Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

1.Позиція позивача. У серпні 2021 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за надійшов зазначений позов, за яким позивач - [PERSON] (Т1 а.с. 2-10), просить: -визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Опель Вектра», 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , укладений 26 травня 2015 року, у Територіальному сервісному центрі №1242 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області, згідно якого право власності на автомобіль перереєстровано на [PERSON] ; -витребувати автомобіль «Опель Вектра», 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , із чужого незаконного володіння [PERSON] , та передати вищезазначений транспортний засіб мені, [PERSON] . В обґрунтування заявленого позову, [PERSON] послався на те, що він 22 серпня 2008 року із Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» укладав кредитний договір «Автопакет» №878605/ФЛ, згідно якого отримав кошти в сумі 119 432,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,0 % на рік строком до 20 серпня 2015 року, який є змішаним договором, так як пунктом 3.2. Договору передбачена порука, де Поручителем є [PERSON] , яка поручилась за належне виконання мною, [PERSON] , взятих на себе зобов`язань по договору. За отримані кредитні кошти, ним було придбано автомобіль «Опель Вектра», 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , який був зареєстрований на нього як на власника майна, згідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Дніпродзержинським ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області. Також, на забезпечення виконання умов кредитного договору «Автопакет» № [NUMBER] /ФЛ, належний позивачу автомобіль «Опель Вектра», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , був переданий у заставу ПАТ КБ «Надра», про що 21 березня 2014 року в Державний реєстр обтяжень нерухомого майна було внесено реєстраційний запис №14254626. 17 травня 2015 року позивач виїхав за межі України на заробітки, і передав належний йому автомобіль «Опель Вектра», державний номерний знак [NUMBER] , на відповідальне зберігання [PERSON] . Під час судового розгляду позивачем [PERSON] підтверджено факт передання 17 травня 2015 року [PERSON] як автомобіля, так і ключів від нього, із зазначенням, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на час передання автомобіля [PERSON] , знаходилося у салоні автомобіля. Також позивач наголошував, що ніякого доручення щодо розпорядження належним йому транспортним засобом, [PERSON] він не давав. Але після, повернення позивача у м. Кам`янське 08 серпня 2015 року, він не зміг забрати у [PERSON] свій транспортний засіб, так як останній йому повідомив що він розпорядився належним йому автомобілем, продав його 26 травня 2015 року [PERSON] . Як він пізніше дізнався, то дійсно перереєстрація його автомобіля «Опель Вектра», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , відбулася 26 травня 2015 року на ім`я [PERSON] за довідкою-рахунком. В подальшому, 28 серпня 2015 року [PERSON] відчужив автомобіль «Опель Вектра», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] [PERSON] , за довідкою-рахунком. І 28 березня 2017 року транспортний засіб «Опель Вектра», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , був придбаний [PERSON] , за договором купівлі-продажу укладеним із [PERSON] . Починаючи з 2015 року, він звертався із заявами щодо вчинення кримінальних правопорушень до органів поліції і прокуратури, але винної особи не встановлено. Як зазначив [PERSON] під час судового розгляду, про факт вибуття із його володіння як власника майна транспортного засобу - автомобіля «Опель Вектра», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , від був обізнаний станом на серпень 2015 року, а з позовом звернувся лише 16 серпня 2021 року, при цьому в межах кримінальних провадженнях, позивач не заявляв позову до винної особи, перешкод для звернення із позовом з серпня 2015 року не мав, але просить поновити йому строк позовної давності для звернення із даним позовом (т. 1 а.с. 211). Представником позивача - адвокатом Прядко О.О. було зазначено, що із урахуванням листа ГУНП в Дніпропетровській області від 02.09.2022 в якому повідомляється, що 02.11.2015 Заводським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області було зареєстровано заяву [PERSON] про незаконне заволодіння його транспортним засобом, повністю спростовується позиція відповідача про не бажання [PERSON] звернутись вчасно за захистом порушеного права. Також, зазначено, що предметом спору у цій справі є автомобіль , який було придбано [PERSON] у 2008 році. Придбано в кредит і під заставу. Тобто, до погашення кредиту [PERSON] не мав права передавати право власності на автомобіль третім особам. Кредит залишається не погашеним, обтяження рухомого майна залишаються чинними. Проте, за невідомих обставин 28.05.2015 було укладено правочин, відповідно до якого від імені [PERSON] спірний автомобіль було переоформлено на [PERSON] , потім на [PERSON] , а на даний час автомобіль належить відповідачу [PERSON] . Позивач на полягає на тому, що він не укладав договір купівлі-продажу із [PERSON] . Цей факт позивач доводить листом Держприкордонслужби, відповідно до якого в період із 18.05.15 по 08.08.2015 він знаходився за межами України. Також, не прямими доказами порушення закону під час укладання спірного правочину є факт звернення Дворецького до правоохоронних органів, відкриття кримінального провадження, докази, отримані під час досудового розслідування які вказують на наступне. [PERSON] пояснив на допиті, що на вулиці побачив автомобіль, познайомився із його власником, захотів його придбати і врешті решт оформив його в органах ВРЕР. При цьому, [PERSON] не зміг пояснити, хто був тією особою, яка представлялась йому власником авто, але на думку сторони позивача такі покази не підлягають прийняттю. Позивачем наголошено, що порушення закону під час укладення спірного правочину також прямим чином підтверджуються довідкою Інформцентру про наявність обтяження щодо транспортного засобу До того ж, Відповідачі [PERSON] не надали відзиву на позовну заяву, жодного разу не приймали участі у судовому процесі, а це означає, що їм нема що відповісти на аргументи позивача, що ще більше підкріплює позицію [PERSON] . Із цього випливає, що доводи позивача щодо неправомірності укладення спірного правочину мають значну перевагу над позицією відповідачів [PERSON] . Що ж стосується вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння, то вона є похідною, а тому, за умови, що позивачем доведено той факт, що майно вибуло із його власності поза його волею, також має бути задоволена. Щодо заяви відповідача [PERSON] про пропуск позивачем позовної давності, то вважаємо, що позивачем доведено, що вперше він звернувся за захистом своїх прав до органів внутрішніх справ ще 02.11.2015, проте, через неефективність досудового розслідування він був змушений подати позов до суду в порядку цивільного судочинства. На підставі зазначеного, стороною позивача заявлено про поновлення пропущеного строку на звернення до суду за захистом порушеного права власності. 2.Позиція відповідачів. 2.1.Позиція відповідача № 1 - [PERSON] . Відповідачем [PERSON] подано заяву від 26 серпня 2022 року якою він зазначив, що в нього не зберіглося документів щодо купівлі-продажу автомобіля Опель, так як після продажу ці документи за відсутності потреби не зберіг. Будучи належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду, відповідач участі у розгляді справи не взяв, відзиву не подав. 2.2.Позиція відповідача № 2 - [PERSON] . Будучи належним чином сповіщена про дату, час та місце судового розгляду, відповідачка участі у розгляді справи не взяла, відзиву не подала. 2.3.Позиція відповідача № 3 - [PERSON] . Відповідачем позовні вимоги [PERSON] не визнано у повному обсязі. Зазначена позиція підтримана представником відповідача - адвокатом Фельським С.Л. і під час розгляду справи по суті, пославшись на те, що жодного вироку по кримінальній справі щодо начебто шахрайського заволодіння майном [PERSON] немає. Справа навіть не направлялась до суду, та взагалі наскільки відомо Відповідачу жодній особі не було повідомлено про підозру. Складається враження, що [PERSON] після отримання рішення суду про стягнення з нього боргу на адресу ПАТ КБ "Надра" (рішення від 18.11.2014 року) винайшов спосіб реалізувати автомобіль поза накладеним арештом, з метою уникнення його реалізації в інтересах банку. Це підтверджується показами його дружини, викладеними у постанові про закриття кримінального провадження від 09.10.2020 року. Так, слідчим зазначено, що 22.02.2019 року в якості свідка було допитано дружину потерпілого [PERSON] - [PERSON] , яка показала, що дійсно в 2008 році [PERSON] придбав транспортний засіб OPEL в кредит, однак кредит сплачувала сама [PERSON] , оскільки [PERSON] втратив роботу та був неплатоспроможний. Свідок [PERSON] показала, що від самого [PERSON] їй стало відомо про те, що він сам продав авто за 10000 доларів США раніше знайомому чоловікові на ім`я [PERSON] . Крім того, на злочинність дій Дворецького вказує те, що постійно повертаючись до України (підтверджується довідкою прикордонної служби долученою Позивачем) він написав заяву про вчинення злочину лише у 2018 році, тобто через три роки після події. Як вказано у позовній заяві, 26.05.2015 року автомобіль Опель Вектра, державний номерний знак [NUMBER] було зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки рахунку від 26.05.2015 року. Згідно порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, довідка-рахунок видається суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Тобто, довідка рахунок видається торгівельною організацією, яка здійснює реалізацію транспортних засобів згідно із договором укладеним між власником автомобіля та цією організацією. При цьому важливою є та обставина, що момент укладення договору комісії (реалізації транспортного засобу) може бути за декілька місяців до укладення договору купівлі-продажу, та видачі довідки рахунку новому власнику авто. Відтак, пояснення позивача, що його не було в Україні на момент укладення договору купівлі-продажу є безглуздими. Він не є стороною цього договору. А договір на реалізацію автомобілю міг бути укладений у будь який час до виїзду позивача за межі України. Крім того, виникає питання який саме договір купівлі-продажу позивач просить визнати недійсним. Та з яких підстав. Невідомо який договір позивач вважає недійсним, хто є сторонами цього договору, якого числа та місяця було укладено цей договір та де його було укладено. Матеріали справи не містять жодних відомостей про цей договір. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Позивач стверджує, що автомобіль вибув з його володіння поза його волею. Згідно пункту 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав встановлено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні .мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Відповідно до ч. З ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактично позивач не навів жодних доказів які б вказували на незаконність вибуття автомобіля із його власності поза його волею, тобто у результаті вчинення злочину. Натомість, матеріали справи містять пояснення дружини позивача щодо добровільного продажу ним автомобілю. Також містяться документи, які підтверджують проведення досудового розслідування обставин реалізації автомобілю. Слідство не знайшло підстав для пред`явлення підозри будь кому з осіб на яких вказував позивач. Кримінальне провадження наразі закрито. Крім того, стороною відповідача заявлено про застосування наслідків пропущення строку позовної давності. Так, відповідач заявляє про те, що позивач звернувся до суду поза межами позовної давності. Відповідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначено у позові [PERSON] дізнався про відчуження свого автомобілю 08.08.2015 року. Тобто строк позовної давності як, щодо вимог про недійсність договору купівлі-продажу, так і щодо витребування майна із чужого незаконного володіння сплинув 08.08.2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Не погоджуючись із відповіддю позивача на відзив поданий відповідачем, відповідач посилається на те, що підстави зупинення чи переривання строку позовної давності передбачені Цивільним кодексом України. Так, подання заяви про вчинення злочину до відділення поліції не перериває та не зупиняє перебіг строку позовної давності. Отже, жодних підстав вважати, що [PERSON] звернувся із цим позовом в межах строку позовної давності - не має. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 3.Позиція 3-іх осіб. 3.1.Позиція Територіальний сервісний центр № 1244 Міністерства внутрішніх справ України. Подана заява про проведення розгляду справи за відсутності представника. 3.2.Позиція Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор». Представник товариства в судові засідання для участі у розгляді справи не прибував. Будучи належним чином сповіщеним Товариство відзив на позов не подавало, заяв та клопотань не долучало, причину неявки представника Товариства не зазначало. 3.3.Позиція Головного сервісного центру МВС. Представником ГСЦ МВС зазначено, що станом на 07 листопада 2015 рік було проведено внесення запису в Єдиний державний реєстр про проведення державної реєстрації юридичної особи. Щодо проведення реєстраційних дій щодо зняття з обліку та реєстрації транспортного засобу позивача [PERSON] , то в ході судового розгляду жодного порушення будь-якого порядку стороною позивача не доведено. Крім того, посилання позивача на наявність заборони на відчуження транспортного засобу жодним чином не обґрунтована, так як згідно до Закону України «Про іпотеку» передбачено виключення які надають права для проведення перереєстрації транспортного засобу, зміни його власника. Позивач не надав відомостей яким чином, якою особою, та з яких підстав була видана довідка-рахунок при перереєстрації транспортного засобу «OPEL VECTRA 2198», 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , станом на 26 травня 2015 року. Також позивач не заявляв і клопотання про витребування такої довідки-рахунку яка стала підставою для перереєстрації зазначеного транспортного засобу. А тому, для визнання договору недійсним, необхідним спочатку встановити вид такого договору, сторони договору, предмет договору, і зазначити підстави його недійсності. Щодо дій сервісних центрів, то сервісні центри діють в межах своїх повноважень, із дотриманням порядків проведення своєї діяльності визначених діючим законодавством на час їх вчинення. Жодного порушення таких порядків не було встановлено ні в межах кримінальних проваджень, які були розпочаті за заявою [PERSON] , ні в ході судових розглядів за позовами [PERSON] , ні в даній справі. Таким чином, вважає що позивач повинен довести які його права порушені, ким і в який спосіб, що буде підставою для підтвердження вимог для їх захисту в судовому порядку, чого на час розгляду справи позивачем не зроблено. 4.Заяви, клопотання, процесуальні питання. 21 березня 2022 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку загального позовного провадження (Т1 а.с. 82-83). Ухвалою суду від 22 квітня 2022 року за заявою позивача забезпечено позов, накладено арешт на транспортний засіб марки «OPEL VECTRA 2198», 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , та заборонити будь-які реєстраційні дії з вказаним автомобілем (Т1 а.с.108-109). 11 травня 2022 року на адресу суду від представника третьої особи - РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області надійшло клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника (Т 1 а.с.137-138). Ухвалою суду від 23 червня 2022 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Територіальний сервісний центр № 1244 Міністерства внутрішніх справ України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» «про визнання недійсним правочину та витребування майна із чужого незаконного володіння» у якості третьої особи без самостійних вимог - Головний сервісний центр МВС, код ЄДРПОУ 40109173 (Т 1 а.с.236-237). 23 червня 2022 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача постановлено витребувати від відповідача 1 - [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , завірену належним чином копію договору купівлі-продажу автомобіля «Опель Вектра», 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , укладеного 26 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] ; витребувати від ТСЦ РСЦ МВС в Дніпропетровській області № 1242 (49041, м. Дніпро, пр. Праці, 16) інформацію, щодо усіх зареєстрованих операцій із транспортним засобом «Опель Вектра», 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] (Т 1 а.с.231-232). 24 червня 2022 року на адресу суду від представника відповідача, [PERSON] - адвоката Фельського С.Л. надійшло відзив на позовну заяву (Т 2 а.с.1-4). 27 червня 2022 року від третьої особи Головного сервісного центру МВС в особі начальника Білявського В.Є. надійшло повідомлення згідно до змісту якого просить розгляд даної справи здійснювати за відсутності їхнього представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства (Т2 а.с. 10-11). 04 серпня 2022 року через канцелярію суду Головним сервісного центру МВС на виконання ухвали від 23 червня 2022 року надано інформацію (Т2 а.с.31). 05 вересня 2022 року представником позивача адвокатом Прядко О.О. через систему «Електронний суд» подано клопотання про долучення доказів (Т2 а.с. 75-76). 05 вересня 2022 року представником позивача адвокатом Прядко О.О. через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив (Т2 а.с. 78-80). 09 вересня 2022 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Фельським С.Л. через систему «Електронний суд» подано заперечення на відповідь на відзив (Т2 а.с. 106-108). 16 вересня 2022 року в підготовче судове засідання прибув позивач, [PERSON] , позов підтримав у повному обсязі. Зазначив, що всі підготовчі дії вчинено, а тому вважає за можливе закінчити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті. Представник позивача - адвокат Прядко О.О., представник відповідача [PERSON] - адвокат Фельський С.Л., представник третьої особи - Звонарьова М.Л. приймали участь в підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно до ухвал суду, вважали можливим закрити підготовче провадження і перейти до розгляду справи по суті. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Територіальний сервісний центр № 1244 Міністерства внутрішніх справ України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор», Головний сервісний центр МВС «про визнання недійсним правочину та витребування майна із чужого незаконного володіння», призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 5.Фактичні обставини встановлені судом. 15 серпня 2008 року [PERSON] , в ПРАТ «Дніпропетровськ-Авто» придбав автомобіль Opel Vectra C, кузов [NUMBER] , що підтверджено довідкою виданою ПрАТ «Дніпропетровськ-Авто» за № 162 від 23.07.2018 року (т. 1 а.с. 13). Транспортний засіб - «Opel Vectra C», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , був зареєстрований за [PERSON] , як власником в період з 19 серпня 2008 року по 26 травня 2016 року, що підтверджено відповіддю територіального сервісного центру № 1214 від 21 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 15-16),після чого був перереєстрований на іншу особу. Також згідно до відповіді Територіального сервісного центру № 1242 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ в Україні від 21 лютого 2019 року за № 31/4/1242-232 (т. 1 а.с. 18), та від 18.07.2022 року за № 31/4-1242-578 (т. 2 а.с. 31-32), щодо реєстрації, перереєстрації автомобіля марки «Opel Vectra C», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, а саме: -19 серпня 2008 року транспортний засіб як вторинна реєстрація транспортного засобу, придбаного в торговельній організації в розстрочку - 1201 Дніпропетровського ВРЕР-1, зареєстрований за [PERSON] , [INFO] , як власником; -26 травня 2015 року транспортний засіб перереєстрований на нового власника за довідкою-рахунком, на [PERSON] , [INFO] , як власника; -28 серпня 2015 року транспортний засіб перереєстрований на нового власника за довідкою-рахунком, на [PERSON] , [INFO] , як власника; -28 березня 2017 року транспортний засіб перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу, Центр 2341, [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із фото-копії долученої до позовної заяви довідки-рахунку ААЕ № 412460 від 22 серпня 2015, вона виписана ТОВ «АНЕ» на ім`я [PERSON] (т. 1 а.с. 19), та перереєстрація і оформлення здійсненні за реєстраційними даними відображеними за карткою обліку та квитанції про оплату (т. 1 а.с. 20). Також, згідно до відповіді-повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», станом на 11 травня 2019 року, зазначено, що [PERSON] з вересня 2009 року зобов`язання по виплаті боргу по кредитному договору № 878605/ФЛ не виконує, грошові кошти не сплачує, строк повернення за договором закінчився 20 серпня 2015 року, розмір суми заборгованості становить загальну суму 245124,42 гривні (т. 1 а.с 21-22). Транспортний засіб «Opel Vectra C», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] , з 21 березня 2014 року зареєстрований за № 14254626 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади, витяг № 58372599 від 13 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 23-25). Відповіддю Територіального сервісного центру № 1242 від 17 січня 2019 року на запит суду, зазначено, що документи на підставі яких 26.05.2015 року був зареєстрований транспортний засіб «Opel Vectra C», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , було знищено в зв`язку із закінченням терміну зберігання документів, на підставі наказу Міністерства Юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, ст. 203 Г.п. та наказу МВС України від 25 травня 2006 року № 530, згідно Акту про відбирання на знищення і знищення справ, журналів № 31/4-1242-16 від 03 січня 2019 року. На підставі чого копії документів надати не є можливим, у зв`язку з їх відсутністю в ТСЦ 1242 (т. 1 а.с. 189, 214). Згідно до платіжного доручення № 419 від 24 лютого 2020 року, до ТОВ «ФК «Омега Фактор» перейшло право вимоги за кредитним договором від ПАТ КБ «Надра» (т. 1 а.с. 36, 58-61). Факт перетину [PERSON] кордону України, а саме 17 травня 2015 року - виїзд з України, і 08 серпня 2015 року в`їзд в Україну, підтверджено відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за № 11 від 04 лютого 2019 року (т. 1 а.. 17). Судові спори. [PERSON] у 2019 році звернувся із позовом до [PERSON] , третя особи ТОВ «Фанансова компанія «Омега фактор» про визнання права власності на рухоме майно (справа № 208/6224/19 провадження № 2/334/1962/20 (т. 1 а.с. 215-216), в межах якої Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 04 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Таке рішення прийнято судом за наслідком встановлених фактичних даних отриманих під час розгляду справи, а саме судом було встановлено, що «…22.08.2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] і [PERSON] , як поручителем був укладений Договір «Автопакет» № 878605/ФЛ на виконання якого позичальник отримав у тимчасове користування, на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 119432,70грн. Для забезпечення своєчасного виконання договірних зобов`язань [PERSON] передав у заставу Банку автомобіль Опель Вектра Седан, 2008 року випуску, заводський номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] , виданого Дніпродзержинським ВРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, справа № 209/797/13-ц з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнута заборгованість за кредитним договором № 878605/ФЛ в розмірі 245124,42грн. Рішення суду не виконано. 04.03.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Омега Фактор» укладено Договір № GLN79737 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовською М.А. за реєстровим № 147, відповідно до якого ТОВ «ФК «Омега Фактор» набуло всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими їй згідно Додатку № 1 до Договору № GLN79737 про відступлення права вимоги від 04.03.2020 року, в тому числі до боржника [PERSON] за кредитним договором № 878605/ФЛ від 22.08.2008 року. З листа регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області, територіальний сервісний центр № 1242 від 21.02.2019 року, № 31/4/1242-232 вбачається, що перереєстрація транспортного засобу Opel Vectra 2198, (2008), чорний, номер кузова [NUMBER] , відбувалась 26.05.2015 року на нового власника [PERSON] на підставі довідки-рахунку, 28.08.2015 року на нового власника [PERSON] на нового власника [PERSON] за договором купівлі-продажу, які на сьогоднішній день є чинними та ніким не оскаржені. З Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, реєстрація 08.08.2018 року заяви [PERSON] про заволодіння його майном, шляхом обману, невстановленою особою по ч.1 ст.190 КК України. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, судом встановлено, що жодним державним органом рішення по заяві [PERSON] не прийнято, відсутні вирок або будь-яке інше рішення, щодо фактів зазначених позивачем, на які останній посилається як на обґрунтування своїх позовних вимог…». Рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 04 червня 2020 року у справі № 208/6224/19 провадження № 2/334/1962/20, набрало законної сили 28 грудня 2020 року за наслідком розгляду Запорозьким апеляційним судом апеляційної скарги [PERSON] , яка була залишена без задоволення, а Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2020 року по цій справі залишено без змін. Не погоджуючись із судовими рішеннями у справі № 208/6224/19, [PERSON] подав касаційну скаргу на Рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 04 червня 2020 року та Постанову Запорізького апеляційного суду від 28 грудня 2020 року. Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2021 року (т. 1 а.с. 217-220), касаційну скаргу [PERSON] на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 04 червня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 грудня 2020 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Омега фактор», була повернута заявнику. Підставою для повернення скарги, як зазначено за містом Ухвали стало те, що Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме для надіслання уточненої редакції касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підстави, на яких подається касаційна скарга з визначенням передбачених статтею 389 ЦПК України, підстав; визначення розміру судового збору за подання касаційної скарги та надання документу, що підтверджує сплату судового збору, та правильно зазначити третю особу та її місцезнаходження. Роз`яснено про наслідки її невиконання. Ухвалу Верховного Суду від 02 лютого 2021 року було направлено заявнику на вказану в касаційній скарзі адресу. На виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції заявником надано квитанцію про доплату судового збору у розмірі 1 618 грн та зазначено третю особу. Однак, ухвалу касаційного суду виконано не у повному обсязі, оскільки посилання заявника в уточненій касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права не є належним виконанням частини другої статті 389 ЦПК України та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України. Щодо кримінальних проваджень. 08 серпня 2018 року зареєстровано кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 42018041160000161 за заявою [PERSON] за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України (т. 1 а.с. 14), про те що невстановлена особа шляхом обману заволоділа його майном. Постановою слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 42018041160000161, за кваліфікацією ч. 1 ст. 365-2 КК України, станом на 09 жовтня 2020 року встановлено: «… Встановити підстави перереєстрації транспортного засобу органу досудового розслідування не вдалося. В ході досудового розслідування 11 лютого 2019 року був допитаний в якості свідка [PERSON] який показав, що в 2014 році він в місті Дніпродзержинськ побачив на автодорозі машину «Opel Vectra», з оголошення про продаж цього авто на задньому склі автомоілю. 26 травні 2015 року між [PERSON] та продавцем - невідомим чоловіком якого [PERSON] не запам`ятав було досягнуто згоди про перереєстрацію авто, продавець самостійно перереєстрував авто, після чого нава [PERSON] всі необхідні документи. Після чого в 2016 році з [PERSON] на зв`язок вийшов [PERSON] який стверджував, що авто належить йому, одна підтверджуючих документів надати не зміг. 22 лютого 2019 року в якості свідка було допитано дружину потерпілого [PERSON] - [PERSON] , яка показала, що дійсно в 2008 році [PERSON] придбав транспортний засіб «Opel», в кредит,однак кредит сплачувала сама [PERSON] , оскільки [PERSON] втратив роботу та був неплатоспроможний. Свідок [PERSON] показала, що від самого [PERSON] їй стало відомо про те, що він сам продав авто за 10000 доларів США раніше знайомому чоловікові на ім`я « [PERSON] ». Згідно наданого Висновку про перевірку за фактом незаконного зняття з обліку та переоформлення кредитного автомобіля Опель Вектра працівником [PERSON] затвердженого начальником РСЦ МВС в Дніпропетровській області Вячеславом Білявським № 31/4-АН-3/АП від 15.04.2020 року під час перереєстрації транспортного засобу будь-яких обтяжень або арештів на транспортному засобі не було, порушень в діях [PERSON] не виявлено…», на підставі чого слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Лєсних Р.Д. кримінальне провадження № 42018041160000161, за кваліфікацією ч. 1 ст. 365-2 КК України, станом на 09 жовтня 2020 року закрито з підстав ст. 284 КК України, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, оскільки жодній особі не було повідомлено про підозру (т. 1 а.с. 31-34). 17 березня 2019 року зареєстровано кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 12019040160000603 за заявою [PERSON] від 16 березня 2019 року щодо повідомлення про те, що невстановлені особи погрожують [PERSON] вбивством та на думку [PERSON] є реальні підстави побоюватися здійснення цієї загрози, попередня кваліфікація ч. 1 ст. 129 КК України. Зазначене кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України від 31 жовтня 2019 року (т. 1 а.с. 30). 22 лютого 2021 року [PERSON] подана заява про те що [PERSON] заволоділа його документами, в тому числі і на автомобіль «Opel Vectra C», державний номерний знак [NUMBER] (т. 1 а.с. 29), за наслідком розгляду якої не встановлено факту кримінального правопорушення. Також, згідно до відповіддю Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 21.07.2021 року № 44/11512 (т. 1 а.с. 27-28), підтверджено факт звернення [PERSON] із заявами в межах ЖЄО, а також відповідями на звернення [PERSON] до органів прокуратури і поліції та відповідями на них (т. 1 а.с. 70-72, 159-189, 221-225). 6.Норми права застосовані судом. Частиною першою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до частини першої статті 204 ЦК України - Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно до статті 215 ЦК України: 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно до статті 216 ЦК України: 1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 2. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 3. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. 4. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. 5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 626 ЦК України визначено, що Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частина перша статті 638 ЦК України - Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (частина перша ст. 656 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 7.Висновки та мотиви прийнятого рішення. Обов`язковою умовою для набуття будь-якою особою право на звернення до суду, є наявність у зазначеної сторони прав, інтересів та свобод, які існують та які порушені, невизнані або оспорювані, що узгоджується з приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Як встановлено судом заявлені позовні вимоги підлягають врегулюванню із застосуванням норм цивільного права. Так, в частині заявлених позовних вимоги позивачем про визнання недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Опель Вектра», 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , укладений 26 травня 2015 року, у Територіальному сервісному центрі №1242 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області, згідно якого право власності на автомобіль перереєстровано на [PERSON] , суд виходить з наступного. Враховуючи що позивачем оспорюється договір купівлі-продажу, то згідно до приписів ст.ст. 626-628, 655 ЦК України це двосторонній договір, в якому є продавець і покупець. На час розгляду справи, судом встановлено, що дійсно, 15 серпня 2008 року [PERSON] , в ПРАТ «Дніпропетровськ-Авто» придбав автомобіль Opel Vectra C, кузов [NUMBER] . І, транспортний засіб - «Opel Vectra С», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , був зареєстрований за [PERSON] , як власником в період з 19 серпня 2008 року по 26 травня 2016 року. В подальшому 26 травня 2015 року транспортний засіб перереєстрований на нового власника за довідкою-рахунком, на [PERSON] , [INFO] , як власника. Але хто діяв і з яких підстав від імені власника транспортного засобу, яким на час перереєстрації транспортного засобу був позивач [PERSON] , ні в межах кримінальних справах за заявами [PERSON] , ні в межах даної справи жодним чином доказом не підтверджено та не встановлено. Також не встановлено в який спосіб та з яких підстав здійснювалося отримання особою, яка здійснювала дії від імені власника транспортного засобу [PERSON] , діяла на час отримання довідки-рахунку, як підстави для переоформлення транспортного засобу станом на 26 травня 2015 року. Позиція позивача ґрунтується на тому, що не можна було перереєструвати транспортний засіб на який наявна заборона на його відчуження, так як транспортний засіб перебуває в іпотеці. Але, згідно до п. 41 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (в редакції що діяла на час проведення перереєстрації транспортного засобу - 26 травня 2015 рік), було заборонено зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, що: - зареєстровані за неповнолітніми особами відповідно до вимог пункту 23 цього Порядку, без письмової нотаріально засвідченої згоди батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозволу органу опіки та піклування; - одержані через органи соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, без письмового розпорядження зазначених органів; - придбані у розстрочку без надання відповідних документів про остаточний розрахунок. Забороняється зняття з обліку для подальшого відчуження та/або перереєстрація на нового власника переданих безоплатно транспортних засобів, які зареєстровані відповідно до вимог пункту 11 цього Порядку без сплати мита та інших податків і зборів (обов`язкових платежів), передбачених законодавством під час імпорту автомобілів, без подання документів про внесення зазначених платежів. Не вважається відчуженням передача транспортного засобу іншому структурному підрозділу (територіальному органу) в межах одного органу державної влади. Тобто для доведення, що на час перереєстрації транспортного засобу, а саме станом на 26 травня 2015 року існували заборони визначені п. 41 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (в редакції що діяла на час проведення перереєстрації транспортного засобу - 26 травня 2015 рік), необхідним отримання відомостей про те, що саме стало підставою для здійснення дій для перереєстрації зазначеного транспортного засобу, що встановлено ні в ході проведення досудового розслідування в межах ряду кримінальних справ відкритих за заявою [PERSON] , ні в ході розгляду даної справи встановлено і доведено стороною позивача не було. Як встановлено в ході судового розгляду 08 серпня 2018 року зареєстровано кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 42018041160000161 за заявою [PERSON] за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України (т. 1 а.с. 14), про те що невстановлена особа шляхом обману заволоділа його майном. Постановою слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 42018041160000161, за кваліфікацією ч. 1 ст. 365-2 КК України, станом на 09 жовтня 2020 року встановлено: «… Встановити підстави перереєстрації транспортного засобу органу досудового розслідування не вдалося. В ході досудового розслідування 11 лютого 2019 року був допитаний в якості свідка [PERSON] який показав, що в 2014 році він в місті Дніпродзержинськ побачив на автодорозі машину «Opel Vectra», з оголошення про продаж цього авто на задньому склі автомоілю. 26 травні 2015 року між [PERSON] та продавцем - невідомим чоловіком якого [PERSON] не запам`ятав було досягнуто згоди про перереєстрацію авто, продавець самостійно перереєстрував авто, після чого нава [PERSON] всі необхідні документи. Після чого в 2016 році з [PERSON] на зв`язок вийшов [PERSON] який стверджував, що авто належить йому, одна підтверджуючих документів надати не зміг. 22 лютого 2019 року в якості свідка було допитано дружину потерпілого [PERSON] - [PERSON] , яка показала, що дійсно в 2008 році [PERSON] придбав транспортний засіб «Opel», в кредит, однак кредит сплачувала сама [PERSON] , оскільки [PERSON] втратив роботу та був неплатоспроможний. Свідок [PERSON] показала, що від самого [PERSON] їй стало відомо про те, що він сам продав авто за 10000 доларів США раніше знайомому чоловікові на ім`я « [PERSON] ». Згідно наданого Висновку про перевірку за фактом незаконного зняття з обліку та переоформлення кредитного автомобіля Опель Вектра працівником [PERSON] затвердженого начальником РСЦ МВС в Дніпропетровській області Вячеславом Білявським № 31/4-АН-3/АП від 15.04.2020 року під час перереєстрації транспортного засобу будь-яких обтяжень або арештів на транспортному засобі не було, порушень в діях [PERSON] не виявлено…», на підставі чого слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Лєсних Р.Д. кримінальне провадження № 42018041160000161, за кваліфікацією ч. 1 ст. 365-2 КК України, станом на 09 жовтня 2020 року закрито з підстав ст. 284 КК України, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, оскільки жодній особі не було повідомлено про підозру (т. 1 а.с. 31-34). Свою позицію щодо підстав визнання оспорюваного договору недійсним позивач [PERSON] обґрунтовує із застосуванням частини першої статті 230 ЦК України, якою передбачено, що Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Так, правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб. Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман як підставу для визнання правочину недійсним слід відрізняти від помилки, що має істотне значення. Відмінності між цими правовими конструкціями полягають у наступному. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Помилка є результатом невірного уявлення про обставини правочину. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін, тоді як при помилці обидві сторони можуть невірно сприймати обставини правочину. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Але, в ході судового розгляду позивачем не зазначено, хто саме, тобто яка особа діяла як продавець або від імені продавця, - власника транспортного засобу [PERSON] , на час перереєстрації транспортного засобу станом на 26 травня 2015 року, в який спосіб та на яких умовах укладений оспорюваний договір. А тому за відсутності достовірних відомостей про сторони договору, істотні умови договору, не можливим встановити наявність або відсутність підстав для застосування наслідків недійсності правочину, в тому числі і згідно до ст. 230 ЦК України. Крім того, ч. 2 ст. 230 ЦК України передбачено, що сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. А тому для встановлення підстав недійсності правочину згідно до вимог ст. 230 ЦК України, також необхідним є встановлення сторони, яка застосувала обман, та встановлення особи до якої застосовано такий обман, і як наслідок покладення на таку особу що застосувала обман обов`язку відшкодування збитків в передбаченому ч. 2 ст. 230 ЦК України порядку, що не є можливим без встановлення такої особи. За правилами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач [PERSON] не довів належними і допустимими доказами введення саме його в оману визначеною ним будь-якою особою, як підставу для захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, з підстав ст. 230 ЦК України, в обраному ним спосіб. Щодо позовних вимог в частині витребування автомобіля «Опель Вектра», 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , із чужого незаконного володіння [PERSON] , та передати вищезазначений транспортний засіб мені, [PERSON] , позивач обгрунтовує свої вимоги з посиланням на приписи ст.ст. 387, 388 ЦК України. Так, згідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Для цього, позивач повинен довести що особа яка заволоділа належним йому майном, діяла незаконно, без відповідної правової підстави. Але, як встановлено в ході судового розгляду відповідач № 3 набув право власності на спірний автомобіль «Опель Вектра», 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 28 березня 2017 року транспортний засіб перереєстровано з [PERSON] , на нового власника за договором купівлі-продажу, Центр 2341, [PERSON] , [INFO] . Підстави які б згідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України, мали б місце для витребування такого майна у [PERSON] , на час розгляду справи не встановлені, та позивачем належними та допустимими доказами не доведені. Посилання позивача на застосування п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, а саме якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також ґрунтується лише на позиції позивача, яка жодним належним та допустимим доказом, який би був отриманий чи в межах кримінальних проваджень, чи в межах даної справи, не підтверджено. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі ст. ст. 319, 321, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові. Ст. 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Отже, у разі якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України. Верховний Суд України в постановах від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15, від 25.01.2017 у справі № 916/2131/15 дійшов висновку, що витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів. А тому повертаючись до вище зазначеного, без встановлення фактичних даних що мали місце при перереєстрації транспортного засобу «Опель Вектра», 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , станом на 26 травня 2015 року, неможливо також застосовувати приписи ч. 1 ст. 388 ЦК України, так як рішення суду не може грунтуватися на припущеннях, а допустимих, належних доказів на підтвердження позиції позивача не подано стороною позивача, і не встановлено під час розгляду справи по суті. А тому, оцінюючи у сукупності всі фактичні обставини, та докази надані сторонами, враховуючи підстави та обґрунтування заявлених вимог позивачем, суд приходить до висновку про їх безпідставність та необґрунтованість, та як наслідок відсутності підстав для їх задоволення. Також судом враховується, що поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Можливість практичного здійснення права на звернення до суду за судовим захистом залежить від певних передумов, які у цивільній про\-цесуальній літературі іменуються передумовами права на звернення до суду за судовим захистом. Ці передумови розподіляють на суб`єктивні, які належать до особистості суб`єктів спору, та на об`єктивні, пов`язані з характером предмета, який підлягає внесенню на розгляд суду; на по\-зитивні та негативні - залежно від зв`язку права на звернення до суду з наявністю або відсутністю цих передумов. До суб`єктивних передумов належить процесуальна правоздатність особи, яка звернулася до суду за судовим захистом, а також суб`єкта, який буде притягнутий судом як відповідач або заінтересована особа. Суб`єктивною передумовою права на звернення до суду є також процесуальна заінтересованість особи. За загальним правилом зверта\-тися до суду можна лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. А тому виходячи з вище наведеного, встановив відсутність даних щодо підтвердження та обґрунтування заявлених позивачем позовних вимог, у вибраний ним спосіб та з обраної позиції його захисту, без встановлення особи яка б порушила, не визнала або оспорила його права чи інтереси і свободи, не встановив фактичних даних щодо оспорюваного договору купівлі-продажу заявленого позивачем, та не виконання позивачем свого обов`язку доведення та обґрунтування перед судом своєї позиції, є підставою для відмови у задоволені позовних вимог [PERSON] .. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо клопотання сторони відповідача № 3 [PERSON] про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, та позивача про поновлення строку позовної давності, то суд виходить з наступного. Як встановлено в ході судового розгляду, згідно до пояснень самого [PERSON] та обраної ним позиції в межах даної справи, він про вибуття із його власності транспортного засобу «Опель Вектра», 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , дізнався станом на 08 серпня 2015 року від громадянина [PERSON] , якому перед цим він передав зазначений транспортний засіб на зберігання, разом із ключами від транспортного засобу, та документами на нього, які знаходилися у салоні автомобіля. До [PERSON] позивач жодних позовних вимог не заявив, при цьому зазначив на те, що фактично [PERSON] взяв на себе обов`язок по збереженню належного позивачу транспортного засобу, та що позивач не наділяв останнього на право розпорядження, і тим більш відчуження від його імені належного йому транспортного засобу. В період з 08 серпня 2015 року позивач [PERSON] ні в межах кримінальних проваджень розпочатих за його заявою внесених до ЄРДР за № 42018041160000161 від 08 серпня 2018 року за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України; № 12019040160000603 від 17 березня 2019 року за ознаками ч. 1 ст. 129 КК України, жодних позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , де б він заявляв про визнання договору купівлі-продажу недійсним не заявляв, із даним позовом позивач звернувся 16 серпня 2021 року до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Тобто з дня коли [PERSON] дізнався про вибуття із його власності транспортного засобу «Опель Вектра», 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , тобто з 08 серпня 2015 року, і по час звернення із позовом, тобто станом на 16 серпня 2021 року, пройшло 6 (шість) років. Як зазначив [PERSON] причин які б перешкодили йому подати позовну заяву в межах кримінального провадження, або звернутися до суду із зазначеним позовом, в передбачений строк ст. , зазначити він не може. На час розгляду цивільної справи по суті, жодна особа в межах кримінальних проваджень, де б [PERSON] був визнаний потерпілою особою від кримінального злочину, не має ні статусу підозрюваного, ні статусу обвинуваченого. Згідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, - Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Ч. 1 ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Та частиною першою статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Підстав для застосування судом наслідків передбачених ст.ст. 263, 264 ЦК України, судом не встановлено, та позивачем не заявлено. Також, підстав для застосування ст. 268 ЦК України, судом не встановлено. Судом враховується пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, пункт 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51). Також, згідно до постанови ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». Загальні положення застосування позовної давності також викладені у наступних постановах: № 522/1029/18 (14-270цс19); № 522/2110/15-ц (14-247 цс 18)/п.61; № 522/2201/15-ц (14-179 цс 18) /п. 61/; № 522/2202/15-ц (14-132цс18)/п.61/; № 372/1036/15-ц (14-252цс18);№ 904/10956/16 (12-90гс19); № 183/1617/16 (14-208 цс 18) /п.п. 73/; № 911/1437/17 (12-226гс18) /п. 76/. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином, виходячи з вище наведеного, встановив факт вибуття з права власності позивача [PERSON] транспортного засобу «Опель Вектра», 2008 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , станом на 26 травня 2015 року, але не встановив під час розгляду справ доведеності з боку позивача належними, допустимими і достатніми доказами щодо наявності оспорюваних, порушених чи невизнаних прав позивача, а тому

Outcome: dismissed