Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

1.Позиція позивача. \~19.10.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] «про стягнення кредитної заборгованості» в сумі 65888,46 гривень та судових витрат по справі, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між Публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк" (далі ПАТ "Альфа-Банк") та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500256291 від 20.02.2012 року на суму 23000 гривень та кредитний договір № 500242166 від 23.11.2011 року на суму 19000 гривень. В обґрунтування даного позову зазначив наступне. Між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк`та Шуліка Мариною Юріївною було укладено кредитні договори: № 500256291 від 20 лютого 2012 року на суму 23000 грн.; № 500242166 від 23 листопада 2011 року на суму 19000 грн.; 30.09.2014 року між Пат «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500256291 від 20 лютого 2012 року та за кредитним договором № 500242166 від 23 листопада 2011 року. 10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів`укладено Договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ ,у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги від відповідача по зазначених кредитних договорах. По кредитному договору № 500256291 від 20 лютого 2012 року в сумі 37680,95 грн. з яких: -14191,37 грн. заборгованість за основоною сумою боргу; -7789,58 грн. заборгованість за процентами та комісією; -15700,00 грн. пеня, штраф, неустойка. По кредитному договору №500242166 від 23 листопада 2011 року в сумі 28207,51 грн. з яких: -11117,86 грн. заборгованість за основною сумою боргу; -5389,65 грн. заборгованість за процентами та комісією; -11700,00 грн. пеня, штраф, неустойка. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 10.10.2016 рокупозивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. 2. Позиція відповідача. Адвокат Пипа А.О., яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , подала до суду заяву, у якій зазначила, що 23 листопада 2011 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк» було укладено кредитний договір № 500242166, сума кредиту 19000,00 грн., за сплатою 17,00% відсотків річних та з кінцевим терміном повернення кредиту -до 24 листопада 2014 року. Ухвалюючи оскаржуване заочне рішення, суд виходив з того що відповідач порушив умови повернення платежів, в результаті чого станом на 10.10.2016 року виникла заборгованість за вказаним договором в розмірі 28207,51 гривня. Зазначена сума частково стягнута з [PERSON] . Останній платіж за даним кредитним договрмо був здійснений 17.02.2014 року. З наведеного вбачається, що позивачем у даному випадку було було пропущено загальний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500242166 від 23.11.2011 року, оскільки строк останнього платежу за тілом кредиту припадає на листопад 2014 року, останній платіж було здійснено 17.02.2014 року ,в той час, як позовна заява була подана ПАТ «Альфа Банк» лише 19 жовтня 2017 року, при цьому загальний строк позовної давності тривалістю у три роки Договором кредиту № 500242166 від 23.11.2011 року не збільшувався. У зв`язку із зазначеним відповідач заявляє про те, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення основної заборгованості та відсотків за Договором кредиту № 500242166 від 23.11.2011 року ,а тому даний позов в частині щодо стягнення заборгованості у цілому за Кредитним договрмо № 500242166 від 23.11.2011 року підлягає залишенню без задоволення. 20 лютого 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк» було укладено кредитний договір № 500256291, сума кредиту\~ 23000,00\~грн., зі сплатою 25,00% відсотків річних та з остаточним терміном повернення кредиту до 23 лютого 2015 року. Ухвалюючи оскаржуване заочне рішення, суд виходив з того що відповідач порушив умови повернення платежів, в результаті чого станом на 10.10.2016 року виникла заборгованість за вказаним договором в розмірі 37680,95 гривень. Відповідач вважає, що було пропущена загальний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості та відсотків за кредитним договором № 500256291 від 20.02.2012 року, оскільки строк останнього платежу припадає на лютий 2015 року, а останній платіж було здійснено 21.03.2014 року, в той час, як позовна заява була подана ПАТ «Альфа Банк» лише 19 жовтня 2017 року, при цьому загальний строк позовної давності тривалістю у три роки Договором кредиту № 500256291 від 20.02.2012 року не збільшувався. Поважних припин пропуску строку позовної давності Позиваечм не було зазначено ні в позові, ні під час розгляду справи. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати строки позовної давності. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 19 жовтня 2017 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] «про стягнення заборгованості за кредитними договорами » (а.с. 2-3). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 жовтня 2017 року цивільну справу передано до провадження судді Івчено Т.П. (а.с. 42). 21 листопада 2017 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 44). 26 грудня 2017 року представник позивача [PERSON] подала до суду клопотання про розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача (а.с. 48). 08 лютого 2018 року адвокат Пипа А.О., яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , подала до суду клопотання про перенесення судового засідання (а.с. 51). 26 лютого 2018 року та 07 серпня 2018 року представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» подав до суду клопотання про розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача (а.с. 54, 61). 16 жовтня 2018 року суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська винесла заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги були частково задоволені (а.с. 66-68). 23 грудня 2020 року адвокат Пипа А.О . подала до суду заяву про перегляд заочного рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 16 жовтня 2018 року (а.с. 81-83). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 23 грудня 2020 року заяву прийнято за призначено до розгляду (а.с. 94). 17 червня 2021 року адвокат Пипа А.О. подала до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 103-104). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 31 січня 2021 року заочне рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 16 жовтня 2018 року було скасовано та призначено справ до розгляду (а.с. 116). 22 лютого 2022 року та 13 квітня 2022 року представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Незамай А.Д., подала до суду клопотання про розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача (а.с. 125, 134-135). 05травня 2022 року адвокат Пипа А.О. через електронну пошту суду подала заяву, у якій прость застосувати строки позовної давності, відмовити у задоволенні позовних вимог, просить розглядати справу за відсутності відповідача та представника відповідача (а.с.139-142). 01 червня 2022 року представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Незамай А.Д., через систему «Електронний суд» подала до суду клопотання про розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача (а.с. 149-150). Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 223\~Цивільного\~процесуального\~кодексу\~України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання. Зокрема, згідно з ч. 3\~ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін. Судом враховано, що в силу вимог частини 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500256291 від 20.02.2012 року на суму 23000 гривень та кредитний договір № 500242166 від 23.11.2011 року на суму 19000 гривень.(а.с.5,14). \~\~ 30.09.2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу за яким, право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором перейшло до ТОВ "Дата Майнінг Груп». (а.с.24-29). \~\~ 10.10.2016 року ТОВ "Дата Майнінг Груп» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ "ФК "ЄАПБ", Позивач) укладено Договір факторингу №2016-1 ДМГ/ЄАПБ (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого, ТОВ "Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ "ФК "ЄАПБ" належне йому Право вимоги до Відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ "Дата Майнінг Груп", а ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право вимоги грошових коштів від Відповідача. (а.с. 30). 5. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1\~ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У відповідності до п.1 ч.1\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1\~ст.514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. У відповідності до ч.1 ст.257\~та п.1 ч.2 ст.258 ЦК України\~загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік. Відповідно до\~ст.253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, передбаченим ч.1 та ч.4\~ст.261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з ч.1\~ст.262 ЦК України\~заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. За змістом положення ч.1\~ст.266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч.2\~ст.1050 ЦК України\~кредитодавець, до спливу визначеного договором строку кредитування, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~ст.1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Аналогічні висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18). З матеріалів справи вбачається, що кредитними договорами встановлені як строк дії договору № 500256291 від 20.02.2012 року та кредитний договір № 500242166 від 23.11.2011 року так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів відповідно до графіка платежів. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. У зв`язку з цим право позивача вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності починається з моменту порушення строку його погашення. Згідно ч.3\~ст. 254 ЦК України\~строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). Крім того, відповідно до\~ст. 262 ЦК України\~заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. По кредитному договору № 500242166 відповідач перестав виконувати щомісячні платежі з погашення кредиту з 17.02.2014 року, а по кредитному договору № 500256291 з 21.03.2014 року . Позивач звернувся з даним позовом до суду 19.10.2017 року. Позивач не вказує щодо збільшення позовної давності тривалістю, враховуючи вимоги\~ст. 259 ЦК України\~договір про збільшення позовної давності має бути укладений у письмовій формі, якого позивачем не надано. При цьому, позивачем не було спростовано факту пропущення позовної давності. Таким чином суд, вважає за необхідне застосувати до позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості строк позовної давності. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 500256291 від 20.02.2012 року та кредитним договіром № 500242166 від 23.11.2011 року, не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. 6. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до\~ст.\~141\~ЦПК\~України,\~судовий\~збір\~покладається на\~сторони\~пропорційно\~розміру задоволених\~позовних\~вимог. Інші\~судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача ;\~2)\~у\~разі\~відмови в\~позові\~-\~на\~позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати по сплаті судового збору позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed