Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 05.03.2021 між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрований в реєстрі за № 439 від 05.03.2021, на підставі якого вона стала власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов зазначеного договору купівлі-продажу житлового будинку, а саме п. 13, попередній власник [PERSON] зобов`язувався до 01.05.2021 зняти з реєстрації у вказаному житловому будинку зареєстрованих осіб. Але, як пояснив [PERSON] , виконати повністю дану умову договору він не зміг, оскільки не може зв`язатися з одним із прописаних осіб, а саме з [PERSON] , [INFO] , який за даною адресою не проживає уже більше п`яти років. Також [PERSON] повідомив, що про теперішнє місце проживання чи перебування [PERSON] йому нічого не відомо та порекомендував звернутися до суду. Вказує, що факт не проживання відповідача за вказаною адресою підтверджується актом від 11.10.2021 про фактичне місце проживання, що складений комісійно, підписаний сусідами та затверджений директором ТОВ «Наш добробут». Позивач наголошує, що відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей його в будинку не має. Їй постійно доводиться сплачувати комунальні платежі у підвищеному розмірі за всіх осіб зареєстрованих у будинку, навіть за тих, що і не проживають. У зв`язку, з тим, що у її будинку прописаний відповідач, вона не може оформити субсидію, що вважає перешкодою у користуванні власністю. Оскільки у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності, зареєстрований станом на теперішній час відповідач, це суттєво порушує її право як власника у здійсненні прав щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном, тобто обмежує її у праві реалізувати свої права власника в повному обсязі, такі як оформлення субсидії за комунальні послуги. За таких обставин, оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача, у належному її будинку не проживає та правових підстав для користування даним житлом не має, вважає, що його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, позивач просить суд усунути перешкоду у користуванні власником будинку за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.04.2021 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі за даною позовною заявою, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Виклик відповідача здійснити в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є в цілому власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу-квартири будинку від 05.03.2021, укладеного між позивачем (покупець) та [PERSON] (продавець), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 247206486, від 05.03.2021). Відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим у будинку за вказаною адресою, що стверджується довідками відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради про кількість зареєстрованих у житловому будинку осіб від 27.07.2021 № 4428/18-21 та від 18.04.2022 № 998/13-06 відповідно. З акту про фактичне місце проживання від 11.10.2021, складеного комісійно, підписаного сусідами та затвердженого директором ТОВ «Наш добробут», вбачається, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , з 2016 року. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 71 ЖК України визначено, що право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті даної статті. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Як встановлено судом, реєстрація відповідача у будинку, що належить позивачу, є перешкодою їй для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд, і таке становище порушує конституційні права позивача. Беручи до уваги наведені обставин, оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача та співвласником будинку, у належному позивачу будинку не проживає з 2016 року, правових підстав для користування цим майном не має, суд вважає, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 908 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved