Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт припинення з 09.04.2022р. трудових відносин між [PERSON] та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] у зв`язку зі смертю останнього. В обгрунтування заяви посилається на те, що на підставі наказу №М003-004 від 10.03.2021р. він був прийнятий на роботу до ФОП [PERSON] [INFO] роботодавець заявника помер. Заявник знайшов нове місце роботи, але не може влаштуватись через те, що не може підтвердити припинення трудових відносин з ФОП [PERSON] , так як відсутній суб`єкт правовідносин і немає кому видати наказ про звільнення та здійснити відповідний запис у трудову книжку. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 31.08.2022р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду на 17.10.2022р. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно наказу №М0000000003-0000000044 від 10.03.2021р. [PERSON] прийняти на роботу з 11.03.2021р. до Фізичної особи - підприємця [PERSON] комірником. Відповідні відомості занесені у трудову книжку заявника. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Заявник зазначає, що знайшов нове місце роботи, але не може влаштуватись через те, що не може підтвердити припинення трудових відносин з ФОП [PERSON] , так як відсутній суб`єкт правовідносин і немає кому видати наказ про звільнення та здійснити відповідний запис у трудову книжку Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Від встановлення факту припинення трудових відносин залежить зміна прав заявника. Судом встановлено, що заявник [PERSON] дійсно перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] з 11.03.2021р. Однак [PERSON] [INFO] помер. На даний час заявник позбавлений можливості підтвердити факт припинення трудових правовідносин з ФОП [PERSON] . Встановлення факту припинення трудових відносин необхідно заявнику для реалізації права на працевлаштування. Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, тобто таким, що укладається на невизначений строк. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності. У відповідності до ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. У статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Механізм припинення трудового договору у разі смерті роботодавця - фізичної особи-підприємця чинним законодавством не визначений. Окремі роз`яснення із цього приводу були надані Міністерством праці в листі від 05.03.2003 р. № 06/2- 2/51, згідно якого у разі смерті однієї зі сторін трудові відносини між сторонами припиняються (достроково). З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для реалізації права заявника на припинення трудового договору у зв`язку із смертю фізичної особи-підприємця [PERSON] є об`єктивні перешкоди. Неможливість заявника реалізувати своє право на припинення трудового договору у визначеному законодавством порядку є порушенням його права на працю. З метою захисту права заявника на працю, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту припинення трудових відносин з ФОП [PERSON] , оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення такого факту. На підставі наведеного та

Outcome: approved