Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

29.07.2022 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом: будинком [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відповідач є її колишнім зятем та не проживає за цією адресою без поважних причин з травня 2020 року. Ухвалою суду від 12.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Від представник позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує на підставах, вказаних в позові. Відповідач надав до суду заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи без його участі. Згідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.07.1998 року, складеного Західно-Українською товарною біржею за реєстраційним номером 0804131, та реєстраційного посвідчення, позивачу належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] . Згідно до витягу №50/08-57//7 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого Виконавчим комітетом Кременецької міської ради 20.07.2022 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована позивач, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Актом обстеження по факту не проживання особи, складеного 18.07.2022 року депутатом Кременецької міської ради, встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з травня 2020 року. Зазначене не оспорюється відповідачем. Згідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За\~статтею 317 ЦК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405\~ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки будинок перебуває у приватній власності, тому у власника є право, на підставі статті 405 ЦК України, визнати члена сім`ї таким, що втратив право на житло. Оскільки позивачу належить на праві приватної власності спірний будинок, у якому відповідач зареєстрований, але фактично без поважних причин не проживає у вказаному будинку протягом останнього року, спільного майна вони не мають і спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] втратив право користування належним позивачу будинком, так як відсутній у ньому понад рік без поважних причин. Згідно до ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач надав суду заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то з нього підлягає стягненню на користь позивача половина сплаченого позивачем судового збору, а інша половина сплаченого судового збору підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved