Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку також зареєстрований [PERSON] , який з 2020 року не проживає у вказаному будинку, участі у його утриманні не бере. За таких обставин позивачка вважає, що [PERSON] відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, втратив право на користування жилим приміщенням. З реєстраційного обліку у належному їй будинку [PERSON] не знімається. Позивачка звернулася до Пирятинського ЦНАП з проханням зняти [PERSON] з реєстраційного обліку, проте їй було відмовлено, мотивуючи тим, що згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку здійснюється на підставі остаточного рішення суду. З огляду на зазначене, позивачка просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила слухати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Міщенко Ю.О. подав до суду заяву, в якій вказав, що враховуючи те, що сімейне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, відповідач не має наміру повертатися до позивачки, проти заявлених в позові вимог не заперечують та просять їх задовольнити в повній мірі, з заявленими вимогами згодні. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, з огляду на визнання позову відповідачем, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до копії договору купівлі продажу від 22 червня 2004 року [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках жилий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , який 04.07.2004 було зареєстровано у КП «Лубенське МБТІ»(а.с. 11, 12). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №140208700 від 04.10.2018 1/2 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано у виді спільної часткової власності за [PERSON] (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 924, виданого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець О.О., який посвідчив, що спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дочка [PERSON] , а саме 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 9). Як встановлено на підставі копії паспорта (а.с. 14), копії свідоцтва про зміну імені, [PERSON] змінила своє прізвище на Бездудна (а.с.17). Відповідно до копії довідки, виданої квартальним комітетом виконавчого комітету Пирятинської міської ради № 350 від 13.09.2022, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , дитина [PERSON] , [INFO] , а також чоловік [PERSON] , але з 2020 року за цією адресою не проживає (а.с. 13). Отже з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає більше одного року, за комунальні послуги сплачує лише позивачка, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 19-22). Крім цього той факт, що відповідач не проживає з позивачкою підтверджено в заяві його представника. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до частини 1 статті 405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Підсумовуючи викладене вище, та з урахуванням того, що відповідач понад один рік не проживає у житловому будинку, що належить позивачці на праві власності, його реєстрація заважає позивачці у повній мірі володіти та користуватися належним їй житлом, а також з огляду на визнання позову відповідачем, позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачці належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 496,50грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивачки належить стягнути 496,50грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved