Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 10 січня 2022 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до [PERSON] , треті особи: Синельниківський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення майна з-під арешту, в якому позивач просить суд: ?Звільнити з під арешту нерухоме майно, а саме кв. [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , накладеного на підставі постанови ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 44366642, виданий 12 серпня 2014 року, номер запису про обтяження: 14120234; ?Звільнити з під арешту нерухоме майно, а саме кв. [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , накладеного на підставі постанови Жовтневого ВДВС Дніпровського МУЮ про відкриття провадження, серія та номер ВП 18313481, В-1, виданий 29 березня 2010 року, номер запису про обтяження: 14120180; В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 02 жовтня 2007 року [PERSON] уклав з АКІБ «Укрсиббанк» Договір про надання споживчого кредиту № 11227300000, згідно з умовами якого позичальник отримав кошти у сумі 75\~000 доларів США. В забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором був укладений Договір іпотеки №11227300000/11227510000/3, посвідчений 02 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 5942. За умов Іпотечного договору відповідач, передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором наступне нерухоме майно кв [ADDRESS] . Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотеки. 11 червня 2012 року ПАТ «Укрсиббанк» відповідно до договору факторингу № 4 та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки відступило ТОВ «Кей Колект» свої права вимоги за зобов`язаннями відповідача по кредитному договору №11227300000 від 02 жовтня 2007 року та договору іпотеки №11227300000/11227510000/3 від 02 жовтня 2007 року. Після отримання Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №291655613 від 21 грудня 2021 року, позивачу стало відомо що нерухоме майно яке є предметом іпотеки знаходиться під обтяженням, а саме: постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 44366642, виданий 12 серпня 2014 року, видавник державний виконавець ВДВС Синельниківського міськрайонного управління Бєлашова М.С., особа майно/права якої обтяжуються [PERSON] , предмет обтяження: все нерухоме майно. Номер запису про обтяження 14120234. Постанова про відкриття виконавчого провадження, серія та номер ВП № 1833481,В-1 виданий 29 березня 2010 року, видавник Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ, вид обтяження: арешт нерухомого майна, особа майно/права якої обтяжують [PERSON] номер запису про обтяження 14120180. Заборгованість позичальника за кредитним договором від 02 жовтня 2007 року № №11227300000 наразі не погашена. Тому позивач просив суд задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати по справі (а.с 2-7). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 10 січня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 64-65). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.66). До суду 26 січня 2022 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 67). 27 січня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до [PERSON] , треті особи: Синельниківський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення майна з-під арешту та задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 68-70). Ухвалою суду від 21 квітня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.77-78). 04 жовтня 2022 року представником позивача надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин не явки суду не повідомив. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом 02 жовтня 2007 року [PERSON] уклав з АКІБ «Укрсиббанк» Договір про надання споживчого кредиту № 11227300000, згідно з умовами якого позичальник отримав кошти у сумі 75\~000 доларів США (а.с.13-19). В забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором був укладений Договір іпотеки №11227300000/11227510000/3, посвідчений 02 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 5942(а.с.20-23). За умов Іпотечного договору відповідач, передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором наступне нерухоме майно кв [ADDRESS] . Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотеки. 11 червня 2012 року ПАТ «Укрсиббанк» відповідно до договору факторингу № 4 та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки відступило ТОВ «Кей Колект» свої права вимоги за зобов`язаннями відповідача по кредитному договору №11227300000 від 02 жовтня 2007 року(а.с.24-29) та договору іпотеки №11227300000/11227510000/3 від 02 жовтня 2007 року(а.с. 30-33). Після отримання Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №291655613 від 21 грудня 2021 року, позивачу стало відомо що нерухоме майно яке є предметом іпотеки знаходиться під обтяженням, а саме: постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 44366642, виданий 12 серпня 2014 року, видавник державний виконавець ВДВС Синельниківського міськрайонного управління Бєлашова М.С., особа майно/права якої обтяжуються [PERSON] , предмет обтяження: все нерухоме майно. Номер запису про обтяження 14120234. Постанова про відкриття виконавчого провадження , серія та номер ВП № 1833481,В-1 виданий 29 березня 2010 року, видавник Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ, вижд обтяження: арешт нерухомого майна, особа майно/права якої обтяжують [PERSON] номер запису про обтяження 14120180. Оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконано, заборгованість за кредитним договором наразі не погашено, а існування заборони порушує право іпотекодержателя, тому позивач просив суд задовольнити позовні вимоги шляхом звільнення іпотечного майна з під арешту В межах виконавчого провадження № 18313481, Соборним ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області на вказане вище іпотечне майно було накладено арешт. Окрім того на підставі постанови ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 44366642, виданий 12 серпня 2014 року, номер запису про обтяження: 14120234 також накладено арешт на іпотечне майно. Враховуючи те, що вказаний договір забезпечений іпотекою, банк має переважне право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, а накладення арешту на майно, що є предметом застави в забезпечення грошових вимог за іншими виконавчими провадженнями, порушує майнові інтереси позивача за договором іпотеки у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з цим позовом та просив суд звільнити з-під арешту іпотечне майно. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. В судовому засіданні встановлено, що 02 жовтня 2007 року [PERSON] уклав з АКІБ «УкрСиббанк» Договір про надання споживчого кредиту №11227300000. За умовами договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови Кредитного договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором був укладений Договір іпотеки № 11227300000/11227510000/3 від 02 жовтня 2007 року між [PERSON] та Банком. За умовами Іпотечного договору Іпотекодавець передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором наступне нерухоме майно: кв. [ADDRESS] . За змістом статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. 11 червня 2012 року АКІБ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект», відповідно до Договору факторингу № 4 свої права вимоги за зобов`язаннями Позичальника за кредитним договором укладеним з відповідачем. Як зазначено стороною позивача на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором, а саме кв. [ADDRESS] , накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 44366642, виданий 12 серпня 2014 року, видавник державний виконавець ВДВС Синельниківського міськрайонного управління Бєлашова М.С., особа майно/права якої обтяжуються [PERSON] , предмет обтяження: все нерухоме майно. Номер запису про обтяження 14120234 та постановою про відкриття виконавчого провадження , серія та номер ВП № 1833481,В-1 виданий 29 березня 2010 року, видавник Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ, вид обтяження: арешт нерухомого майна, особа майно/права якої обтяжують [PERSON] номер запису про обтяження 14120180. Інших доказів не надано, тому при розгляді даної справи суд виходить лише з наявних у справі письмових доказів, поданих позивачем, і з того, що саме на позивача згідно ст. 81ЦПК України покладено обов`язок по доказуванню тих обставин, на як він посилається в обґрунтування позовних вимог. Згідно ч.1,2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду\~\~з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна\~\~арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржнику від інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 52\~\~Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно із ч. 1 ст. 54\~\~Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами в першу чергу для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Частиною 4 статті 54\~\~Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 57\~\~Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Таким чином, позов пред`явлений позивачем до відповідача (позичальника за кредитним договором). Разом з тим позивач не зміг обґрунтувати пред`явлення позову саме до вказаної особи. Виходячи з того, що позивач не довів порушення вказаним відповідачем його прав саме щодо даного предмету спору (предмету іпотеки та його арешту), і не пред`явив будь-яких позовних вимог, за якими б вказана особа була належним відповідачем, то у позові до вказаного відповідача позивачу, слід відмовити за необґрунтованістю позовних вимог. Окрім того позивачем не доведено того, що для них виникли дійсні перешкоди (порушення) у реалізації права на звернення стягнення, та/або що відсутня реальна можливість (через вказану перешкоду) реалізувати пріоритетне право іпотекодержателя відносно даного нерухомого майна. Позивач не звертався з відповідним позовом до суду (щодо звернення стягнення або про стягнення заборгованості); не звертався до нотаріуса з приводу реалізації права на звернення стягнення на іпотечне майно на підставі застереження у договорі іпотеки, і відповідно йому у здійсненні такого права нотаріусом не було відмовлено; не звертався до державного реєстратора з приводу реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки на підставі застереження у договорі іпотеки, і відповідно йому реєстратор не відмовляв у проведенні такої реєстраційної дії. Таким чином, позивач не використав жодного з можливих і передбачених законом способів для реалізації свого пріоритетного права іпотекодержателя, і не довів суду наявність у нього порушення цього права, яке б підлягало судовому захисту, тим більше в межах заявленого позову у даній цивільній справі. У зв`язку з чим, такі дії позивача не доводять наявності реального порушення його права, яке б підлягало судовому захисту. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Питання, щодо стягнення судових витрат в межах даної цивільної справи було вирішено у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed