 та ст. 1270 ЦК України). Згідно листа-відповіді Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області від 13.10.2022 року № 475/02-14, після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 46/2015, на спадщину за заповітом заявила [PERSON] , та їй було видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок. Інші спадкоємці до держконтори не зверталися внаслідок чого у останньої не було відомостей про відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцю з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. В п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України дав роз`яснення, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у Постанові від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При вирішенні цивільно-правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004. Стаття 17 Закону України "Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Ільхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Аналізуючи вищенаведені норми міжнародного та національного законодавства, надані докази та встановлені судом обставини, суд вважає, що необізнаність позивача [PERSON] про існування заповіту, складеного на її ім`я [PERSON] за свого життя, є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.\~

Outcome: approved