Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ» в якій просить суд ухвалити рішення яким зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити [PERSON] різницю між посадовим окладом встановленим і фактично отриманим [PERSON] , з 15.08.2016р. по дату звільнення 11.03.2019р.; зобов`язати відповідача зробити розрахунок, нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачені кошти за лікарняні листи, відпускні, матеріальну допомогу на оздоровлення та доплату за вислугу років з 01.03.2015 по 11.03.2019р.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, за період з моменту мого звільнення 11.03.2019р. по дату постановления рішення суду виходячи з нового посадового окладу 7823 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що він працював на посаді начальника зміни в ТОВ «Бруклін-Київ» з 2011 року і по 11.03.2019 рік. На погляд позивача, під час роботи відповідач порушував трудове законодавство, а саме встановив нижчий оклад ніж іншим працівникам на цій посаді, в результаті цього позивач вимушений був звернутися до суду рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.08.2016 року по справі № 523/16915/15-ц його позов був задоволено в повному обсязі. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.01.2017 року рішення скасовано в частині виплати премій, а в частині встановлення нового посадового окладу залишено без змін, Постановою Верховного Суду від 08 липня 2019 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року у не скасованій частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2017 року залишено без змін. В своїй постанові Верховний Суд вказав що посада не може бути іменною, тому не підвищення лише одного посадового окладу із п`яти начальників змін є порушенням трудового законодавства України, яким заборонено будь-яка дискримінація. Оскільки, під час розгляду цієї справи відбувалось ще підняття посадових окладів начальника змін і позивач завжди отримував менше ніж всі інші чотири начальника зміни, аж до звільнення, про це йому стало відомо під час розгляду іншої справи, а саме посадовий оклад був 7823 грн., тому він звернувся до роботодавця з листом про виплату різниці в окладі посилаючись на постанову Верховного суду, але йому була виплачена лише сума виходячи з рішення суду 1656 грн., що менша ніж посадовий оклад іншим начальникам на 372,00 грн. в місяць. Крім того, оскільки позивач весь час отримував менший оклад то роботодавець не доплатив йому (на його думку), ще інші виплати, а саме лікарняні, відпускні, матеріальну допомогу на оздоровлення згідно п.1 інструкції про надання матеріальної допомоги на оздоровлення в щорічну відпустку та доплату за вислугу років відповідно до ст. 2 Положення про надбавку до посадового окладу за вислугу років, всі ці виплати згідно колективного договору, інструкцій, положень по підприємству та законодавства залежать від розміру посадового окладу. Також роботодавець на момент звільнення позивача 11.03.2019р. всі ці виплати не перерахував та не виплатив чим порушив законодавство про повний розрахунок в день звільнення, тому позивач вважає, що на нього повинна бути покладена відповідальність та стягнуто на його користь середній заробіток з моменту звільнення по дату постановления рішення суду. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 11 жовтня 2019 року було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін по справі. (а.с. 24,25). Відповідачем 20 листопада 2019 року надано відзив на позовну заяву. Генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ» Нікулін О. С. просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки ТОВ «Бруклін-Київ» не має жодних заборгованостей перед позивачем. (а.с. 34-37). Представник позивача - [PERSON] надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. (а.с. 127). Відповідач в судове засідання не прибув. Свою правову позицію висловив в відзиві на позовну заяву. Окрім того просив справу розглядати за відсутності відповідача та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. (а.с. 34-37). З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд встановив, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ» про стягнення невиплаченої премії, зобов`язаня здійснити перерахунок заробітної плати, стягнення моральної шкоди - задоволено частково. Зобов`язано ТОВ «Бруклін-Київ» нарахувати та виплатити [PERSON] суму премії згідно наказів №63 від 22.04.2015р. в сумі 14 003,00 грн., №85 від 25.08.2015р. в сумі 14 363,00 грн. та наказу №227-П від 22.12.2015р. в сумі 11 917,00 грн. Зобов`язано ТОВ «Бруклін-Київ» підняти посадовий оклад до рівня встановленого іншим працівникам згідно штатного розкладу станом на 01.03.2015р., які працюють на аналогічній посаді в розмірі 5 795,00 грн. Зобов`язано ТОВ «Бруклін-Київ» нарахувати та виплатити [PERSON] різницю між посадовим окладом встановленим штатним розкладом 01.03.2015р. і фактично отриманим [PERSON] , з моменту введення штатного розкладу 01.03.2015р. по дату постановлення рішення суду виходячи із суми 1 656,00 грн. за місяць. Стягнуто з ТОВ «Бруклін-Київ» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. В іншій частині щодо стягнення моральної шкоди відмовлено у задоволенні. (а.с. 5,6). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ» задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року в частині зобов`язання ТОВ «Бруклін-Київ» нарахувати та виплатити [PERSON] суму премії згідно наказів №63 від 22.04.2015р. в сумі 14 003,00 грн., №85 від 25.08.2015р. в сумі 14 363,00 грн. та наказу №227-П від 22.12.2015р. в сумі 11 917,00 грн. скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення. В задоволенні позовних вимог [PERSON] про зобов`язання ТОВ «Бруклін-Київ» нарахувати та виплатити [PERSON] суму премії згідно наказів №63 від 22.04.2015р. в сумі 14 003,00 грн., №85 від 25.08.2015р. в сумі 14 363,00 грн. та наказу №227-П від 22.12.2015р. в сумі 11 917,00 грн. відмовлено. В решті рішення залишено без змін. (а.с. 7-9). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2019 року касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ» та [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2017 року залишено без змін. (а.с. 10,11). Відповідно до статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Статтею 11 КЗпП України передбачено, що колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають права юридичної особи. Згідно зі статтею 12 КЗпП України колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинною профспілковою організацією, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони. Статтею 5 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон) передбачено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (частина перша статті 21 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до частин першої та другої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. За змістом частин першої-четвертої статті 96 КЗпП України, частин першої-четвертої статті 6 Закону системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики). Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). У відповідності до частин першої та другої ст. 15 Закону України «Про оплату праці», Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тари\-фні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри над\-бавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених зако\-нодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робі\-тникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колектив\-ного договору на підставі укладеного трудового договору. Пунктом 2.1.1 розділу 2 «Положення про оплату праці у ТОВ «Бруклін-Київ», що є додатком 2 до колективного договору, передбачено, що посадові оклади встановлюються штатним розкладом ТОВ «Бруклін-Київ» в межах галузевої угоди. Виходячи з цих норм, наказом генерального директора № 138-к/т від 23.03.2016 р. Товариства, за згодою профспілки, з 01.04.2016 р. за високі професійні досягнення були встановлені персональні надбавки решті пра\-цівників, що працюють на посадах начальників змін. Аналіз наведених норм законодавства України, міжнародної конвенції та положень колективного договору, що діє у Товаристві, дозволяє зробити наступні висновки: розмір заробітної плати має індивідуальний характер, встановлюється окремо для кожного працівника виключно роботодавцем, закріплюється у наказах роботодавця, колективному договорі та у штатному розкладі това\-риства; оплата праці є частиною господарської діяльності товариства, втручання в якою заборонено законом; підвищення розміру заробітної плати працівникам тем більше у вигляді персональних надбавок, це право товариства, а не його обов`язок. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що всупереч вимог процесуального закону позивачем не представлено суду доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed