Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

В лютому 2022р. позивач ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість: - за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 38457,83 грн.; - три відсотки річних у розмірі 3088,21 грн.; - інфляційних втрат - 10118,36 грн.; - судовий збір - 2481,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачка отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (із використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: [ADDRESS] , і нею несвоєчасно та в неповному обсязі сплачуються кошти за надані їй житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, в зв`язку з чим за період часу з 01 липня 2014р. по 31 грудня 2021р. утворився борг у вищенаведеному розмірі, що стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суд м. Києва від 09 травня 2022р. відкрито провадження у справі та вирішено питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Відзив на позов стороною відповідача не подавався. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, просила суд позов задовольнити. Відповідачка, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, поважності причин неявки не повідомила, свого представника до суд не направила. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідачка, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та є співвласником квартири [ADDRESS] разом з [PERSON] (по Ѕ частині). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила відповідну суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. В судовому засіданні представник відповідача повідомила суду, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані чотири особи, в тому числі і відповідачка, і тому незрозуміло, яким чином позивач визначав суб`єктний склад, зазначивши лише одного відповідача. Представник позивача зазначене не спростувала, а повідомила, що у всіх внутрішніх програмах позивача, саме відповідачка зазначена, як відповідальна особа і тому позов був пред`явлений до неї, однак пояснити, на підставі яких правовстановлюючих документів таке було зроблено, вона не змогла. Також судом було встановлено, що між позивачем та відповідачкою відсутній будь-який договір стосовно надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача обґрунтовувала суму заявлених позовних вимог, наданим, в якості письмового доказу розрахунку заборгованості за період часу з 01 липня 2014р. по 31 грудня 2021р. (а.с. 16, 17). Разом з тим, стороною позивача взагалі не було подано до суду доказів, надання послуг, у відповідній кількості до будинку [ADDRESS] , при цьому представник позивача звертала увагу суду, що нарахування відповідних сум здійснювалося у певний період часу за показниками загального будинкового лічильнику обліку, а в подальшому за квартирними лічильниками, але на підтвердження зазначених обставин стороною позивача також не було надано до суду жодного доказу, як і відомості стосовно використаних тарифі у певний період часу, що позбавляє суд взагалі перевірити правильність наданого розрахунку суми заборгованості. Також в судовому засіданні представник позивача не могла пояснити суду, на підставі якої кількості проживаючих в квартирі осіб, здійсненний розрахунок суми заборгованості, оскільки зазначені відомості розрахунок не містить взагалі. На підставі ст. ст. 66, 67 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р., мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць. Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 09 грудня 2017р., споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз`яснень наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також з урахуванням того, що позивачем був визначений неналежний суб`єктний склад заявленого позову, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачки не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed