Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області у 2003 році визначено стягувати з нього аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/4 від суми доходів та із 2004 року по даний час органи державної виконавчої служби здійснюють виконавче провадження, стягуючи з пенсії заборгованість зі сплати аліментів на користь відповідача. При цьому, з 2006 року аліменти стягуються за неправильно розрахованим їх розміром в сумі 75 627,67 грн. та відповідно неправильно обрахованою заборгованістю по сплаті аліментів в сумі 74 925,59 грн., що, на думку позивача, є триваючим порушенням його законних прав. За змістом позову, 16.11.2006 року позивач звернувся до Житомирського районного суду Житомирської області із позовом про визнання дій органів ДВС неправомірними з підстав незаконного нарахування сум заборгованості по сплаті аліментів, а саме здійснення розрахунку суми аліментів виходячи з валового (сукупного) доходу як фізичної особи-підприємця за період з 01.10.2003 року по 30.06.2005 року. Суд першої інстанції задовольнив позов, натомість судами апеляційної та касаційної інстанції у задоволенні позову було відмовлено. Як слідує зі змісту позову, скаргу [PERSON] до ЄСПЛ на рішення ВСУ було задоволено у 2019 році, але у 2020 році Верховний Суд відмовив у відкритті провадження за заявою про перегляд справи за нововиявленою обставиною, оскільки внаслідок тривалого розгляду ЄСПЛ скарги минуло більше 10 років. [PERSON] зазначає, що звернувся 11.11.2021 року до Житомирського районного відділу у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції із заявою про здійснення перерахунку розміру аліментів за період з 01.10.2003 року по 30.06.2005 року, проте отримав відмову. Позивач вважає, що розмір аліментів за період з 01.10.2003 року по 30.06.2005 року був неправильно розрахований органом ДВС з підстав правової невизначеності застосування термінів статті 195 СК України. Так, станом на 26.10.2006 року під час розрахунку розміру аліментів орган ДВС керувався ст. 81, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 195 СК України, п. 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року №146. Однак довідка-розрахунок заборгованості по аліментам не відповідає вимогам законодавства з підстав відсутності розміру доходу, в частці від якого було розраховано розмір аліментів, попри ту обставину, що у вказаний період позивач отримував заробітну плату як найманий працівник від двох юридичних осіб та здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа (за спрощеною системою оподаткування). За поясненням представника ДВС розмір аліментів був обрахований на підставі відомостей податкового органу про усі грошові кошти, виплачені позивачу як найманому працівнику, і як суб`єкту підприємництва, і як керівнику релігійної громади. Лише у 2017 року законодавець остаточно визначив, що підставою для нарахування аліментів для особи, яка є фізичною особою-підприємцем, є саме середня заробітна плата для працівника у даній місцевості, а не сукупний дохід від підприємницької діяльності. З огляду на викладене у позові, [PERSON] просить визначити розмір аліментів, які він має сплатити на користь [PERSON] у виконавчому провадженні №41998831 за період з 01.10.2003 по 30.06.2005 року в сумі 2 734,80 грн. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 24 травня 2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 22.06.2022 року суд відмовив [PERSON] у задоволенні її клопотання про закриття провадження у справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник позивача зазначив, що з 2006 року порушується право позивача на визначення розміру аліментів, котре підтверджено рішенням ЄСПЛ. Оскільки виконавець визначив заборгованість за аліментами з якою позивач не погоджується, тому останній просить суд згідно зі ст. 195 СК України визначити розмір указаної заборгованості за аліментами. В матеріалах виконавчого провадження є докази того, що в той період [PERSON] був на спрощеній системі оподаткування, натомість ДВС обліковувало весь дохід від здійснення підприємницької діяльності. На даний час позивач в інший спосіб позбавлений можливості захистити свої права. Судова практика свідчить про необхідність здійснення даного перерахунку, тим паче виконавче провадження на даний час не завершене. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що заборгованість нарахована 26.10.2006 року, а позов пред`явлений тільки у 2022 році. До того ж вказана заборгованість була вивчена судами попередніх інстанцій. [PERSON] вважає, що вона є неналежним відповідачем у справі, оскільки аліменти не нараховує. Додала, що позивач був директором ПП «Безпека» та ПП «Лана» і міг давати будь-які довідки. Також не погоджується із наданим позивачем розрахунком, у зв`язку із чим просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача адвокат Галицький О.П. додав, що позов [PERSON] необґрунтований, розмір заборгованості по аліментах був вже досліджений судами різних інстанцій. На думку представника, сума заборгованості, що нарахована ДВС, є обґрунтованою. Вважає позов надуманим. Просив застосувати строки позовної давності. Заява про застосування позовної давності окремо було викладена відповідачем і у письмовому вигляді (а.с. 181). Представник третьої особи - Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.12.2005 року Богунським районним судом м. Житомира видано виконавчий лист у справі №12-109/96 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20.03.1996 року та до її повноліття, тобто до [INFO] , але не менше 25% мінімального розміру зарплати (а.с. 7). Згідно з довідкою-розрахунком Державної виконавчої служби у Корольовському районі м. Житомира від 26.10.2006 року №15/21575 заборгованість по аліментам [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] за період з 01.10.2003 року по 30.06.2005 року складає 74 925,59 грн. (а.с. 8). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 09.11.2007 року у справі №2-1606/07 визнано неправомірними дії відділів ДВС Богунського РУЮ в частині нарахування заборгованості по аліментах за [PERSON] в сумі 32 393,85 грн., ДВС Корольовського РУЮ в частині нарахування заборгованості по аліментах [PERSON] , що в загальній сумі становить 75 083,05 грн., дії ДВС Житомирського РУЮ в частині визнання цієї суми без перевірки та накладення арешту на майно позивача, залишення його звернень без задоволення. Стягнуто з відповідачів по 500 грн. моральної шкоди на користь позивача. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13.02.2008 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 09.07.2008 року, рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09.11.2007 року скасовано, ухвалено нове про відмову у задоволенні позову за безпідставністю (а.с. 1-39). 07.02.2014 року головним державним виконавцем Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ Васильківською О.В. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №12-109 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України (а.с. 105). Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Житомирського РУЮ Сироваткою К.А. від 12.02.2014 року відкрито виконавче провадження №41998831 з виконання виконавчого листа №12-09, виданого 06.12.2005 року Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку, починаючи з 20.03.1996 року і до її повноліття (а.с. 109). Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «Котенко та інші проти України» вказав, що позивач [PERSON] під час розгляду справи №2-1606/07 доводив, що зазначена податковими органами сума його доходу була не чистим доходом, а його валовим доходом. Проте не вбачається, що апеляційний суд розглянув по суті ключовий аргумент заявника про різницю між його чистим доходом та валовим. А також, пославшись на досить загальні підстави, суд не прийняв до уваги висновок експерта та відмовив у задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю. Нічого не свідчить про те, що згодом основне питання заявника було розглянуто Верховним Судом України. З огляду на викладене Європейський суд з прав людини констатував, що національні суди не розглянули ключовий аспект позову заявника, у зв`язку із чим ЄСПЛ постановив, що у заяві №2575/09 (поданій [PERSON] ) було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції. Рішенням у справі «Котенко та інші проти України» заявнику [PERSON] присуджено в якості відшкодування моральної шкоди 2 400 євро (а.с. 40-49 пункт 47, 48). Постановою Великою Палати Верховного Суду від 08.09.2020 року за наслідками розгляду заяви [PERSON] про перегляд Верховним Судом за виключними обставинами рішення Апеляційного суду Житомирської області від 13 лютого 2008 року та ухвали Верховного Суду України від 09 липня 2008 року з підстав установлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом постановлено закрити провадження за заявою [PERSON] у зв`язку з пропуском десятирічного строку на подачу відповідної заяви із дня набрання чинності такими рішеннями (а.с. 50-69). У згаданій постанові Велика Палата Верховного Суду послалась на необхідність врахування, що рішення, у якому ЄСПЛ покладає на державу зобов`язання припинити порушення прав щоб таким чином, наскільки це можливо, поновити стан заявника, який мав місце до такого порушення. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, під час перебування на виконанні ДВС у Корольовському районі м. Житомира виконавчого листа у справі №12-109/96 в.о. начальника ДВС зроблено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів платником [PERSON] у період з 01.10.2003 року по 30.06.2005 року. Із указаного розрахунку вбачається, що аліменти нараховувались згідно з даними ОДПІ №69563/9/28-1 від 07.10.2005 про отримані доходи [PERSON] . Та обставина, що за указаний період позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець і здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування підтверджується рядом наявних у справі документів, зокрема наданими органом ПФУ індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] , рішенням Апеляційного\~суду Житомирської\~області від\~13.02.2008\~року тощо. За довідкою-розрахунком від 26.10.2006 розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів із 01.10.2003 по 30.06.2005 року становить 74\~925,59 грн., із яких 75\~627,67 грн. нараховані аліменти та 702,08 сплачені аліменти. 11.11.2021 року [PERSON] звернувся до Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою, в якій на підставі норм ст. 58 Конституції України, ст. 195 Сімейного кодексу України, правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.08.2021 у справі №757/35562/18-ц, просив здійснити перерахунок сум аліментів, які мали б бути нараховані/стягнуті з нього у виконавчому провадженні за період його діяльності як фізичної особи-підприємця, на підставі офіційних відомостей про середню заробітну плату працівника для даної місцевості (а.с. 8 зворот). На указану заяву листом від 13.12.2021 року начальник Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) повідомив [PERSON] , що здійснення державним виконавцем Житомирського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області перерахунку сум аліментів [PERSON] , які були нараховані за період діяльності фізичною особою-підприємцем не вбачається можливим у зв`язку із нарахуванням боргу зі сплати аліментів на момент повноліття дитини у межах матеріалів відкритого виконавчого провадження попередніми виконавцями у державній виконавчій службі у Корольовському районі м. Житомира згідно довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 26.10.2006 року. Частинами 1, 3 та 7 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV (у редакції, чинній на момент складання довідки-розрахунку) визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. За наявності спору питання про розмір заборгованості по аліментах вирішується за заявою заінтересованої особи судом у порядку, встановленому законом. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, у редакції, що діяла на момент звернення [PERSON] до третьої особи із заявою про перерахунок, передбачалось, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 71 вказаного Закону виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі подання заяви стягувачем або боржником. Статтею 195 Сімейного кодексу України (в редакції чинній на момент складання довідки-розрахунку) передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Статтею 195 Сімейного кодексу України (у редакції чинній на момент звернення [PERSON] до Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області) встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Таким чином встановивши, що боржник [PERSON] був зареєстрований фізичною особою-підприємцем із 20.06.2003 та з цього моменту перебував на спрощеній системі оподаткування, на переконання суду, державний виконавець Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повинен був відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 71 Закону № 1404-VIII, частини другої статті 195 СК України визначити заборгованість по аліментам за період діяльності боржника як ФОП, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості та згідно з наявними у матеріалах виконавчого провадження документами. З огляду на викладене, відмову третьої особи у проведенні перерахунку сум заборгованості за аліментами та зважаючи на встановлене рішенням ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «Котенко та інші проти України» порушення пункту 1 статті 6 Конвенції,

Outcome: partial