Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» та [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним додаткових угод до кредитного договору №73/Ф/USD від 12.02.2007 року, визнання кредитного договору виконаним та припиненим, визнання іпотечного договору припиненим, визнання договору поруки припиненим, зняття заборони на відчуження майна. Позивні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не визнає вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» щодо обов`язку сплати суми боргу станом на 01.10.2021 у розмірі 290\~252 (двісті дев`яносто тисяч двісті п`ятдесят два) доларів США 75 центів, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 7\~725\~802 грн. 58 коп. Також, позивач вважає, що вищевказана сума боргу є недійсною, а право її витребування, в тому числі за рахунок реалізації предмету іпотеки незаконним, з огляду на те, що відповідно до Довідки Комерційного банку Товариство з обмеженою відповідальністю «МІСТО БАНК» № 101-БТ від 13.03.2020 року загальна сума, яку було сплачено Боржником, [PERSON] , на користь Банку складає 1\~625\~342,01 доларів США, з них: 660\~549,40 доларів США за кредитом та 964\~792,61 доларів США за відсотками. Відтак, Позивач зазначає, що кредитний договір був виконаний та повинен бути припиненим. Окрім цього, також повинен бути припинений Договір поруки №73/Ф/USD-П від 12.02.2007р. та Іпотечний договір від 12.02.2007р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценком В.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 376 у зв`язку з їх виконанням. З цієї підстави було складено відповідну заяву разом із поручителями та подано до Комерційного банку Товариство з обмеженою відповідальністю «МІСТО БАНК». 05 листопада 2020 року позивач отримав відповідь від Банку про те, що підстав для припинення Кредитного договору №73/Ф/USD від 12.02.2007р., Іпотечного договору від 12.02.2007р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценком В.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 376 та Договору поруки №73/Ф/USD-П від 12.02.2007р. немає, оскільки відповідно до низки Додаткових угод укладених з Позичальником, які є невід`ємною частиною Кредитного договору №73/Ф/USD від 12.02.2007р., строк дії договору триває до 15.02.2023р. та заборгованість повністю непогашена. Із змістом наданої Банком відповіді Позивач не погоджується. В той же час, Позивач вважає, що зміна істотних умови Договору відбулась у зв`язку із укладенням Додаткових угод №2-12, які є недійсними, оскільки містять підписи проставлені нібито поручителями та [PERSON] . Однак підписи, які проставлені в цих Додаткових угодах не належать зазначеним підписантам. До того ж Позивач вважає, що оспорювані Додаткові угоди до Кредитного договору є предметом спеціального правового регулювання Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого (ч.3 ст.18) несправедливими є умови договору про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі, або змінювати характеристики продукції, що є предметом договору. Також, Позивач зазначає, що Відповідач веде нечесну підприємницьку практику, яка вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Позивач зазначає, що згідно з ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Отже, виходячи з вищевикладеного Позивач вважає за необхідне визнати недійсними Додаткові угоди №1-12 до Кредитного договору, оскільки саме внаслідок їх незаконного виготовлення було висунуто необґрунтовану грошову вимогу до Позивача. 16 листопада 2021 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси прийнято позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження, встановлено строки для подання сторонами заяв по суті справи. Окрім цього, Позивачем було надано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом про визнання недійсними додаткових угод, визнання кредитного договору виконаним та припиненим, визнання іпотечного договору припиненим, визнання договору поруки припиненим, зняття заборони на відчуження майна. Позивач просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме нежиле приміщення магазину [ADDRESS] , яке в цілому складається із нежилого приміщення другого поверху, загальною площею 206,2 кв.м. та належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 12.02.2007 р., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценком В.Д., за реєстраційним № 373, а також заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вищезгаданого об`єкту нерухомого майна. 16 листопада 2021 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси був накладений арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме нежиле приміщення магазину № [NUMBER] , розташованого в [ADDRESS] , яке в цілому складається із нежилого приміщення другого поверху, загальною площею 206,2 кв. м. та належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 12.02.2007 р., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценком В.Д., за реєстраційним № 373 та заборонив будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вищезгаданого об`єкту нерухомого майна. 09.12.2021 на адресу суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.\~Відповідач вважає, що Позивач не наводить належних та допустимих доказів на підтвердження введення його в оману щодо обставин, які впливали на вчинення ним оспорюваного правочину. Ніяких зауважень при укладенні договору з приводу встановлених умов договору позивач не зробив та прийняв умови кредитного договору, викладені у його тексті, послідовно виконуючи свої обов`язки протягом тривалого часу. Відповідач зазначає, що відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Зі змісту оспорюваних Додаткових угод до Кредитного договору №73/Ф/USD від 12.02.2007р. вбачається, що вони підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, сторони на момент укладення цього Договору не заявляли додаткових вимог щодо його умов та у подальшому виконували умови Договору. Також, Відповідач стверджує, що не наводяться докази щодо підроблення підписів поручителів Додаткових угод №2-12, адже обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює. Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідач вважає, що посилання на підроблені підписи поручителів є лише намаганням уникнути зобов`язань за Кредитним договором, оскільки позовна заява не містить доказів на підтвердження цього факту. Відповідач також звертає окрему увагу суду, що зміна розміру процентної ставки відбулася не в односторонньому порядку Банком, а згідно з Додатковою угодою, яка підписана сторонами. Щодо визнання Кредитного договору №73/Ф/USD від 12.02.2007р. припиненим, Відповідач зазначає, що відповідно до Додаткової угоди №12 від 13.02.2020р. встановлено кінцевий строк погашення кредиту 15 лютого 2023 року. Починаючи з 16 березня 2020 року Позичальником не виконується графік погашення кредиту та відсотків по Кредитному договору та на даний момент існує прострочена заборгованість. Окрім цього, 09.12.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», звернулось з зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що Кредитний договір №73/Ф/USD від 12 лютого 2007 року укладений між Комерційним банком Товариство з обмеженою відповідальністю «МІСТО БАНК» та [PERSON] , не був виконаний в повному обсязі. Відповідач за первісний позовом та позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути солідарно з Боржника та Поручителів заборгованість за Кредитним договором №73/Ф/USD від 12.02.2007р., яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 239\~450,60 доларів США, відсотків по кредиту у розмірі 50\~802,15 доларів США, 3-х відсотків річних від простроченої суми у розмірі 8\~522 доларів США та пені, яка складає 300\~000 тис. грн. 00 коп. Свої позовні вимоги аргументує тим, що поряд з Кредитним договором №73/Ф/USD від 12.02.2007р. були укладені Додаткові угоди №1-12, які є невід`ємною частиною договору і є обов`язковими до виконання. Відповідно до ст. 193 ЦК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і їх спільний розгляд є доцільним, вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднують в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 15 грудня 2021 року зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними додаткових угод, визнання кредитного договору виконаним та припиненим, визнання іпотечного договору припиненим, визнання договору поруки припиненим, зняття заборони на відчуження майна. Представник ТОВ «Цикл Фінанс», [PERSON] , подала заяву про забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на майно, що належить [PERSON] , а саме: квартиру, загальною площею 112,2 кв. м за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 24281164); стояночне місце № [NUMBER] на ІІ-ому рівні підвалу, загальною площею 12,9 кв. м. за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 25553926); нежитлові приміщення технічного поверху, загальною площею 116,4 кв. м. , за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 25554748); Накладення арешту на майно, що належить [PERSON] , а саме квартиру, загальною площею 177,4 кв. м., за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 11673747). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2021 року заява про забезпечення зустрічного позову була задоволена. Ухвалою суду від 13 вересня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник ТОВ «Цикл Фінанс» у судовому засідання надала заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити з наступних підстав та встановлених судом обставин. Судом встановлено, що 12.02.2007 року між Комерційним банком Товариством з обмеженою відповідальністю «МІСТО БАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №73/Ф/USD, згідно з яким Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 900\~000,00 тис. доларів США на строк з 12 лютого 2007 року до 12 лютого 2017 року зі сплатою 12,5% річних. Окрім цього, між сторонами було укладено Додаткові угоди №1-12, які є невід`ємними частинами кредитного договору №73/Ф/USD від 12.02.2007р., а саме: Додаткова угода №1 від 20.08.2008р. про зміну строку повернення кредиту та порядок нарахування і розмір процентної ставки; Додаткова угода №2 від 15.07.2014р. про встановлення загальної суми щомісячної сплати нарахованих відсотків та строків часткового погашення кредиту; Додаткова угода №3 від 14.01.2015р. про зміну строку погашення кредиту та зміну відсоткової ставки річних; Додаткова угода №4 від 03.02.2015р. про зміни щодо сплати нарахованих відсотків по кредиту; Додаткова угода №5 від 12.05.2016р. про встановлення загальної суми щомісячної сплати нарахованих відсотків та строків часткового погашення кредиту; Додаткова угода №6 від 24.06.2016р. про зміну відсоткової ставки річних; Додаткова угода №7 від 14.12.2016р. про встановлення загальної суми щомісячної сплати нарахованих відсотків та строків часткового погашення кредиту; Додаткова угода №8 від 14.03.2017р. про зміну порядку нарахування відсотків; Додаткова угода №9 від 14.02.2018р. про встановлення загальної суми щомісячної сплати нарахованих відсотків та строків часткового погашення кредиту; Додаткова угода №10 від 14.11.2018р. про встановлення загальної суми щомісячної сплати нарахованих відсотків та строки часткового погашення кредиту (ануїтет); Додаткова угода №11 від 04.10.2019р. про зміну порядку сплати відсотків та кредиту; Додаткова угода №12 від 13.02.2020р. про зміну пункту 2.1. та 3.5. Кредитного договору №73/Ф/USD від 12.02.2007р. На виконання зобов`язання Позичальника було укладено Іпотечний договір від 12.02.2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценком В.Д. та зареєстрований в реєстрі за №376. Також Сторонами було укладено Договір поруки №73/Ф/USD-П від 12.02.2007р., в якому Поручителями Боржника виступили [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 01.10.2021 року між Публічним акціонерним товариством «МІСТО БАНК» (нова назва Комерційного банку Товариства з обмеженою відповідальністю «МІСТО БАНК») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № GL3N020327, в якому зазначається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» отримує в повному обсязі від Публічного акціонерного товариства «МІСТО БАНК» (окрім права на здійснення договірного списання коштів) право вимоги Банку до Боржників. 19.10.2021 року позивач, [PERSON] , отримав від відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», вимогу про усунення порушень за Кредитним договором №73/Ф/USD від 12.02.2007р., яка була направлена цінним листом з описом вкладення. Згідно з положеннями\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.\~ст. 77-79 ЦПК України. Позивач стверджує в позові, що зобов`язання Боржника ( [PERSON] ) було виконано в повному обсязі. При цьому позивачем не надано суду доказів (квитанцій, платіжних доручень тощо), які б підтверджували обставини сплати всіх належних за кредитним договором платежів. Натомість відповідач за первісним позовом надав суду виписки з рахунків боржника ( [PERSON] ), на яких банком обліковується прострочена заборгованість за кредитним договором, зокрема за тілом кредиту та відсотками. Розмір нарахованої заборгованості відповідає умовам кредитного договору. Не знайшло при розгляді справи свого підтвердження і твердження позивача, що відповідно до додаткової угоди №12 від 13.02.2020 відбулася новація за Кредитним договором. Згідно статті 604 Цивільного кодексу зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Згідно п. 1.1. додаткової угоди №12 від 13.02.2020 сторони виклали п. 2.1 Кредитного договору в наступній редакції: Банк надає Позичальнику кредит у сумі 239802,54 доларів США строком дії до 15 лютого 2023 р. із відсотковою ставкою 12,5% відсотка річних. Укладаючи додаткову угоду №12 від 13.02.2020 сторони за взаємною згодою фактично зафіксували розмір заборгованості за кредитом станом на 13.02.2020, змінили строк кредитування та відсоткову ставку, відтак основне зобов`язання за кредитним договором не припинено, оскільки відбулась лише його зміна. Сторони не ставили перед собою завдання замінити одне зобов`язання іншим і, відповідно, не досягли такої мети, що вказує на відсутність наміру сторін вчинити новацію. Додатковою угодою №12 від 13.02.2020 були змінені певні пункти кредитного договору №73/Ф/USD від 12.02.2007р., а сама по собі зміна деяких умов договору, які не призвели до заміни самого кредитного зобов`язання на інше: характер прав і обов`язків учасників, а також порядок виконання зобов`язання залишилися незмінними, що не припиняє первісного зобов`язання сторін за кредитним договором, іпотечним договором та договором поруки. Крім того, в додатковій угоді №12 від 13.02.2020 не зазначено, що зобов`язання сторін за кредитним договором, іпотечним договором та/або договором поруки припиняються. Матеріали справи не містять, а позивачем не надані докази, які б свідчили про досягнення згоди між сторонами про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням. Отже, додаткова угода №12 від 13.02.2020 не може бути розцінена як новація в розумінні статті 604 ЦК України. Зі змісту статті 604 ЦК України вбачається, що ознаками новації є: спосіб припинення зобов`язання; вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); є двостороннім правочином (договором); нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання. Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення. До умов новації віднесено такі: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а «домовленість про новацію», про яку йдеться в частині другій статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати в договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що випливає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим. Умови новації є необхідними і достатніми для вчинення новації. Таким чином, новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання. Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Такий висновок щодо застосування положень статті 604 ЦК України викладено, зокрема в постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №\~609/67/18 (провадження № 61-43444св18), в постанові Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі №\~569/1037/18 (провадження № 61-7910св19). Більше того, позивач у своїх вимогах просить визнати кредитний договір виконаним та припиненим з 12.02.2017, а іпотечний договір та договір порукиприпиненими у зв`язку із виконанням та припиненням основного зобов`язання. Таким чином, твердження позивача про новацію, яка, на його думку, відбулася 13.02.2020, жодним чином не обґрунтовують заявлені позовні вимоги. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтями\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 638 ЦК України\~істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позивачем за первісним позовом, а відповідачем за зустрічним позовом не надано жодних доказів, які підтверджують недійсність Додаткових угод №1-12 до Кредитного договору №73/Ф/USD від 12.02.2007р. Судом встановлено, що сторонами Кредитного договору №73/Ф/USD від 12.02.2007р. та Додаткових угод №1-12 до нього є дві особи: банк (кредитодавець) та позичальник [PERSON] . На додаткових угодах також є підписи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які містяться після підписів сторін (банку і позичальника [PERSON] ) та після фрази «внесені зміни узгоджено з поручителями». Вимоги позивача [PERSON] зводяться до оспорення Додаткових угод до кредитного договору з тих підстав, що поручителі їх не підписували. Але вони не є сторонами кредитного договору, більше того, їх підписи наявні на додаткових угодах. Чинним законодавством не передбачено, що відсутність на правочині підпису особи, яка не є його стороною, є підставою для недійсності правочину. Такий спосіб захисту, як визнання правочину, який неукладений, тобто такий, що не відбувся, недійсним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті15,16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом,тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Слід також врахувати постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц, де викладено правовий висновок, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину, який не укладений, тобто такий, що не відбувся, недійсним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У відповідності до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відсутні підстави вважати Додаткові угоди №1-12 до Кредитного договору №73/Ф/USD від 12.02.2007р. недійсними. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до роз`яснень, наданих в пункті 19 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. З матеріалів справи судом також встановлено, що Кредитний договір та Додаткові угоди №1-12 до нього укладені в письмовій формі, містить всі суттєві умови передбачені законом для кредитних договорів, які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами. В Кредитному договорі №73/Ф/USD від 12.02.2007р. укладеному Комерційним банком ТОВ «МІСТО БАНК» та [PERSON] та в Додаткових угодах №1-12 містяться положення про суму кредиту, форму забезпечення кредитного зобов`язання, відсоткову ставку за кредитом та порядок нарахування процентів, перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, строк, на який був одержаний кредит, порядок сплати відсотків, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, черговість погашення суми заборгованості за цим договором, права і обов`язки сторін та відповідальність позичальника. Посилання позивача на порушення банком п. 3.6 кредитного договору щодо зміни відсоткової ставки за кредитом не заслуговують на увагу, адже цей пункт регулює односторонню зміну відсоткової ставки. Натомість додаткові угоди, якими вносилися зміни щодо розміру відсоткової ставки, були укладені за згодою сторін (банку та позичальника), про що свідчать їх підписи на додаткових угодах. Посилання позивача на порушення п. 3.1.9 іпотечного договору також не знайшли свого підтвердження. П. 3.1.9 іпотечного договору є підпунктом 3.1 «Іпотекодержатель має право». Тобто внесення змін за домовленістю сторін є одним із прав банку, наявність або реалізація якого не виключає реалізацію банком й інших належних йому прав та застосування будь-яких не заборонених чинним законодавством способів внесення змін до кредитного договору. Пунктом 1.1 іпотечного договору встановлено, що «цей договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з Кредитного договору №73/Ф/USD від 12.02.2007 року (а також додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії)». Укладенню додаткових угод до кредитного договору як правило передували заяви позичальника, копії яких наявні в матеріалах справи. Судом встановлено, що на додаткових угодах до кредитного договору також наявні підписи позивача [PERSON] , що свідчить про наявність домовленості і з ним на укладення вказаних додаткових угод. Доказів того, що його підписи є підробленими, позивачем за первісним позовом суду не надано. Отже, Боржнику та Відповідачам за зустрічним позовом у повному обсязі було відомо про умови кредитування, зазначені у кредитному договорі та додаткових угодах до нього. Відповідач, [PERSON] , не мав претензій стосовно умов Кредитного договору при його укладенні та засвідчив свою згоду підписом. Таким чином, істотні умови договору були узгоджені між сторонами, про що свідчить не лише підписання кредитного договору та додаткових угод до нього, а й подальші дії Позичальника, який отримавши кредитні кошти, з заявами про невиконання умов договору, або їх неналежне виконання з боку банку, не звертався протягом тривалого часу та виконував взяте на себе зобов`язання. Окрім цього, згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Відповідно до п. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», право відкликання згоди не застосовується щодо споживчих кредитів, наданих на купівлю послуги, виконання якої відбулося до закінчення строку відкликання згоди. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару за договором; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Однак Відповідач, [PERSON] , правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного Кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався.\~ Не звертався Відповідач до кредитора і за роз`ясненням положень договору, які були йому не зрозумілі, тим самим погоджуючись із всіма умовами Кредитного договору. Таким чином, сторони спірного правочину домовилися щодо усіх його умов, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі та не було допущено порушень вимог ст. 203 ЦК України, тому немає підстав вважати Кредитний договір №73/Ф/USD від 12.02.2007р. недійсними. Щодо ведення нечесної підприємницької практики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) сформульовано правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, Позивачем за первісним позовом, а Відповідачем за зустрічним позовом, [PERSON] , не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про ведення нечесної підприємницької практики, які потягнули б за собою визнання Кредитного договору недійсним.\~ З огляду на зазначене, суд вважає, що Позивачем за первісним позовом, а Відповідачем за зустрічним позовом не доведено ведення нечесної підприємницької практики ТОВ «Цикл Фінанс» або банком. Щодо простроченої заборгованості , то відповідно до умов Кредитного договору №73/Ф/USD від 12.02.2007р. (п.6.1., 6.4.) Позичальник зобов`язався своєчасно повернути суму кредиту та сплачувати відсотки по кредиту, а також виконувати належним чином інші обов`язки за цим Договором. Згідно з п.3.2. Кредитного договору відсотки за кредитом нараховуються Банком на фактичну суму кредиту та за фактичний час користування кредитом, щомісячно в останній робочий день місяця з першого по останній день місяця включно, а також у день повного дострокового погашення кредиту. 12 лютого 2007 року між Комерційним банком Товариство з обмеженою відповідальністю «МІСТО БАНК» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено Договір поруки №73/Ф/USD-П, згідно з яким останні зобов`язуються солідарно відповідати перед Кредитором за виконання зобов`язань гр. [PERSON] за Кредитним договором №73/Ф/USD від 12.02.2007р. з усіма можливими змінами і доповненнями до нього. Згідно з п.2 вищевказаного Договору Поручителі відповідають перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, в тому числі за сплату пені та штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України закріпляє, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором. Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. У постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 січня 2019 року у справі\~№464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зазначено, що гривня\~як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, при цьому відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України\~як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором,\~повернути таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка ним отримана. Як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. Тому, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Суд з урахуванням зазначеного правового висновку Великої Палати Верховного Суду зазначає, що\~стягнення заборгованості за кредитним договором\~в іноземній валюті не суперечить законодавству України, якщо в іноземній валюті надавався кредит за договором і позивач просить стягнути суму боргу у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Як банком, так і Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» було направлено на адресу Боржника та Поручителів Вимогу про усунення порушення та виконання порушених зобов`язань за Кредитним договором. Судом встановлено, що Боржник, [PERSON] , не виконав зобов`язання щодо повернення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом та відсотків за кредитом. Кредитні зобов`язання не виконуються у період з 16.03.2020 року, тобто таке прострочення сплати заборгованості є триваючим правопорушенням і право на стягнення процентів на суму простроченої заборгованості виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, а саме відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В той же час саме інший розмір процентів встановлений кредитним договором, зокрема, пунктом 10.3 передбачено: «при непогашенні кредиту у строки, встановлені п.п. 2.1., 3.4 цього Договору, проценти на суму простроченої заборгованості по кредиту нараховуються у розмірі подвійної ставки по кредиту за період фактичного прострочення. Сплата процентів не звільняє від сплати неустойки (пені, штрафу).» Заборгованість підтверджується наданими представником відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом виписками по особових рахунках та виписками про нарахування відсотків по кредиту та були долучені до матеріалів справи. Вказані виписки підтверджують наявність заборгованості та її відповідність наведеним вказаним представником поясненням та розрахункам. За зустрічним позовом заявлено вимогу про стягнення процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту. Виходячи зі змісту Додаткової угоди №12 від 13.02.2020р. до кредитного договору ставка відсотків по кредиту з 13.02.2020 становить 12,5%, а відповідно до п. 10.3 кредитного договору розмір подвійної ставки по кредиту становить 25%. Отже, з моменту виникнення заборгованості по кредиту проценти на суму простроченої заборгованості по кредиту нараховуються у розмірі 25%. Натомість позивачем за зустрічним позовом заявлено вимогу про стягнення процентів в розмірі 8\~522 доларів США 37 центів, що суд розцінює як стягнення частини заборгованості, на стягнення якої має право позивач за зустрічним позовом. Слід зазначити, що згідно з п.10.2. Кредитного договору за несвоєчасне повернення отриманих кредитних коштів та/або несвоєчасну сплату процентів Позичальник сплачує пеню в національній валюті України по курсу Національного банку України на дату сплати, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня. Станом на 01.10.2021 подвійна облікова ставка НБУ становила 17% річних, з 10.12.2021\- - 18% річних, з 21.01.2022\- - 20% річних, з 03.06.2022\- - 50% річних. Станом на 01.10.2021 сума несвоєчасно повернених кредитних коштів становила 239450,60 доларів США, а сума несвоєчасно сплачених процентів\-50\~802,15 доларів США. Отже, судом встановлено, що за період з 01.10.2021 до 07.12.2021 пеня від суми прострочених платежів складає 9057,48 доларів США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті станом на 07.12.2021 становило 247985,55 гривен. Судом також встановлено, що право на нарахування та стягнення пені виникло з 17.03.2021 у зв`язку з невиконанням боржниками/поручителями вимоги банку від 19.01.2021, отриманої ними 15.02.2021, внаслідок чого термін погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором настав 16.03.2021. Станом на 17.03.2021 подвійна облікова ставка НБУ становила 13% річних, з 16.04.2021 - \-15% річних. Отже, судом встановлено, що за період з 17.03.2021 до 08.04.2021 (23 дні) пеня від суми прострочених платежів за кредитом складає 1961,53 доларів США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті станом на 07.12.2021 становило 53704,84 гривен. Натомість позивачем за зустрічним позовом заявлено вимогу про стягнення пені в розмірі 300000 гривен, що суд розцінює як стягнення частини заборгованості, на стягнення якої має право позивач за зустрічним позовом. Як пояснив представник позивача за зустрічним позовом вказаний розмір пені було заявлено як частину вимог по пені, на яку має право позивач за зустрічним позовом, за період з 17.03.2021 до 08.04.2021 (23 дні) пеня від суми прострочених платежів за кредитом, за період з 01.10.2021 до 07.12.2021 пеня від суми прострочених платежів за кредитом та процентами. Проаналізувавши усі вищевказані умови Кредитного договору, суд дійшов висновку, що пеня від суми прострочених платежів за кредитом, яка підлягає сплаті за період з 17.03.2021 до 08.04.2021 (23 дні), та пеня за період з 01.10.2021 до 07.12.2021 від суми прострочених платежів за кредитом та процентами складає 300\~000 гривен 00 коп. Таким чином, станом на 07.12.2021 заборгованість за Кредитним договором №\~73/Ф/USD від 12.02.2007 року, яка підлягає стягненню в межах заявлених позовних вимог, становить: - прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 239450,60 доларів США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 6\~560\~946 (шість мільйонів п`ятсот шістдесят тисяч дев`ятсот сорок шість ) гривен 44 копійки; - прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 50\~802,15 доларів США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 1\~391\~978 (один мільйон триста дев`яносто одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 91 коп.; - проценти на суму простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 8\~522 доларів США 37 центів, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 233\~001 (двісті тридцять три тисячі одна) гривна 60 копійок; - пеня, яка складає 300\~000,00 гривен, а саме: за період з 17.03.2021 до 08.04.2021 (23 дні) пеня від суми прострочених платежів за кредитом складає 52014,45 гривен, за період з 01.10.2021 до 07.12.2021 пеня від суми прострочених платежів за кредитом та процентами складає 247985,55 гривен. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Відтак, відповідно до п. 7.2. Іпотечного договору, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та Комерційним банком Товариство з обмеженою відповідальністю «МІСТО БАНК» у випадку надання недостовірної інформації, що стосується умов договору або виконання, Іпотекодавці сплачують Іпотекодержателю штраф у розмірі 5 (п`ять) відсотків від вартості предмета іпотеки. На думку суду, [PERSON] та [PERSON] надають неправдиву інформацію, що стосується виконання умов договору, а саме введення суду в оману щодо підроблення підписів на Додаткових угодах. З урахуванням вищевказаної умови Іпотечного договору, Іпотекодавці повинні сплатити штраф у розмірі 373\~511 грн. 00 коп. Згідно п. 7.3. вказаного іпотечного договору, у випадку порушень вимог п.п.4.1.1.-4.1.12, 8.1. цього Договору, Іпотекодавці сплачують Іпотекодержателю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період відповідного порушення, від заставної вартості предмета іпотеки. Як встановлено судом іпотекодавцями порушено п.п. 4.1.5, 4.1.6 іпотечного договору, а саме щодо страхування предмету іпотеки. Відповідачі за зустрічним позовом жодних доказів на підтвердження страхування предмету іпотеки не надавали суду. Станом на 01.10.2021 подвійна облікова ставка НБУ становила 17% річних, з 10.12.2021\- - 18% річних, з 21.01.2022\- - 20% річних, з 03.06.2022 - \-50% річних. Заставна вартість предмета іпотеки згідно п. 1.5. іпотечного договору визначена в сумі 7470230 гривен. Отже, судом встановлено, що за період з 01.10.2021 до 07.12.2021 неустойка (пеня) від заставної вартості предмета іпотеки складає 233 112,11 гривен. Натомість позивачем за зустрічним позовом заявлено вимогу про стягнення пені в розмірі 10000 гривен, що суд розцінює як стягнення частини заборгованості, на стягнення якої має право позивач за зустрічним позовом. Як пояснив представник позивача за зустрічним позовом вказаний розмір пені було заявлено як частину вимог по пені, на яку має право позивач за зустрічним позовом, за період з 01.10.2021 до 03.10.2021 (3 дні). На підставі цього, з іпотекодавців підлягає стягненню неустойка у розмірі 10\~000,00 грн. У відповідності до п. 9.3 Кредитного договору сторони погодили, що невиконання або неналежне виконання Позичальником суттєвих умов кредитування є істотним порушенням умов цього Договору та надає Банку право вимагати дострокового повернення кредиту. Відповідно до п.9.5 якщо Банк у зв`язку з істотним порушенням Позичальником умов цього Договору вимагає дострокового повернення кредиту, Позичальник має право протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від Банку усунути порушення. Слід зазначити, бо Боржником така вимога усунута не була та від 17.03.2020 року зобов`язання не виконувалось в повному обсязі. Враховуючи те, що Відповідачі не виконують свої зобов`язання щодо погашення суми кредиту, що є істотним порушенням Кредитного договору, Позивач за зустрічним позовом внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати суму кредиту та суму відсотків за користуванням наданим кредитом, на що Позивач за зустрічним позовом розраховував при укладенні договору, а також на підставі вказаних норм Закону, умов Кредитного договору, суд вважає, що з Відповідачів за зустрічним позовом необхідно стягнути на користь Позивача за зустрічним позовом суму заборгованості за Кредитним договором №73/Ф/USD від 12.02.2007р. солідарно. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: approved