Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

У жовтні 2022 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла заява адвоката Раєвської Катерини Іллівни в інтересах [PERSON] (далі - Заявник, [PERSON] ), заінтересовані особи: Державна міграційна служба України Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій представник заявника просила встановити факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року разом із членами своєї сім`ї, а саме: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Вимоги заяви обґрунтовуються тим, що встановлення факту постійного проживання на території України пов`язано з можливістю отримання [PERSON] паспорта громадянина України для підтвердження громадянства з метою користуватися правами, які визначенні чинним закондавством України. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2022 року відкрито провадження у справі. 13.10.2022 року на адресу суду від представника заінтересованих осіб [PERSON] та [PERSON] адвоката Кірчева В.О. надійшли письмові пояснення. 13.10.2022 року на адресу суду від представника заінтересованої особи [PERSON] адвоката Салія М.В. надійшли письмові пояснення. 13.10.2022 року на адресу суду від представника заінтересованої особи [PERSON] адвоката Кокош Р.Г. надійшли письмові пояснення. Представник заявника в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Заінтересованої особи Державна міграційна служба України Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялися належним чином, до суду від представників заінтересованих осіб надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у ст. Архангельська Тихорєцького району Краснодарського краю. Батько Заявниці - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , актовий запис 108. 21 травня 1985 року, перебуваючи у шлюбі із [PERSON] , [PERSON] на території РСФСР (с. Малоросійське Тихорецького району Краснодарського краю) народила дитину - доньку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , актовий запис № 14. Як вбачається з відміток, що містяться у трудовій книзі виданої на ім`я [PERSON] [NUMBER] із датою заповнення від 08.02.1984 року, остання неодноразово змінювала прізвища, а саме: змінено прізвище на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 01.12.1984 року; змінено прізвище на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про шлюбу [NUMBER] від 13.05.1988 року; змінено прізвище на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 12.09.1990 року. Окрім того, з інформації, що міститься у вищевказаній трудовій книжці, вбачається, що [PERSON] («[PERSON]», « [PERSON] ») 24 жовтня 1988 року була прийнята комірницею до цеху дезактивації Чорнобильської АЕС (наказ про прийом № 1330 від 19.10.1988 р.). 03.11.1993 року [PERSON] була звільнена з вищевказаної посади, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. Вищевказана інформація додатково підтверджується довідкою начальника управління персоналом ДСП «Чорнобильська АЕС» № 47-61 від 07.09.2022 року. Після звільнення з Чорнобильської АЕС, [PERSON] продовжила свою трудову діяльність на території України, а саме: Київська область, місто Ірпінь, що підтверджується записами у трудовій книжці. Отже, фактично починаючи з жовтня 1988 року [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] , у зв`язку працевлаштуванням Заявниці на Чорнобильській АЕС, яка розташована на території Київської області (м. Славутич), постійно проживали на території колишньої УРСР та продовжили проживати на території України після розпаду СРСР. Так, судом встановлено, що з 1990 року [PERSON] спільно, без реєстрації шлюбних відносин, проживала на території України (м. Київ) із громадянином [PERSON] та його двома дітьми від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 22.11.1989 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до матеріалів справи [PERSON] та вищевказані члени її сім`ї проживали в Україні з 1990 року за адресою: [ADDRESS] (08.02.2007 р. Рішенням Київської міської ради (IV сесія V скликання) №149/810 «Про перейменування проспекту у Подільському районі м. Києва» проспект Радянської України у Подільському районі м. Києва був перейменований на проспект Георгія Гонгадзе). Власниками вищевказаної квартири були [PERSON] , [PERSON] (мати дружини [PERSON] - [PERSON] ), а згодом син подружжя « [PERSON] » - [PERSON] , що підтверджується правовстановлюючими документами на квартиру, у тому числі договором купівлі-продажу, свідоцтвом про право на спадщину, а також технічним паспортом на квартиру. Отже, фактично з кінця 1989 року [PERSON] та [PERSON] , проживали на території України у місті Києві за адресою: [ADDRESS] , як громадяни СРСР, разом із своїми неповнолітніми дітьми, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час сумісного проживання із громадянином [PERSON] , перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах із останнім, [PERSON] [INFO] у місті Києві народила доньку - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , актовий запис № 1241. Батьком [PERSON] записаний - [PERSON] . [PERSON] є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № [NUMBER] , виданий 03.10.2018 року. Відповідно до посвідки на постійне проживання серії [NUMBER] виданої 28.10.2014 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , остання мешкає на території України та має зареєстровано місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до посвідки на постійне проживання серії [NUMBER] виданої 13.06.2013 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , останній мешкає на території України та має зареєстровано місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Донька [PERSON] (від першого шлюбу) - [PERSON] 01.09.2006 року уклала шлюб із громадянином України [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . [PERSON] має посвідку на постійне проживання на території України та проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] (донька [PERSON] ) 08.09.2001 року уклала шлюб із громадяником України [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . Проте, рішенням Печерського районного суду м.Києва від 02.10.2014 року шлюб було розірвано. [PERSON] має посвідку на постійне проживання на території України та проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] (донька [PERSON] ) має посвідку на постійне проживання на території України та проживає за адресою: [ADDRESS] . Вищевказані обставини та документи свідчать про те, що починаючи з 24.10.1988 року по день звернення до суду із даною заявою, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року, враховуючи місце роботи Заявниці, народження дітей на території України та інші документально підтверджені обставини, [PERSON] постійно проживала на території України разом із цивільним чоловіком [PERSON] [INFO] та неповнолітніми, на час проголошення незалежності України, дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За змістом ч. 1 ст.293 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», № 5 від 31.03.1995 року встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Так, питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закону України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України». Відповідно до п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. А згідно п. 7 зазначеного «Порядку», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним з документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Так, постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом). Враховуючи те, що заявник має намір встановити належність до громадянства України з підстав, визначених в Законі України «Про громадянство», встановлення факту його постійного проживання станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року разом із членами своєї сім`ї на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявника та породжує для неї юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає їй право подати заяву про набуття громадянства України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані представником заявника докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт постійного проживання на території України з 1991 року. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту постійного проживання на території України, який просить встановить заявник, підтверджується письмовими матеріалами справи, Суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved