Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, яким просив суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, починаючи з 01 травня 2019 року по 07 липня 2022 року у сумі 55500 гривень, які стягуються на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 квітня 2019 року. Свій позов мотивував тим, що з відповідачкою [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2017 року. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після одруження вони проживали у будинку батьків дружини за адресою [ADDRESS] . З початку березня 2019 року між ними почали виникати сварки та непорозуміння, тому він повернувся проживати до своїх батьків у [ADDRESS] . Після цього відповідачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів та розірвання шлюбу. На підставі рішення суду від 23 квітня 2019 року з нього стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 28 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. З червня 2019 року ситуація змінилася. Він поїхав на роботу за кордон, а коли повернувся, то відвідав дитину, сплатив аліменти. Відносини з відповідачкою налагодилися, вони помирилися і стали проживати однією сім`єю і разом виховувати дитину. У зв`язку із цим відповідачка подала у виконавчу службу заяву про відмову від аліментів на утримання дитини та відмовилася від позову про розірвання шлюбу у суді. Таким чином, вони стали знову разом проживати у будинку батьків дружини, мали спільний бюджет і спільні обов`язки. Від спільного проживання у них народився ще один син [PERSON] , [INFO] . Відповідачка не працювала, так як перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Сім`я перебувала на його утриманні. Він повністю забезпечував сім`ю і жодних претензій щодо сплати аліментів на утримання дітей до нього не було. Також він придбав для відповідачки автомобіль. Останнім часом стосунки між ними знову погіршилися і з травня 2022 року він повернувся проживати до своїх батьків. На початку липня 2022 року він отримав виклик з Володимир-Волинського відділу державної виконавчої служби, де йому вручили постанову про відкриття виконавчого провадження від 07 липня 2022 року і розрахунок заборгованості за сплати аліментів, згідно якого за ним рахується заборгованість з 01.05.2019 року у сумі 55500 гривень. Шлюб між ними розірвано згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 червня 2019 року. На даний час він працевлаштований, не відмовляється від сплати аліментів на утримання дітей, однак не згоден із тим, що повинен сплатити заборгованість зі сплати аліментів, оскільки увесь час, що вони проживали разом, він утримував сім`ю, відповідачка повідомила його, що відмовилася від аліментів і не ставила питання про примусове стягнення з нього аліментів. Сума боргу є для нього значною, заощаджень він не має і вважає, що відповідачка обманула його, використавши ситуацію на свою користь. З урахуванням наведеного просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла з 01 травня 2019 року по 07 липня 2022 року у сумі 55500 гривень, які стягуються з нього на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 квітня 2019 року. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні: \~ \~ \~ \~Представник позивача заявлені вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічні позову. Додатково пояснив, що позивач проживав разом з відповідачкою та дітьми до 07 липня 2022 року, утримував їх і вона не зверталася до виконавчої служби з питанням про стягнення аліментів. \~ \~ \~ \~Позивач підтримав свого представника, просив позов задовольнити. Пояснив, що повністю визнає розрахунок боргу зі сплати аліментів, однак не згоден з тим, що він повинен сплачувати даний борг, так як увесь період спільного проживання утримував сім`ю. Наголосив, що 14 вересня 2021року придбав за власні кошти автомобіль для відповідачки. Додатково пояснив, що не звертався до суду зі скаргою на дії ВДВС. Відповідач та її представник позов не визнали та заперечили проти його задоволення. Відповідачка пояснила, що змушена була працювати і вийти на роботу після народження старшого сина, коли йому виповнилося 9 місяців, а також після народження молодшого сина, коли йому виповнився 1 рік. Тобто вона забезпечувала дітей, тому що мусила це робити, так як відповідач ухилявся від виконання свого обов`язку забезпечення дітей. Разом вони з ним не проживали, спільного господарства не вели, позивач інколи приходив до дітей. Факт народження другої дитини не може свідчити про те, що вони жили разом, як сім`я. Зауважила, що автомобіль був придбаний за кошти її матері, а не позивача. Напередодні купівлі автомобіля матір відчужила земельну ділянку і за отримані від цього кошти придбала авто для неї. Представник відповідача підтримала поданий нею відзив на позов, просила відмовити в його задоволенні. Представник Володимир-Волинського районного відділу державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Войтович С.А. надала суду заяву, якою просила розглянути справу без її участі. Процесуальні дії суду: Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 серпня 2022 року по вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 квітня 2019 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . [INFO] , в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 28 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 червня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з довідки Устилузької міської ради № 1636 від12.09.2022 року, діти сторін з зареєстровані за адресою [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] . Позивач за цією адресою зареєстрованим не значиться. Положеннями ст.\~180\~ч.1,\~181\~СК України\~визначено,\~що батьки\~зобов`язані утримувати\~дитину до\~досягнення нею\~повноліття. Способи\~виконання батьками\~обов`язку утримувати\~дитину визначаються\~за домовленістю\~між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 23 квітня 2019 року з позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] на користь відповідачки, однак позивач їх не сплачує. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем Войтович С.А., за [PERSON] рахується заборгованість, починаючи з 01 травня 2019 року по 07 липня 2022 року у сумі 55500 гривень. Позивач у судовому засіданні повністю погодився з цією сумою. Згідно ст.\~197\~СК України,\~з урахуванням\~матеріального та\~сімейного стану\~платника аліментів\~суд може\~відстрочити або\~розстрочити сплату\~заборгованості за\~аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків № 0316-22-019 від 05.09.2022 року, відповідачка [PERSON] з 4 кварталу 2019 року по 1 квартал 2020 року працювала, отримувала доходи і сплачувала податки. Також трудовою книжкою [PERSON] стверджується, що вона працювала касиром торговельного залу з 17.112021 року по 14.04.2022 року. З пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , які є відповідно другом та братом позивача, вбачається, що позивач ціле літо 2019 року був на роботі у Польщі, тяжко працював і заробляв гроші, як і не витрачав на свої потреби, а відкладав для сім`ї. Він привозив дітям продукти, одяг. Повернувся жити до відповідачки і до дітей восени 2019 року і жив з ними до літа 2022 року. Відповідачка від аліментів відмовилася, бо між ними стосунки налагодилися. Це все їм відомо зі слів позивача. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що вона є матір`ю відповідачки. Зазначила, що позивач дітей не утримує і з 2019 року з ними не проживає. Інколи приходив до дітей. Щодо купівлі автомобіля, то придбала вона для своєї дочки за кошти, які отримала від продажу земельної ділянки. Положеннями ст. 7 ч. 8 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789ХІІ (789912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для\~ фізичного, розумового,\~ духовного і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи,\~ які виховують дитину, несуть основну відповідальність за\~ забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, зважаючи на те, що позивачем згідно вимог ст.197 Сімейного кодексу України не надано доказів існування обставин, що мають істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, враховуючи те, що право на отримання аліментів має той з батьків, з яким проживає дитина/діти, суд проходить до висновку, що вимога позивача про звільнення від сплати заборгованості за аліментами до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed