Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

25.01.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , зазначивши третьою особою Другу Харківську державну нотаріальну контору, і просить суд встановити факт постійного не проживання [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) разом зі спадкодавцем [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини, а саме [INFO] ; визнати [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), таким що спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у м. Харкові, не прийняв, так як був зареєстрований, але фактично не проживав разом з померлим [PERSON] на день його смерті та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 30.01.2016 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис під №22. [INFO] в шлюбі народилася [PERSON] , про що 06.09.2016 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області складено відповідний актовий запис №518. Також [INFO] в шлюбі народився [PERSON] , про що 14.08.2018 року Новобаварським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області складено відповідний актовий запис №388. 12.07.2017 року [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] 59/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями номер [ADDRESS] . Даний правочин підтверджується договором дарування, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. Однак [INFO] [PERSON] , чоловік позивача, помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить 59/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями номер [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі договору дарування. За життя [PERSON] не залишив заповіту, а отже після його смерті залишилися спадкоємці за законом. Після смерті чоловіка спадкоємцями першої черги за законом є його дружина, [PERSON] , двоє його малолітніх дітей, [PERSON] , 2016 р.н., та [PERSON] , 2018 р.н., а також батько спадкодавця [PERSON] та мати [PERSON] . Так, [PERSON] , відповідно до вимог ч. 1 ст.1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, у встановлений законом строк звернулася до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини нею та її малолітніми дітьми після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Після заведення спадкової справи, мати спадкодавця, [PERSON] звернулась до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини. Батько, [PERSON] , на час відкриття спадщини був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини не звертався. 18.01.2022 року було складено та підписано сусідами акт про не проживання фізичної особи за місцем реєстрації, а саме, що [PERSON] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] дійсно не проживає за місцем реєстрації більше 10 років. Оскільки факт постійного непроживання відповідача зі спадкодавцем має певні юридичні наслідки, що можуть вплинути на розмір спадщини позивача, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.02.2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Друга Харківська державна нотаріальна контора про визнання особи такою, що постійно не проживала із спадкоємцем на час відкриття спадщини та не прийняла спадщину за законом. Призначено підготовче засідання. Разом з\~тим,\~ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~27.07.2022\~року підготовче\~провадження у\~цивільній справі за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~Друга Харківська\~державна нотаріальна\~контора про\~визнання особи\~такою,\~що постійно\~не проживала\~із спадкоємцем\~на час\~відкриття спадщини\~та не\~прийняла спадщину\~за законом закрито.\~Призначено справу\~до судового\~розгляду по\~суті. Клопотання позивача [PERSON] про виклик свідків задоволено, викликані в судове засідання свідки. Позивач [PERSON] у судовому засіданні надала вступне слово, в якому просила позов задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Крім того, позивач [PERSON] надала до початку судового засідання нове клопотання про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , явку яких забезпечила самостійно. Вказане клопотання задоволено судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання. Від допиту свідків, які не з`явились в судове засідання, позивач відмовилась. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] , згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.10.2022 року, занесеної до протоколу судового засіданні, проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Другої Харківської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, надав заяву з проханням проводити розгляд справи в його відсутність. Суд, дослідивши письмові докази, показання свідків, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи 30.01.2016 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №22 та підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.6). [INFO] народилась [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №518 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.09.2016 року. Крім того, [INFO] народився [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №388 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.08.2018 року. Батьками дітей зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7, 8). 12.07.2017 року [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , отримав у власність від [PERSON] та [PERSON] 59/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями номер [ADDRESS] на підставі договору дарування від 12.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. за р.№4021 (а.с.9). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.12.2020 року та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 21.12.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №13 (а.с.10, 11). Згідно з інформацією з реєстру територіальної громади міста Харкова та відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано з 23.01.2002 року за адресою [ADDRESS] .(а.с.16). 18.01.2022 року складено та підписано сусідами акт про не проживання фізичної особи за місцем реєстрації, відповідно до якого [PERSON] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] дійсно не проживає за місцем реєстрації більше 10 років (а.с. 12). У судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання про те, що вона доводиться позивачу сусідкою, проживає поряд в будинку з 2016 року, часто приходила до позивача з дітьми в гості, майже 2 рази на тиждень. [PERSON] свідок ніколи не бачила в будинку і стверджувала, що останній не проживав за місцем мешкання позивача та її чоловіка, в тому числі на момент смерті чоловіка позивача [PERSON] в грудні 2020 року. Свідок [PERSON] повідомила суду, що знає позивача [PERSON] та її чоловіка [PERSON] через свого сина, який був близьким другом [PERSON] . Відповідача свідок знає через [PERSON] . Також свідок пояснила, що за життя [PERSON] їздив до свого батька в село, оскільки батько за адресою [ADDRESS] не проживав тривалий час, в тому числі і на момент смерті [PERSON] . Це відомо свідкові у зв`язку з тим, що її син з невісткою часто ходили в гості до [PERSON] та [PERSON] , а свідок їх забирала. Свідок [PERSON] повідомила суду, що доводиться сусідкою позивачці, яка проживає за адресою [ADDRESS] з дітьми. Свідок стверджувала, що взагалі ніколи не бачила відповідача за вказаною адресою, не проживав він там і на час смерті чоловіка позивача. Свідок [PERSON] , сусідка позивача, повідомила суду, що знає відповідача, оскільки разом навчалась із ним у школі, однак зазначила, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживав багато років, за даною адресою жили останні 7-8 років лише позивач з чоловіком та дітьми. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Разом з тим, для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст. 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Статтею 29 ЦК України в встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення ст.\~29\~ЦК України\~не ставлять\~місце фактичного\~проживання особи\~в залежність\~від місця\~її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції положень Закону, що діяли на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією (254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. В даному випадку судом на підставі досліджених доказів встановлено, що спадкодавець [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а його батько - відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Між тим останній 12.07.2017 року подарував частку будинку за вказаною адресою синові і постійно не проживав у цьому будинку тривалий час, в тому числі на момент смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , тобто постійно не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Виходячи з викладеного, даючи оцінку вищезазначеним доказам, враховуючи не надання відповідачем відзиву на позов з відповідними запереченнями і доказами на їх підтвердження, суд вважає доведеним в судовому засіданні факт постійного не проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO] , у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Між тим суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги про визнання [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), таким що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у м. Харкові, так як був зареєстрований, але фактично не проживав разом з померлим [PERSON] на день його смерті, оскільки вважає таку вимогу передчасною і такою, що не підлягає на даний час судовому захисту, оскільки дане питання достатньо врегульовано положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, якими передбачені певні факти, з наявністю яких закон пов`язує прийняття або неприйняття особою спадщини. З огляду на викладене та

Outcome: partial