Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Васильківської міської ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] , про що Відділом реєстрації смерті в м. Києві 13.01.2010 р. видано Свідоцтво про смерть, актовий запис № 951. Померлим [INFO] складено заповіт, посвідчений Васильківською державною нотаріальною конторою Київської області та зареєстрований у реєстрі за № 1-4055, відповідно до якого спадкоємцем всього майна, де б воно не знаходилось та з чого не складалось і взагалі все те, що на день смерті належить спадкодавцеві, є син [PERSON] . На підставі заповіту 09.08.2010 р. видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Згідно зазначеного Свідоцтва про право на спадщину, у тому числі з урахуванням ј частки спадкового майна, від якої відмовилась дружина померлого [PERSON] , спадщина складається з Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель, що знаходяться в [ADDRESS] . 09.02.2021 р. державний нотаріус Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області вині постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовив Позивачу в отриманні спадщини на земельні ділянки, в зв`язку з тим, що земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3210700000:13:023:0032, та земельна ділянка площею 0,0420 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3210700000:13:023:0033, що знаходяться в [ADDRESS] , належали [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки ЯК № 682673 та ЯК № 682674, виданих Васильківською міською радою Київської області та Відділом Держкомзему у місті Василькові Київської області 29.04.2010 р. на підставі Рішення 8 сесії 24 скликання Васильківської міської ради від 13.02.2004 р. за № 09-08-ХХІV, тобто після смерті власника, що суперечить ст. 25 Цивільного кодексу України, відповідно до якої цивільна правоздатність фізичних осіб виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3210700000:13:023:0032, що знаходиться в [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та на земельну ділянку площею 0,0420 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3210700000:13:023:0033 що знаходиться в [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Судові витрати залишити за позивачем. У підготовче засідання позивач до суду не з`явився, судом повідомлявся належно. Представник відповідача до суду не прибув, судом повідомлявся належно, до суду подав заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, не заперечував щодо предмету позову. Відповідно до ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 3ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] [PERSON] помер, про що Відділом реєстрації смерті в м. Києві 13.01.2010 р. видано Свідоцтво про смерть, актовий запис № 951. В судовому засіданні встановлено, що 05.09.1992 р. [PERSON] складено заповіт, посвідчений Васильківською державною нотаріальною конторою Київської області та зареєстрований у реєстрі за № 1-4055, відповідно до якого спадкоємцем всього майна, де б воно не знаходилось та з чого не складалось і взагалі все те, що на день смерті належить спадкодавцеві, є син [PERSON] . Як вбачається з копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.08.2010 р., [PERSON] з урахуванням ј частки спадкового майна, від якої відмовилась дружина померлого [PERSON] , оформлено спадщину, яка складається з Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель, що знаходяться в [ADDRESS] . Судом достовірно встановлено, що позивач звертався до Васильківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3210700000:13:023:0032, та на земельну ділянку площею 0,0420 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3210700000:13:023:0033, що знаходяться в [ADDRESS] . Як вбачається із копії спадкової справи, витребуваної судом у Васильківської міської державної нотаріальної контори, до майна після померлого [INFO] [PERSON] , державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 46/02-14 від 09.02.2021 р. з підстав того, що вказана земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3210700000:13:023:0032, та земельна ділянка площею 0,0420 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3210700000:13:023:0033, що знаходяться в [ADDRESS] , належали [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки ЯК № 682673 та ЯК № 682674, виданих Васильківською міською радою Київської області та Відділом Держкомзему у місті Василькові Київської області 29.04.2010 р. на підставі Рішення 8 сесії 24 скликання Васильківської міської ради від 13.02.2004 р. за № 09-08-ХХІV, тобто після смерті власника. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першоїстатті 1258\~ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Відповідно дост.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Згідно пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої\~статті 152 ЗК України. Відповідно до\~ст.1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень статті 1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, провадиться нотаріусом після подання оригіналів право встановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцю. Відповідно до ст.\~67\~Закону України\~«Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Згідно\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач є єдиними спадкоємем за заповітом майна померлого [INFO] [PERSON] .

Outcome: approved