Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина. У позовній заяві просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.01.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачкою 14.10.2002 року зареєстрували шлюб, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . 08 серпня 2013 року рішенням Карлівського районного суду Полтавської області шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачем та знаходиться на його утриманні. Позивач стверджує, що [PERSON] в житті сина не бере жодної участі та не спілкується з ним, не допомагає матеріально. З 2015 року відповідачка не виходить на зв`язок, а її місце знаходження невідомо. Ухвалою від 26 серпня 2022 року відкрито провадження по справі та ухвалено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті суду, не повідомив про причину неявки. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 серпня 2013 року рішенням Карлівського районного суду Полтавської області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Сторони по справі мають сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області 18.01.2006 року (а.с. 8) Також судом встановлено, що сторони проживають окремо, про що свідчать довідки, видані Виконавчим комітетом Ланнівської сільської ради № 02-27/651 від 01.08.2022 року та № 02-29/300 від 16.03.2022 року. [PERSON] проживає спільно із позивачем та перебуває на його повному утриманні. Відповідачка добровільно матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає. Відповідно до ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. У відповідності до\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3\~статті 181 СК України\~встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень частини 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2\~ст. 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач просить стягнути з відповідачки аліменти за минулий час, а саме з 01 січня 2015 року, посилаючись на те, що відповідачка у цей час не надавав позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. У даному випадку, ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідачки, та не надав доказів ухилення відповідачки від сплати аліментів в сенсі ч.2 ст.191 СК України. За таких підстав у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнений на підставі п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, відповідно до положень частини 6\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь держави у сумі 992,40 грн. Згідно\~ст.430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial