Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. Мотивує заявлені вимоги тим, що 29.01.2020 року між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, згідно якої подружжя [PERSON] , 29.01.2020 року отримали в борг 17000,00 (сімнадцять тисяч) доларів США зі строком повернення до 29.03.2020 року. Посилається на те, що позика була надана відповідачам для особистих потреб. Аргументує, що після спливу терміну визначеного в розписці по теперішній час, грошові кошти відповідачами не повернуті. Просить, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь 17000 доларів США боргу за договором позики, 8516, 27 гривень відсотків за користування грошима, та 3% річних в сумі 181,15 доларів США, а також понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4674,00 грн. Рух справи та позиція сторін Ухвалою Шевченківського районного суду від 26.10.2020 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.11.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду у відкрите судове засідання. 23.12.2020 року по справі ухвалено заочне рішення. 30.03.2021 року відповідач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Дубець М.О., звернувся в суд з заявою про перегляд заочного рішення у вищенаведеній справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.04.2021 року, заяву відповідача [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Дубець М.О., про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення боргу задоволено. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.12.2020 року по вказаній цивільній справі скасовано з призначенням справи до судового розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.04.2021 року задоволено заяву позивача [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Кусмарцев М.О. про забезпечення позову. Накладено заборону на відчуження (арешт) майна, а саме: автомобіля марки CHERY TIGGO2, 2019р/в, номер кузова/vin [NUMBER] , р/н [NUMBER] право власності зареєстроване за [PERSON] . Позивач [PERSON] та в його інтересах представник адвокат Кусмарцев М. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. В наданих суду поясненнях позивач посилався на обставини викладені в позові. Позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач\~ [PERSON] в судовому засіданні при наданні пояснень, заперечував проти позовних вимог [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що на момент написання розписки він позивачу грошові кошти в сумі 12 (дванадцять) тисяч доларів, повернув; просять відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в наданих суду поясненнях заперечувала проти позовних вимог [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що грошові кошти у позику від позивача [PERSON] не отримувала. Пояснення відповідачів в судовому засіданні були підтримані в їх інтересах представником, адвокатом Дубець М. Суд, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, заслухавши відповідно пояснення сторін і доповнення до них представників сторін, зважає на наступне. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Фактичні обставини справи, встановлені судом та досліджені в судовому засіданні докази. Судом встановлено, що 29.01.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики та передано останньому грошові кошти в сумі 17000 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів, було складено розписку, написану [PERSON] власноручно у присутності свідка [PERSON] (а.с.4; 157). Даним доказом спростовуються доводи відповідача [PERSON] в частині того, що під час написання розписки і передачі коштів був присутній свідок [PERSON] . Так в судовому засіданні свідок [PERSON] під присягою, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України надав пояснення про те, що 29.01.2020 року він був свідком того, що позивач [PERSON] надав грошові кошти відповідачу [PERSON] у сумі 17000 доларів США. Зазначив, що під час надання позики окрім нього в приміщені було ще четверо осіб, в тому числі дружина відповідача. Підтвердив, що розписку про отримання позики було написано відповідачем [PERSON] в його присутності, яку він також підписав. В судовому засіданні свідок [PERSON] під присягою повідомив, що в 2019 році [PERSON] попросив його бути свідком передачі грошових коштів та написання розписки. Вони поїхали до магазину автозапчастин, який знаходиться по [ADDRESS] , до [PERSON] . Зазначив, в його присутності рахували гроші у сумі 5000 доларів США; [PERSON] відмовився складати розписку про отримання грошових коштів. Водночас пояснив, що в його присутності відповідачем було перераховано на рахунок позивача через банкомат (термінал) 5000 доларів США, купюрами по 100 доларів. Під присягою, свідок [PERSON] в засіданні надав покази про те, що в травні 2019 року він позичив грошові кошти у [PERSON] . Пояснив, що грошові кошти отримував частинами на два-три місяці для бізнесу, які періодично (через 2 дні, 10 днів, 3 тижні) повертав особисто або шляхом перерахунку на картку. При цьому вказав, що дружина [PERSON] про отримання ним позики не знала, кошти були його особисто. Також зазначив, що [PERSON] в поліції надав пояснення про те, що він, [PERSON] , повернув йому 17000 доларів США (а саме: 12000 доларів перерахував на картку, а 5000 доларів повернув особисто в магазині). Також, пояснив, що на момент написання розписки він був винен позивачу 5000 доларів США, які в березні місяці повернув. Наведеним спростовуються і доводи відповідача [PERSON] в тому, що фактично він гроші отримував від позивача в 2019 році. Дане спростовується також і нижче наведеними доказами. Так, згідно копій виписок АТ КБ «ПриватБанк» від 22.04.2022 року, вбачається, що протягом періоду з 12.9.2019 року по 09.07.2019 року по рахунку [NUMBER] (Угода № SAMDNWFC00037040587 від 31.08.2017 року) були здійсненні операції, в тому числі: зняття готівки в банкоматі 20000,00 грн.; - 9750,00 грн.; - 15000,00 грн.; - 20000,00 грн.; - 20000,00 грн.; поповнення готівкою в терміналі 12190,00 грн.; - 11543,00 грн.; - 13930,00 грн.; - 9453,00 грн.; - 13930,00 грн.; - 13930,00 грн.; - 13930,00 грн.; - 13930,00 грн. (а.с.103-104) Згідно копій квитанцій, наданих відповідачем, встановлено, що [PERSON] були здійснені наступні платежі в грошовому виразі, а саме: - 3135,00 грн. (квитанція №1805-6119-1658-0829 від 11.12.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 7803,00 грн. (квитанція №16514885-5102-0412 від 10.07.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 13930,00 грн. (квитанція №1632-5351-6591-0562 від 21.06.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 2488,00 грн. (квитанція №1818-3304-1650-0554 від 24.12.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 6070,00 грн. (квитанція №1757-4066-4386-0136 від 24.10.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 13930,00 грн. (квитанція №1632-5237-3679-0064 від 21.06.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 13930,00 грн. (квитанція № 1632-5290-4726-0854 від 21.06.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 9453,00 грн. (квитанція №1632-5398-8422-0995 від 21.06.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 6170,00 грн. (квитанція № 1806-7298-7162-0837 від 12.12.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 2508,00 грн. (квитанція №1806-3270-5736-0457 від 12.12.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 3025,00 грн. (квитанція № 1762-32-12-7519-0186 від 29.10.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 13930,00 грн. (квитанція №1632-5190-1694-0309, одержувач: [PERSON] ); 7889,45 грн. (квитанція №1643-3243-1711-0309 від 02.07.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 3035,00 грн. (квитанція №1818-5584-9436-0683 від 24.12.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 11543,00 грн. (квитанція №1649-3205-7516-0452 від 08.07.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 5275,00 грн. (квитанція №1658-3979-12-67-0576 від 17.07.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 13930,00 (квитанція №1651-6467-1794-0124 від 10.07.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 13930,00 грн. (квитанція №1644-6433-6627-0408 від 03.07.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 10180,00 грн. (квитанція №1701-6830-9513-0818 від 29.08.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 3024,00 грн. (квитанція №1716-6238-9446-0567 від 13.09.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 13930,00 (квитанція №1643-3174-9847-0422, одержувач: [PERSON] ); 2200,00 грн. (квитанція №1644-6503-8899-0420 від 03.07.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 4032,00 грн. (квитанція №1706-3392-5314-0663 від 13.09.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 1048,00 грн. (квитанція №1762-6184-4151-0898 від 29.10.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 11045,00 грн. (квитанція №1651-4538-3990-0015 від 10.07.2019 року, одержувач: [PERSON] ); 13930,00 грн. (квитанція №1644-6473-2455-0817 від 03.07.2019 року, одержувач: [PERSON] ). (а.с.150-156) Також, судом встановлено, що 04.06.2019 року [PERSON] звернувся до Національної поліції України у Чернівецькій області з заявою про порушення кримінального провадження і у поданій заяві посилався на те, що в період часу з середини квітня по 02.05.2019 року особа, яка представлялася працівником автошколи «Сигнал» [PERSON] , 1972 року народження, шахрайським методом під приводом сприяння у знижці при розмитненні автомобілів з іноземною реєстрацією, заволодів грошовими коштами у сумі 27000 доларів США. Відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.06.2019 року за №12019260040001227. В ході досудового розслідування було встановлено, що невідома особа під приводом розмитнення автомобіля отримала грошові кошти від [PERSON] , [PERSON] , від особи на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у сумі 3000 доларів США від кожного та від [PERSON] у сумі 9000 доларів США. Разом з тим, згідно постанови слідчого СВ Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції Яремчук В.І. від 09.08.2020 року кримінальне провадження №12019260040001227 від 05.06.2019 року, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за ч.1, ч.2 ст. 191 КК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, закрито. (а.с.233-239). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права В сукупності до досліджених доказів вбачається, що факт отримання грошових коштів підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою, копія якої міститься в матеріалах справи та оригіналом боргової розписки дослідженої в засіданні. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, то це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово "позика", адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом України у численних своїх рішеннях, зокрема у постанові від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, і у подальшому підтверджений Верховним Судом у постановах: від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, провадження № 61-8792 св 18, та від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17, провадження № 61-1899 св 20 та інших. Така судова практика є сталою і незмінною. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Що стосується тверджень відповідача [PERSON] відносно того, що ним було повернуто позивачу борг у сумі 17000 доларів, то суд зазначає наступне. Факт отримання 29.01.2020 року відповідачем [PERSON] грошових коштів у сумі 17000 доларів від позивача [PERSON] , які [PERSON] зобов`язався повернути до 29.03.2020 року, підтверджується розпискою (а.с.4; 157) та наданими в судовому засіданні показами свідка [PERSON] вищенаведеними. Разом з тим, [PERSON] , в судовому засіданні надаючи покази в якості свідка, зазначив, що неодноразово позичав грошові кошти у позивача [PERSON] , які періодично (через 2 дні, 10 днів, 3 тижні) повертав особисто або шляхом перерахунку на картку. Що стосується наданих копій квитанцій, то суд звертає увагу, що згідно досліджених в судовому засіданні копій квитанцій (а.с.150-156) встановлено, що всі платежі були здійснені протягом 2019 року, а відповідно до квитанцій (а.с.150; 152; 154-156) одержувачами зазначені наступні особи: [PERSON] та [PERSON] , розписка на отримання коштів між [PERSON] та [PERSON] складена в 2020 році, а відтак немає підстав вважати, що вказані платежі були здійсненні в якості повернення позики згідно розписки [PERSON] від 29.01.2020 року. Таким чином, судом на підставі належних та допустимих доказів по справі установлено факт укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] та одержання ним у борг 17 000 доларів США. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквіваленту національній валюті України (Постанова ВП ВС від 16.01.2019 по справі № 464/3790/16-ц (№ в ЄДРСР 79958186). За змістом\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства(ч.1 ст. 628 Кодексу). Згідно ст. ст.\~526,\~527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у зобов`язанні належним чином. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.\~ Відповідно до розрахунків плати за користування чужими грошима, процентна ставка пені :1* ставку НБУ розраховується за формулою : (ПЗКГ)=(Сума боргу) (Ставка %)/100%//365 днів (кількість днів), згідно довідки розрахунку яка наявна в матеріалах справи\~плата за користування чужими грошима за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 29.01.2020 року - 13.03.2020 року складає 8 516.27 грн. (а.с.7) Відповідно до розрахунків відсотків за користування грошовими коштами початок нарахування 30.03.2020 по 06.08.2020 року, відсоткова ставка 3% річних, що розраховується за формулою: (відсотки)=(Сума боргу) (Ставка %)/ (Процентна ставка)100%//365 днів (кількість днів), згідно розрахунку який наявний в матеріалах справи\~сума за користування грошовими коштами за період з 30.03.2020 року - 06.08.2020 року складає 181,15 США (а.с.8). Оскільки за звичаями ділового обороту, що склався на Україні, в боргових зобов`язаннях між громадянами у випадку укладання договору позики в іноземній валюті використовуються, як правило, долари США, суд вважає, що предметом позики були саме долари США, а не іншої іноземної держави. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двостороннім - або багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи №№ 127/3120/16-ц, 752/19567/14-ц). Відповідно до висновку, викладеного у\~постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі N 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно ст. ст.\~12,\~81\~ч. 1\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем виходячи з сукупності досліджених судом доказів, показів свідків, доведено обставину, що саме відповідач [PERSON] позичив у нього грошові кошти, та у нього виник обов`язок по їх поверненню. Що стосується вимог позивача відносно солідарного стягнення суми боргу і зокрема, відповідача [PERSON] , як подружжя, суд вважає, що в задоволенні цієї вимоги слід відмовити виходячи з наступного. У відповідності до вимог чч. 2, 4 ст.65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Зазначене свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід, в першу чергу, спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Указаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленої у постанові від 19 червня 2013 року у справі N 6-55цс13. За таких обставин згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі N 638/18231/15-ц (провадження N 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Згідно приписів ст.81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У матеріалах справи відсутні будь-які належні докази використання [PERSON] отриманих у позику у [PERSON] коштів саме в інтересах сім`ї, відсутні докази, що відповідач [PERSON] була обізнана про отримання позики та надала свою згоду, що вказує на відсутність солідарного обов`язку повернення таких грошових коштів. Як в показах наданих в якості свідка, [PERSON] пояснив, що кошти він позичав у [PERSON] особисто сам і віддавав особисті кошти; його дружині, [PERSON] не було відомо про цю позику. Враховуючи наведене, а також те, що сторони договору погодили кінцевий термін повернення позики - 29.03.2020 року, а в установлений строк відповідач [PERSON] свого зобов`язання не виконав, грошових коштів не повернув, суд вважає позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] борг за договором позики від 29.01.2020 року в сумі 17000 доларів США- боргу, та 8516, 27 гривень відсотків за користування чужими грошима, та 3% річних в сумі 181,15 доларів США та судові витрати в сумі 4674, 00 гривень, документально підтверджені квитанціями №11 від 20.07.2020 року та №79 від 21.07.2020 року. Обґрунтованість заявлених позовних вимог позивачем про стягнення боргу за позикою з відповідача [PERSON] підтверджується і положеннями постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 18 грудня 2018 року (справа N 686/21857/16-ц) за якими наявним є у розписці запис про зобов`язання повернути отримане ним у борг, оскільки, складаючи вказану вище розписку і підписуючи її, відповідач [PERSON] тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень вищенаведеної\~статті 1049 ЦК України\~щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику. Доводи відзиву відповідача [PERSON] про те, що розписка від 29.01.2020року підтверджує укладення договору позики за відсутністю зобов`язання про повернення грошових коштів, яка написана на підтвердження виконання зобов`язання з повернення раніше позичених позивачем в 2019 році йому коштів, відповідно до положень\~ст. 545 ЦК України,\~на думку\~суду,\~не спростовує його доводів. Окрім цього, зазначені у відзиві твердження не відповідають дійсності, оскільки повністю спростовуються змістом дослідженої розписки відповідача [PERSON] (як в копії так і в оригіналі (а.с. 4). Відповідно пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. В силу вимог ст. 141 ЦПК України та на підставі\~ст. 4 Закону України "Про судовий збір"\~та\~ст. 141 ЦПК України, стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір (а.с. 1,1а) в розмірі 4674, 00 гривень, документально підтверджені квитанціями №11 від 20.07.2020 року та №79 від 21.07.2020 року.

Outcome: partial