Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON] ) про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, в обґрунтування якого вказала, що з березня по грудень 2015 року вона проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від цих стосунків в них [INFO] народився син [PERSON] , який мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. При реєстрації народження дитини відповідач не подав спільну заяву до органу реєстрації, у зв`язку з чим відомості про батька записані відповідно до ст.135 СК України за її вказівкою. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання їх дитини та на її утримання не надає, проходив службу в Збройних силах України за контрактом, де отримував щомісячно грошове забезпечення. Вона отримувала щомісячні допомоги при народженні дитини та малозабезпеченим сім`ям в розмірі 860 грн та 993 грн 22 коп. відповідно. Відповідач інших дітей або утриманців не має. Тому позивач просить суд визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] , та внести відповідні зміни до актового запису про його народження від 05.07.2016 за № 238, вказавши батьком відповідача, залишивши прізвище, ім`я, по-батькові, дату і місце народження дитини без змін. Також позивач просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частки доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,а також на своє утримання у розмірі ј частки з усіх доходів відповідача, до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] . Позивач [PERSON] всудовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила суду, що з березня по грудень 2015 року вона мешкала з відповідачем за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] , разом з його мамою. Вони обидва працювали, вона - перукарем, а відповідач у шахті «Краснолиманська», вели спільне господарство, разом харчувалися. Проте заробітна картка відповідача знаходилася у його матері, яка контролювала кошти сина. У жовтні 2015 року вона дізналася, що вагітна. Відповідач зрадів цій події, оскільки вони бажали та планували і дитину, і шлюб. У листопаді 2015 року вона знаходилася у гінекологічному відділенні Мирноградської місцевої лікарні на підтримці. Відповідач провідував її. З початку мати відповідача відносилася до неї добре, та коли дізналася про вагітність, відразу змінила до неї ставлення, вони почали сваритися, і вона в грудні 2015 року пішла жити до своїх батьків, будучи приблизно на третьому місяці вагітності. При цьому спілкування з відповідачем продовжувалося до шести місяців її вагітності. Після цього відповідач став зустрічатися з іншою жінкою. З пологового її з дитиною забирали батьки. Приблизно через два місяця після народження дитини вони поновили спілкування, відповідач визнавав дитину, обіцяв, що прийде до сина, буде матеріально допомагати і жити разом з ними. Коли дитині виповнилося шість місяців, відповідач потрапив у лікарню, і вона знову почала спілкуватися з його мамою, разом відвідуючи відповідача в лікарні. Проте так дитину ані він, ані його мати, окрім як на фотографії, і не бачили. У лютому 2017 року вона дізналася, що відповідач пішов служити до лав Збройних Сил України. Спілкування з відповідачем остаточно припинилося в листопаді 2017 року після того, як вона звернулася до суду з цим позовом. Під час запліднення вона ні з ким іншим, окрім відповідача, не зустрічалася і статевих стосунків не мала. Син до двох років був копією свого батька, зараз він схожий і на неї. Поведінку відповідача пояснює втручанням в їх стосунки його матері. Оскільки відповідач всіляко уникає від суду, просить допитати свідків і не заперечує проти розгляду справи заочно. Відповідач [PERSON] , будучи неодноразово сповіщеним про час і місце слухання справи відповідно до норм ЦПК України, у тому числі через розміщення судового виклику на вебсайті судової влади України, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Представник третьої особи Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи в його відсутність. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно із ухвалою суду від 06.11.2017 у справі відкрито позовне провадження. Згідно із ухвалою суду від 27.11.2017 задоволено клопотання позивача про витребування в Міністерстві оборони України відомостей. Згідно із ухвалою суду від 17.01.2018 провадження у справі зупинено у зв`язку з проходження відповідачем військової служби за контрактом у складі Збройних Сил України. Згідно із ухвалою суду від 09.07.2018 в результаті повторного автоматизованого розподілу у зв`язку із закінченням строку повноважень судді справа прийнята до провадження судді Редько Ж.Є. Згідно із ухвалою суду від 19.07.2021 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання. Згідно із ухвалою суду від 21.09.2021 прізвище відповідача у зв`язку з укладенням 25.06.2021 шлюбу змінено з [PERSON] на [PERSON] . Згідно із ухвалою суду від 21.09.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Згідно із ухвалою суду від 01.11.2021 у справі призначена судово-генетична експертиза, у зв`язку з чим провадження в справі зупинено на час проведення експертизи. Згідно із ухвалою суду від 25.01.2022 провадження у справі поновлено. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження, виданим 05.07.2016 Димитровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 238, [INFO] в м.Мирнограді Донецької області народився [PERSON] , батьками якого в свідоцтві зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані на підставі ч.1 ст.135 СК України, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00017058512 від 02.09.2016 (а.с.8). Згідно із довідкою Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 06.10.2017 позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , 2016 року народження, та іншими членами її сім`ї: її матір`ю [PERSON] , батьком [PERSON] , її братом [PERSON] та її племінником [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідок КЗ «Мирноградський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 11.10.2017 позивач [PERSON] та її син [PERSON] на «Д» обліку не перебувають (а.с.9-10). Згідно із довідками Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради від 06.10.2017 позивач [PERSON] отримувала щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини в розмірі 860 грн та щомісячну державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у розмірі 993 грн 22 коп. (а.с.11-12). Згідно із відомостями Кадрового центру Збройних Сил України Міністерства оборони України від 23.05.2018, від 26.04.2019, від 03.02.2020, від 20.10.2020 [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ) проходив військову службу в Збройних Силах України за контрактами з 15.02.2017 по 18.06.2021 (а.с.50, 64, 68, 87, 89-92). Відповідач [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінив своє прізвище на [PERSON] , про що свідчать відомості в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, в якому наявний відповідний актовий запис про шлюб № 122 від 25.06.2021, складений Дубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (а.с.125). Згідно із довідками Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 24.10.2017, від 30.08.2021, від 25.08.2022 відповідач [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON] ) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.13, 110, 204). Відповідно до листа КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 12.01.2022 ухвала Димитровського міського суду Донецької області від 01.11.2021 про призначення судово-генетичної експертизи щодо встановлення батьківства [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] , повернута без виконання в зв`язку з неявкою обох осіб 13.12.2021 та неявкою [PERSON] 10.01.2022 на експертизу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що приблизно з 2014 року вона товаришує з [PERSON] , в якої є син [PERSON] , [INFO] . Батьком [PERSON] є [PERSON] , з яким позивач проживала однією сім`єю під час запліднення, а саме з березня по грудень 2015 року. В цей період часу вона неодноразово була в них у гостях за місцем їх сумісного проживання на м-ні « Молодіжний » в м.Мирнограді, вони часто гуляли в одній компанії. Сторони проживали в квартирі разом з мамою відповідача, харчувалися разом, обидва працювали. Мати [PERSON] забрала в нього заробітну картку, але видавала їм гроші на продукти. Розійшлися вони через втручання матері відповідача в їх стосунки, коли [PERSON]. була вже на третьому місяці вагітності. [PERSON]. і [PERSON] планували вагітність, [PERSON] особисто їй казав, що бажає дитину і, що він з [PERSON] повинні розписатися. Коли [PERSON] лежала у місцевій лікарні на підтримці, відповідач приходив до неї в лікарню. Дитина схожа на [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що він приблизно з 2013 року товаришував з [PERSON] , який мешкав у сусідньому від нього будинку [ADDRESS] . Через відповідача він на початку 2015 року познайомився з [PERSON] , з якою [PERSON] з березня по грудень 2015 року проживав сумісно в квартирі за вказаною адресою разом з його мамою. У період сумісного проживання [PERSON] завагітніла та у 2016 році народила сина [PERSON] , батьком якого є [PERSON] . Коли [PERSON] лежала в місцевій лікарні на підтримці, він разом з [PERSON] провідували її в лікарні. [PERSON] визнавав дитину. У той період позивач ні з ким іншим не зустрічалася. Коли сторони розійшлися, він перестав спілкуватися з [PERSON] . [PERSON] дитину з пологового не забирав, в них були якісь різномовності з мамою [PERSON] . Він неодноразово був в гостях у сторін, коли вони разом мешкали, їх стосунки були притаманні сімейним. Дитина схожа на [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] - її чоловік. У 2015 році вони познайомилася через їх знайомого [PERSON] з [PERSON] , в якої у червні 2016 року народився син [PERSON] . Батьком дитини є [PERSON] . Вона впевнена в цьому, оскільки під час запліднення [PERSON]. проживала разом з [PERSON] , а саме з березня по грудень 2015 року, у той час вони часто збиралися разом, і дитина - копія [PERSON] . Про вагітність позивач дізналася осінню 2015 року, коли мешкала з відповідачем у квартирі разом з його мамою. Вони жили як одна сім`я, як чоловік і жінка, обидва працювали. Коли [PERSON] завагітніла, [PERSON] визнавав дитину, і вони бажали розписатися. На їх стосунки дуже впливала мати відповідача. [PERSON] спочатку був радий, що в нього буде дитина, а потім все перевернулося, і сторони розбіглися. Коли позивач завагітніла, з іншими хлопцями вона, окрім [PERSON] , не спілкувалася. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в липні 2015 року вона познайомилася з [PERSON] у зв`язку з роботою, яка зі свого боку в вересні 2015 року познайомила її зі своїм рідним братом, з яким вона в 2016 році одружилася, через що вони стали спілкуватися ближче. На той час [PERSON] проживала з [PERSON] як чоловік і жінка, мешкаючи в квартирі разом з мамою [PERSON] на м-ні « Молодіжний » в м.Мирнограді. Вона часто приходила до них в гості. Осінню 2015 року позивач повідомила їй, що вагітна. Вона водила її до гінеколога. Коли [PERSON] поклали на підтримку, [PERSON] неодноразово провідував її в лікарні, при цьому він заходив до неї в магазин і питав, де можна купити для [PERSON] засоби особистої гігієни. При спілкуванні з [PERSON] , останній радів, що в нього буде дитина. Вагітність [PERSON] для нього не булла несподіванкою, вони планували дитину. Після лікарні [PERSON] повернулася до [PERSON] . Приблизно взимку, коли мати [PERSON] довела [PERSON] до нервового зриву, позивач пішла до своїх батьків. Деякий час [PERSON] спілкувалася з [PERSON] , обговорюючи, що їм треба зняти квартиру, а потім [PERSON] припинив спілкування, став зустрічатися з іншою жінкою. З пологового будинку [PERSON] забирали батьки і друзі. Осінню 2016 року вона з [PERSON] приїжджала до [PERSON] додому, розмовляли про дитину, [PERSON] визнавав сина. Коли [PERSON] попав до лікарні, [PERSON] разом з його матір`ю провідувала чоловіка, показувала свекрусі фото дитини, при цьому жінка визнавала онука, казала, що він схожий на їх рід, і раділа дитині. Рідні вважали, що сторонни зійдуться, але через деякий час [PERSON] знову перестав спілкуватися з [PERSON] . Приблизно через пару років [PERSON] змогла поспілкуватися через соцмережі з [PERSON] . Вона особисто бачила його повідомлення з приводу того, що він буде матеріально допомагати [PERSON] з дитиною. Після цього зв`язок між сторонами обірвався повністю. Захист державою сім`ї, дитинства, материнства і батьківства закріплені в ст.51 Конституції України. Відповідно до ст.7 Конвенції «Про права дитини» - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Відповідно до ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно із ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно із ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України, згідно із якою запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. За приписами ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за N 55/18793, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Встановлення батьківства на підставі ч.2 ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Згідно із ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 01.11.2021 за клопотанням позивача у цій справі була призначена судово-генетична експертиза щодо встановлення батьківства [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] . Як зазначено вище, згідно із повідомленням КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 12.01.2022 вказана ухвала суду повернута без виконання в зв`язку з неявкою [PERSON] на експертизу. Відповідно до ст.109 ЦПК України в разі ухилення учасника справи від подання необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого судова експертиза була призначена. Виходячи з наведеного, а також враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про призначення експертизи, а також про час та місце відбору зразків для проведення експертизи, не з`явився до експертної установи, що на переконання суду свідчить про його свідоме ухилення від участі у проведенні судово-генетичної експертизи, а також не надав спростувань доводам позивача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання факту, для якого судом призначалась ця експертиза, а саме визнання батьківства [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] . Отже в сукупності з іншими дослідженими в суді доказами, відповідно до яких суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, зокрема, те, що [PERSON] до вагітності та під час запліднення позивача мав фактичні сімейні стосунки з [PERSON] , під час вагітності позивача та після народження [PERSON] визнавав своє батьківство щодо дитини, позовні вимоги про визнання батьківства є доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення аліментів суд зазначає таке. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Одним із засобів виконання батьками зобов`язань по утриманню дітей є виплата аліментів, стягнутих за рішенням суду. Так згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.ч.2-4 ст.84 СК України. Згідно із ст.84 СК України мати дитини має право на своє утримання від батька дитини, якщо дитина проживає з нею, до досягнення дитиною трьох років незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що відповідач визнаний батьком [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, є працездатним, інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати, не встановлено, суд вважає, що він, як зобов`язальна особа, повинен і може надавати матеріальну допомогу позивачці як на її утримання, так і на утримання сина в розмірі по 1/4 частки свого доходу, при цьому на утримання дитини - до досягнення нею повноліття, а на утримання матері дитини - до досягнення дитиною трьох років. Про можливість відповідача надавати позивачу матеріальну допомогу свідчать його задовільний стан здоров`я, працездатний вік, відсутність інших утриманців. На спростування цих обставин відповідачем не надано жодного доказу, як і доказів на підтвердження розміру своїх доходів та наявності або відсутності в нього нерухомого та рухомого майна. В силу ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати в сумі 640 грн судового збору за вимогу немайнового характеру (визнання відповідача батьком дитини) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.1). Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 грн, так як позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ звільнена від вказаних витрат при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів. На підставі ст.ст.84, 91, 125, 126, 128, 134, 135, 180-182 СК України,

Outcome: approved