Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач), про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ, виданий Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області від 08.10.2019 у справі № 173/2331/19, в частині стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , а підлягає виконанню в частині стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано. Від даного шлюбу вони мають двох синів: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2019 у справі № 173/2331/19 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак з січня 2022 року один з дітей син [PERSON] , проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, внаслідок чого позивач вважає, що він не зобов`язаний сплачувати аліменти на його утримання відповідачу. При цьому, інша дитина син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з відповідачем, а тому розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача на його утримання має складати 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час розгляду справи, до судових дебатів, позивач подав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідно частини восьмої статті 141 ЦПК України. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.09.2022 у справі № 173/684/22 позов [PERSON] задоволено: стягнуто з дня набрання даним рішенням законної сили припинити стягнення аліментів, які стягуються за судовим наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2019 у справі № 173/2331/19 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] ; з дня набрання даним рішенням законної сили змінити розмір аліментів, які стягуються за судовим наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2019 у справі № 173/2331/19 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до 1/6 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. 22.09.2022 року позивач направив на адресу суду заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15\~000, 00 грн. з доказами на підтвердження розміру цих витрат відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України (такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву). Відповідно до статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина чотири статті 270 ЦПК України). Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28.09.2022 розгляд заяви позивача було призначено на 05.10.2022 року. У судове засідання 05.10.2022 року сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина чотири статті 268 Цивільного процесуального кодексу України). Розглянувши заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15\~000, 00 грн., суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: partial