Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення моральної та матеріальної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у жовтні 2013 року, приблизно о 14.00 год., вона переходила дорогу по вул. Баб`яка в м. Ужгород на пішохідному переході. [PERSON] рухався на автомобілі зі сторони автомобільного мосту та здійснив наїзд на неї. Відповідач самостійно привіз потерпілу до неї додому, оскільки остання перебувала у стресовому стані, після цього поїхали в лікарню. У лікарні у неї встановили численні травми у вигляді ВЧМТ, забій головного мозку третього ступеню тяжкості, точкової гематоми над правою скроневою часткою, перелом луски скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, правобічний гематотимпанум, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тяжкі тілесні ушкодження. Від отриманих травм вона отримала часткову втрату слуху на праве та в меншій мірі на ліве вухо. Позивач зазначає, що їй було призначено лікування лікарськими препаратами, а саме: імет 1 таблетка при головних болях; неуробекс 1 таблетка два рази в день; діакарб; німесил; персен 1 таблетка 3 рази на день; нурофен 1/2 таблетки при головних болях. Вищезазначені травми призвели до невідворотної часткової втрати слуху. Станом на сьогодні вона потерпає від постійних головних болів. Згідно з консультативним висновком № 028/о [PERSON] має Н90.3 Нейросенсорну втрату слуху, двосторонню: на аудіограмі від 27.08.2021 двобічне ураження звукосприймаючого апарату; Дз. двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість II ст. зліва. Призначені препарати на постійній онові від головної болі та Бетагістин 24 мл. Вказує, що вина [PERSON] повністю підтверджується зібраними у кримінальному проваджені доказами. Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.12.2019 у справі № 308/7206/18 встановлено, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди неповнолітня [PERSON] згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1135 від 09.12.2013 отримала тілесні ушкодження у вигляді ВЧМТ. Забій головного мозку третього ступеню тяжкості, точкової гематоми над правою скроневою часткою, перелом луски скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, правобічний гематотимпанум, які згідно з п. 2.1.3 «б» Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання строком на чотири роки. Звільнено [PERSON] від відбування основного та додаткового покарання, призначеного за даним вироком, на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Майнову шкоду позивач оцінює в розмірі 100000 грн., до складу майнової шкоди входять витрати на лікування та реабілітацію, а також кошти, які вона має витратити на лікування від головних болів та втрати слуху. Як зауважує позивач, крім майнової шкоди вона просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, яку оцінює в 1000000 грн. Моральна шкода, завдана їй, полягає у нестерпних душевних муках та стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з ДТП. Наслідки тілесних ушкоджень (часткова втрата слуху, постійні головні болі) тривають до сьогодні, мають вплив на її моральний стан та завдають їй страждань. Довічно, незворотно погіршений звичайний життєвий уклад, постійні головні болі негативно вплинули на якість її життя, завдають їй душевних та моральних страждань. Постійне вживання лікарських засобів має негативний вплив на загальний стан здоров`я через їх побічну дію. Наслідки отриманих травм, головні болі, втрата слуху, унеможливили повноцінне її існування, позбавили щасливого та безтурботного дитинства, утруднили її побут, унеможливили доступ до ряду професій, для яких необхідний слух, ускладнили спілкування із однолітками, ускладнили влаштування особистого життя та позбавили можливості реалізації своїх бажань. Наголошує, що поведінка відповідача як після вчинення кримінального правопорушення, так і після, була цинічною та аморальною, не сприяла поліпшенню її стану, оскільки він жодного разу не поцікавився станом її здоров`я та не вчинив жодних дій, щоб мінімізувати негативні наслідки вчиненого ним злочину. Відсутність з боку обвинуваченого каяття у вчиненому, байдужість завдали їй душевних страждань. На розмір моральної шкоди вплинула тривалість страждань, які вона отримала та отримує більше восьми років, з часу як було вчинено злочин до теперішнього часу. Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди вона виходила з того, що негативні наслідки від протиправних дій мають тривалий незворотний характер, важкі наслідки для неї та її здоров`я. Часткова втрата слуху та постійні головні болі незворотно погіршили її звичний спосіб життя. Злочином завдано психологічної травми, вона почуває себе беззахисною перед людьми, які нехтують встановленими правилами поведінки та порушують законодавство. На підставі наведеного позивач просить сягнути з [PERSON] 100000,00 грн. матеріальної шкоди та 1000000 грн. моральної шкоди. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.09.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, виклик відповідача здійснити в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому її представник - адвокат Субота М.І. подав до суду клопотання, згідно з яким просить розглянути справу без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки не повідомлено, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач та її представник. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.12.2019 (справа № 308/7206/18), що набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] від відбування основного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком один рік та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Звільнено [PERSON] від відбування основного та додаткового покарання, призначеного за даним вироком, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Вказаним вироком встановлено, що 02.10.2013, приблизно о 17 год. 00 хв., [PERSON] , керуючи власним технічно справним транспортним засобом марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Баб`яка у напрямку вул. Легоцького в м. Ужгород, у світлу пору доби зі швидкістю 30 км/год., не забезпечив безпеку дорожнього руху, порушив вимоги п. п. 1.10, 12.3, 18.11 Правил дорожнього руху, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, де на пішохідному переході напроти «Шиномонтажу», на вул. Баб`яка в м. Ужгороді, біля АЗС «ОККО», допустив наїзд на неповнолітню [PERSON] , яка переходила проїзну частину на пішохідному переході справа наліво по напрямку руху автомобіля, яким керував [PERSON] . У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітня [PERSON] згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1135 від 09.12.2013 отримала тілесні ушкодження у вигляді: ВЧМТ. Забій головного мозку третього ступеню тяжкості, точкової гематоми над правою скроневою часткою, перелом луски скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, правобічний гематотимпанум, які згідно з п. 2.1.3 «б» Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і вкладаються в час події. Таким чином, водій [PERSON] порушив вимоги п. п. 1.10, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху. Невиконання водієм [PERSON] вказаних вимог п. п. 1.10, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, зокрема, отриманням неповнолітньою [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень. Зазначеними діями [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони потерпілому заподіяли тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.12.2019 (справа № 308/7206/18) цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної, завданої кримінальним правопорушенням - залишено без розгляду. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.12.2019 (справа № 308/7206/18) цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної, завданої кримінальним правопорушенням - залишено без розгляду. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно з ч. 1 ст. 1186 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до положень ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Отже, враховуючи те, що [PERSON] , внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження, суд вважає, що [PERSON] зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати, викликані необхідністю лікування, придбання ліків, які підтверджуються квитанціями та замовленнями. На підтвердження позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивачем до позовної заяви додано копії наступних документів: виписки з медичної картки хворої [PERSON] № 999 (пацієнтка поступила 03.10.2013 (ургентно), виписана 09.10.2013), з відповідними рекомендаціями для лікування; огляду оториноларинолога від 22.07.2019, діагноз попередній: правобічна хронічна (посттравматична) сенсоневральна приглуховатість, за проведення якого у медичному центрі «Інтерсоно» сплачено 200 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 22.07.2019; аудіограми від 27.08.2021; консультаційного висновку спеціаліста КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради від 02.09.2021, згідно з яким встановлено діагноз: Н90.3 Нейросенсорна втрата слуху, двостороння; заключення: на аудіограмі від 27.08.2021 двобічне ураження звукосприймаючого апарату, Дз. двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість, справа II ст. зліва; рекомендації: призначені препарати; рецепту лікаря № 7243 від 02.04.2021; витягу з офіційного сайту цін та лікарські препарати. Матеріальну шкоду позивач оцінює в розмірі 100000 грн., до складу якої, за її твердженням, входять витрати на лікування та реабілітацію, а також кошти, які вона має витратити на лікування від головних болів та втрати слуху. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що розмір матеріальної шкоди позивачем доведено частково та підтверджується на суму 200 грн. за проведення огляду оториноларинолога від 22.07.2019 у медичному центрі «Інтерсоно», що стверджується фіскальним чеком від 22.07.2019. Однак, інші подані позивачем документи суд не вважає належними доказами, оскільки не надано доказів (квитанцій, фіскальних чеків, тощо) про оплату відповідних препаратів, тобто відсутні документи, що підтверджують факт їх оплати. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 200 грн., які доведені належними та допустимими доказами і прийняти судом. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦПК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як роз`яснено в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно роз`яснень, наведених у п. 9 постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. При цьому слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного та фізичного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. І такий розмір визначається судом, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи всі наявні в матеріалах справи та досліджені судом докази, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку про те, що внаслідок фізичного болю та страждань, які позивач зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, їй завдана моральна шкода. Виходячи з вимог розумності та справедливості, обставин справи, враховуючи, що позивачу завдано тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до істотної зміни життя позивача, та які тягнуть за собою певні наслідки в майбутньому, як фізичні, так і психологічні, суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 60000 грн., що дорівнює 10 мінімальним заробітним платам відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», станом на момент подання позову. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. ст. 24, 129). Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 200 грн. та моральної шкоди в розмірі 60000 грн., оскільки вважає, що відповідач повинен відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, як особа, яка завдала позивачу шкоди її здоров`ю. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Отже, згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 908 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial