Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

04.08.2022 представник позивача звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 56905,85 грн. заборгованості за кредитним договором та 2481 грн. судового збору. В обґрунтування позову послався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.05.2012 відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 50000грн.. Також стверджує, що при підписанні анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які разом становлять між ними договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредитний ліміт на картку у вказаному вище розмірі. Однак, відповідач кредитних коштів у встановленому умовами договору порядку не повернув і проценти за користування ними не сплатив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 14.06.2022 складається із 46015,66 грн. заборгованість за тілом кредиту, та 10890,19 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Ухвалою від 22.08.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 30.09.2022 без повідомлення ( виклику) сторін. Представник позивача подав разом із позовною заявою письмове клопотання про розгляд справи у спрощеному провадженні та за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує. 13.09.2022\~представник відповідача\~ подав відзив, в якому вказав, що до позовної заяви представником позивача подано належним чином не засвідчені та не підписані письмові документи, які не можуть бути належними доказами по справі. Також вказав, що позивачем не надано доказів наявності будь-якої заборгованості та чи був кредитний договір, оскільки заявки на отримання кредитної картки не було представлено суду в належній формі. Крім того просив врахувати позиції Верховного Суду викладену у постановах від 06.02.2019 року у справі 3202/26885/13-ц щодо строку позовної давності, та від 03.07.2019 у справі №342/180/17 щодо повернення виключно тіла кредиту, а умови щодо стягнення відсотків не є складовою частиною кредитного договору. Зазначив, що згідно із виписки по рахунку за весь період він отримав від банку 1587464,73 грн. та поклав на рахунок 1530558,88 грн.. Банк стягував з нього відсотки за користування кредитними коштами, хоча не мав на це права. Тому вважає, що заборгованості перед банком у нього немає. У відповідності положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Розгляд справи призначався на 30.09.2022, судове рішення складено 06.10.2022. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. 17.05.2012 сторони уклали кредитний договір у вигляді заяви-анкети, згідно з яким банк надав відповідачу кредит, який у подальшому був збільшений до кредитного ліміту у розмірі 50000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У вказаній вище заяві-анкеті зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. До кредитного договору позивач додав: 1) витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; 2) витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви, які викладені на сайті https://privatbank.ua.\~При цьому,\~позивач стверджує,\~що вони\~є невід`ємними\~частинами спірного договору. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вище вказаним спірним кредитним договором станом на 14.06.2022 становить 56905,85 грн. та складається із: 46015,66 грн. заборгованість за тілом кредиту, та 10890,19 грн. заборгованість за простроченими відсотками. У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «Приватбанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Разом з цим, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку», що містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Вище викладені висновки й міркування відповідають позиції Великої Палат Верховного Суду, що викладена у постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). У даній справі відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог законодавства про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості за тілом кредиту. За таких обставин та міркувань суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту, а саме заборгованість за тілом кредиту. Поряд з цим, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом та штрафів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті банку у анкеті-заяві, тому що витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна та Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку» не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Посилання відповідача у відзиві на те, що позивачем до позовної заяви надано не засвідчені та не підписані письмові докази не знайшли свого підтвердження. Уповноважений представник позивача подав письмові докази в копіях із зазначенням про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу, також підтвердив відповідність копій письмових доказів оригіналам, які знаходяться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення відповідно до вимог ч.5 ст.95 ЦПК України. Розрахунок заборгованості є оригіналом та підписаний уповноваженою особою. Інші об`ємні письмові докази також засвідчені підписом уповноваженої особи. Підстав сумніватись у їх достовірності в суду немає. Відповідно до частини 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами відповідно до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частини 1,2 статті\~77, стаття\~79 ЦПК України). Крім того відповідач просив врахувати позицію Верховного Суду викладену у постанові щодо повернення виключно тіла кредиту, а умови щодо стягнення відсотків не є складовою частиною кредитного договору. Суд застосував до спірних правовідносин між сторонами висновки й міркування позиції Великої Палат Верховного Суду, що викладена у постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) щодо стягнення тіла кредиту та неправомірності стягнення заборгованості за нарахованими відсотками з 14.06.2022 . Посилання відповідача, що позивач неправомірно нарахував відсотки за весь період користування кредитними коштами суд не приймає до уваги, так як згідно із наданого суду розрахунку відповідач користувався кредитними коштами тривалий час, з 17.05.2012 по 14.06.2022, погашав заборгованість згідно із умовами банку, сплачував відсотки та не звертався до банку із вимогами про перерахунок заборгованості у зв`язку із незаконним нарахуванням відсотків. Також останній не надав належного розрахунку на підтвердження наведених ним обставин. Представник відповідача також вказує на наявність підстав для застосування наслідків пропуску строків позовної давності та просив застосувати до спірних правовідносин позицію у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі 3202/26885/13-ц щодо строку позовної давності Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257\~ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.\~\~ Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1\~статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої\~статті 261 ЦК України\~за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім того, з наданої суду виписки за договором станом на 16.06.2022 відповідач користувався кредитними коштами з карткового рахунку, востаннє здійснив операцію 09.12.2020 , крім того здійснювався переказ коштів на кредитну картку востаннє 26.07.2021. В подальшому операцій по картці відповідачем не здійснювалось. З даним позовом представник позивача звернувся до суду 04.08.2022, тобто в межах трьохрічного строку. Отже, доводи представника відповідача пропущення позивачем строку позовної давності є безпідставними. Інших порушень прав відповідача з боку позивача у спірних правовідносинах судом не встановлено. Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23). Суд наголошує, що процесуальним законом закріплено принципи змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, сторони мають обов`язок доказування і подання доказів (ст.ст.10,11,60 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на догадках і припущеннях суду чи учасників процесу. Відповідач обґрунтованих заперечень щодо доводів позивача не надав. Зазначені вище обставини, встановлені судом, спростовують наведені представником відповідача обставини у відзиві. Враховуючи наведене, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача в користь позивача слід стягнути тіло кредиту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: 2481 грн. (сплачений позивачем судовий збір) ? 46015,66 грн. (розмір задоволених вимог) / 56905,85 грн. (заявлений розмір вимог) = 2006,21 грн..

Outcome: partial