Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до [PERSON] , ТОВ «Кей-Колект», треті особи Чернігівська районна державна адміністрація, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В., приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г., [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправними дій державних реєстраторів, про витребування майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову посилався на те, що 25 вересня 2004 року згідно договору купівлі-продажу, позивач набув у власність нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 30 жовтня 2006 року згідно договору іпотеки №29269 позивач виступив поручителем та передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №11067213 від 30.10.2006 року укладеним між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк». Зазначив, що у 2017 році ТОВ «Кей-Колект» зареєструвало за собою право власності на зазначену квартиру на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та в подальшому на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці №725/5719/17 від 14.05.2018 року позивачем було повернуто квартиру у свою власність. Надалі 21.09.2020 року позивач отримав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна згідно якої довідався, що 11.09.2020 року приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54021956 від 11.09.2020 року та зареєструвала право власності на квартиру [ADDRESS] , що належала на праві власності позивачу, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 3987, виданий 11.09.2020 року, приватним нотаріусом Савчук В.Г., за громадянином [PERSON] .. Крім того стало відомо, що 16.06.2020 року Державний реєстратор Чернігівської державної адміністрації Чернігівської області Пінчук Іван Юрійович на підставі договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки, серія та номер 5207-5208, виданий 12.12.2011 року, видавник приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер 52672086 від 16.06.2020 року та вніс в Державний реєстр іпотек запис про іпотеку майна позивача (реєстраційний номер іпотеки : 3970094) після п`яти років припинення обтяження та іпотеки № 29269 (14.10.2015 року) та після закінчення строку дії іпотечного договору № 29269 у 2017 році. Також належна позивачу квартира 01.07.2020 року була зареєстрована за невідомою особою - [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., 01.07.2020 року на підставі Договору купівлі-продажу від 01.07.2020 року. Позивач вважає, що [PERSON] незаконно заволодів його майном, майно вибуло з його права власності не з його волі, а на підставі незаконних дій відповідачів та третіх осіб, оскільки державний реєстратор Чернігівської райдержадміністрації вчинив неправомірні дії щодо внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про іпотеку та обтяження за Іпотечним договором № 28269 та незаконні дії при прийнятті Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за номером: 52672086 від 16.06.2020 року, порушуючи ст.ст. 10, 17, 18, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В подальшому 01.07.2020 року приватний нотаріус Пономарьова Д.В. незаконно прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень договору купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , за власником [PERSON] з розміром частки 0, без повідомлення, яке передбачено ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та без повідомлення про оцінку майна, за яку має намір продати Іпотекодержатель майно, без вимоги про усунення порушення основного зобов`язання із зазначенням суми боргу, а також надалі 11.09.2020 року на підставі договору купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , за власником [PERSON] без зазначення та реєстрації взагалі частки в майні, реєструється право власності на квартиру позивача. З урахуванням викладеного, а також посиланням на інші обставини, що зумовили порушення прав позивача, просив, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, визнати протиправними дії Державного реєстратора Чернігівської державної адміністрації Пінчука Івана Юрійовича , щодо внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомостей про іпотеку та обтяження за Іпотечним договором №28269 та при прийнятті Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за номером: 52672086 від 16.06.2020 року реєстрації іпотеки та обтяження. Визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни, яка здійснила реєстраційну дію, щодо посвідчення договору купівлі-продажу майна від 01.07.2020 року, а саме двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 27,4 кв.м., житловою площею 21,1 кв.м., без перевірки виконання зобов`язання , письмових вимог та повідомлень про вручення, довідок про суму боргу , наявності повідомлень про наміри укладення договору купівлі-продажу. Витребувати з незаконного володіння у [PERSON] на користь власника - [PERSON] нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 27,4 кв.м., житловою площею 21,1 кв.м. (реєстраційний номер майна: -5638059, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 749550173101) та припинити право власності [PERSON] на нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 27,4 кв.м., житловою площею 21,1 кв.м. (реєстраційний номер майна : -5638059, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 749550173101). Стягнути з відповідача ТОВ «Кей-Колект» судові витрати. Представником відповідача ТОВ «Кей-Колект» надано відзив на позовну заяву згідно якого посилання позивача на припинення Іпотеки за Договором іпотеки №29269 від 30 жовтня 2006 року згідно якого [PERSON] передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №11067213 від 30.10.2006 року, укладеним між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 27,4 кв.м., житловою площею - 21,1 кв.м., є не обґрунтованими оскільки у 2015 році ТОВ «Кей-Колект» застосувало позасудовий засіб захисту порушених прав на підставі ст. 37 Закону України «Про Іпотеку» та зареєструвало за собою право власності на спірну квартиру. При цьому рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14.05.2018 року було скасовано рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект», що привезло до відновлення права власності за Іпотекодавцем. Разом з тим доказів виконання основного зобов`язання позивачем, (майновим поручителем) за договором про надання споживчого кредиту за №11067213, у відповідності до якого позичальник [PERSON] отримала кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 117 800 доларів США, строком користування до 30.10.2017 року не надано, відповідно немає законних підстав вважати, що іпотека, як забезпечення виконання вищевказаного основного зобов`язання - припинилась, що спростовує твердження позивача, з цього приводу. Також зазначив, що не заслуговують на увагу і посилання позивача на те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В. здійснила реєстраційні дії поза межами нотаріального округу, відповідно договір купівлі-продажу від 01.07.2020 року (тобто між ТОВ «Кей-Колект» та [PERSON] ) є нікчемним, що не потребує визнання його недійсним, а подальша реєстрація права власності за відповідачем, що здійснена на підставі нікчемного правочину, є недійсною, з огляду на те, що за Договором іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами (п.2.1). Також сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; Право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» (п.5.1). Згідно ч. 5 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається. Відповідно до ч. 1 глави 1 розділу II Порядку вчиненні нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, посвідчення правочинів щодо відчуження або застави житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також майна, на яке поширено режим нерухомої речі, управління нерухомим майном, а також правочинів щодо відчуження та застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину. Враховуючи те, що ТОВ «Кей-Колект» є іпотекодержателем та знаходиться у м. Києві спростовуються твердження позивача в позовній заяві що нотаріус Пономарьова Д.В. вчинила нотаріальну дію поза межами нотаріального округу. Посилання позивача на те, що договір укладений без згоди співвласника є нікчемним, а також те, що його дружина згоду на відчуження квартири не давала не може бути підставою для задоволення позову оскільки укладаючи Договір іпотеки позивач засвідчив, що при укладенні цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб, в тому числі і дітей. Таким чином, при укладенні договору іпотеки, позивач повідомив про відсутність прав будь-яких осіб на дану квартиру, відповідно твердження про те, що такі права є у його дружини і вони порушені, є нікчемним та може свідчити лише про відповідальність позивача перед іпотекодержателем за повідомлення недостовірної інформації чи її приховування. Крім того, до позову не додано будь-яких підтверджуючих документів проте, що позивач перебуває у шлюбі. Щодо неповідомлення позивача про те, за якою ціною Товариство має намір від його імені здійснити продаж його майна, представник відповідача у відзиві зазначив, що положенням ч. 6 ст. 38 закону №898-IV передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього, однак дана норма не є беззастережною. Договір іпотеки від 30.10.2006 року не містить обов`язку іпотекодержателя погоджувати ціну продажу з іпотекодавцем та не містить обмежень щодо визначення ціни продажу за допомогою проведення оцінки суб`єктом оціночної діяльності. Стосовно посилання на анулювання ТОВ «Кей-Колект» ліценції на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг з факторингу, зазначив, що на момент заключення договору про переуступку права вимоги, а це 12 грудня 2011 року спеціального ліцензування така діяльність не передбачала, достатньо було отримати свідоцтво про реєстрацію фінансової установи з зазначенням такого виду фінансових послуг як факторинг. Крім того п.п. 2.1.5. Договору іпотеки, та відповідно п. 2 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» сторони погодили, що протягом дії цього договору у випадку збільшення чи зменшення розміру зобов`язань та/або зміни термінів виконання зобов`язань, якщо таке збільшення/зменшення та/або зміни вчиненні відповідно до умов кредитного договору, відповідні зміни будуть внесені лише в кредитний договір, та не потребують внесення змін шляхом укладання додаткової угоди до цього договору, оскільки основне зобов`язання по кредитному договору не було боржником виконано, то строк дії кредитного договору, а відповідно договору іпотеки потрібно вважати продовженим до повного їх виконання. З урахуванням викладеного, у зв`язку з тим, що поданий позов вважає безпідставним, необґрунтованим та не доведеним просив відмовити у задоволенні позову. Представником відповідача [PERSON] надано відзив на позов згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Зазначила, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу від 11.09.2020 року, згідно якого [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] . Дану квартиру він купив за 407 688,24 гривень, що в еквіваленті становить 14 646,82 доларів США, тобто в два рази дорожче ніж вартість квартири, що вказана в договорі іпотеки, що укладався позивачем. Зі змісту даного договору вбачається, що [PERSON] , в свою чергу, придбав дану квартиру у ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2020 року, яке є правонаступником іпотекодержателя АКІБ «УкрСиббанк» по договору іпотеки від 20.10.2006 року, в якому іпотекодавцем виступив позивач у даній справі - [PERSON] , який за даним договором передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором від 30.10.2006 року №1106723. Перед здійсненням продажу [PERSON] вказаної квартири, її попередній власник [PERSON] замовив технічну інвентаризацію, внаслідок якої було встановлено, що загальна площа квартири складає 28,00 кв.м., а житлова - 21,70 кв.м. та зазначено, що зміна площ відбулась за рахунок допущеної помилки при первинній інвентаризації. Після купівлі спірної квартири [PERSON] проведено її капітальний ремонт як з фасаду так і з середини, відбулась заміна даху, заміна проводки, тому її якісні характеристики та вартість збільшились та не відповідають ціні позову, вказаній позивачем станом на час укладення договору іпотеки у 2006 році. Згідно звіту про оцінку майна, вартість спірної квартири становить 823 400 гривень, тобто в 3,8 рази дорожче ніж ціна позову. Вказувала, що про те хто до [PERSON] був власником спірної квартири, чи була вона в іпотеці, та чи дотримана процедура продажу іпотекодержателем спірної квартири, я [PERSON] не знав та не міг знати оскільки доступу до такого роду документів та реєстру, який їх може містити він не має, та в будь-яких відносинах з попереднім власником ТОВ «Кей-Колект» не перебував, тому твердження позивача про те, що він є пов`язаною особою з іпотекодержателем не відповідає дійсності. На час придбання спірної квартири у [PERSON] будь які відомості про перебування її в іпотеці чи у судовому спорі, чи відомості щодо визнання недійсним договору, по якому [PERSON] став власником, були відсутні. Дану квартиру [PERSON] отримано у власність на підставі оплатного договору, що підтверджується п.п.3.7 договору купівлі-продажу від 11.09.2020 року, що укладався у приміщенні нотаріальної контори нотаріуса Савчук В., яка перевіряла пакет документів, що надавався для даної угоди кожною із сторін. Тобто, даний договір був оплатним та реальним. Перед покупкою він неодноразово оглядав спірну квартиру, будь-яких ознак проживання там будь-кого, в тому числі позивача, вона не мала, перебувала в непридатному стані, з тріщинами в стіні та потребувала капітального ремонту, що свідчить про те, що у володінні позивача до укладення ним договору купівлі-продажу квартира не перебувала. Крім того згідно листа відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці від 04.12.2020 року №20/01026/939, що надано на адвокатський запит, за відомостями Відділу та у відповідності до даних, зазначених в адресній картці за адресою: [ADDRESS] , з 2006 року по вересень 2020 року осіб, місце проживання яких зареєстроване/було зареєстроване за адресою, не значиться. Про не проживання позивача у спірній квартирі йдеться і в акті, складеному за участі сусідів. Також зазначала, що [PERSON] не міг передбачити чи якось перевірити процедуру укладення договору купівлі-продажу, по якому продавець [PERSON] став власником, оскільки дані документи є тільки у нотаріуса, який вчиняв таку нотаріальну дію, та вони в силу закону «Про нотаріат» є нотаріальною таємницею. Крім того, оскільки вартість квартири збільшилась в 3,8 рази в порівнянні з іпотечною вартістю, внаслідок проведених робіт по капітальному ремонту, вимога позивача про витребування квартири у добросовісного набувача порушує баланс інтересів сторін та свідчить про можливість спричинення [PERSON] цим значних збитків та покладання на нього значного фінансового тягаря. Щодо твердження позивача про те що договір іпотеки №28269 ним не підписувався, а підписувався №29269 то судом у 2018 році було встановлено номер Договору іпотеки було виправлено на 28269 та відповідне виправлення належним чином застережене підписом та печаткою нотаріуса у примірнику. Неправомірність дій державного реєстратора Чернігівської РДА Пінчука І.Ю. щодо відновлення 16.06.2020 року запису на думку відповідача спростовується тим, що згідно умов договору іпотеки, він підлягає нотаріальному посвідченню та діє з моменту такого посвідчення до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором. Згідно обставин наведених позивачем у позові, за рішенням приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.10.2015 року ТОВ «Кей-Колект», як іпотекодержателем, набуто право власності на спірну квартиру у зв`язку з чим того ж дня іпотека припинена. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14.05.2018 року вказане рішення нотаріуса скасовано та в подальшому на підставі заяви представника позивача громадянки [PERSON] (яка виступає боржником по кредитному договору), державним реєстратором право власності за ТОВ «Кей-Колект» скасовано 03.09.2018 року. При цьому одночасного відновлення запису про іпотеку не відбулось. Враховуючи, що після вказаного рішення суду сторони за іпотечним договором повернулись у початкове становище, та оскільки вочевидь борг за Кредитним договором в розмірі 117 800 доларів США не був погашений, іпотекодержатель мав право вчиняти дії щодо подальшої реалізації предмета іпотеки. Тому державним реєстратором Чернігівської державної адміністрації внесено запис про іпотеку 16.06.2020 року на підставі договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки. Твердження позивача про відсутність необхідних документів для нотаріального посвідчення договору щодо відчудження об`єкта іпотеки та не направлення йому повідомлення про намір укласти договір іпотеки є нічим не підтвердженим. Щодо твердження позивача про те, що спірна квартира вибула поза його волею, звертав увагу суду, що позивач перебував при пам`яті та свідомості коли підписував договір іпотеки, яким передбачено право іпотекодержателя задоволити свої вимоги по Кредитному договору за рахунок предмета іпотеки (частини 2,4,5 договору), підпис на даному договорі позивачем не оспорюється. Відповідно позивач мав та міг очікувати від іпотекодержателя реалізації предмету іпотеки. Недбале ставлення до своїх прав та обов`язків позивача не є підставою для задоволення позову та звернення стягнення на квартиру, що на сьогодні є у власності [PERSON] .. Окрім того навела інші аргументи на підставі яких вважає позов необґрунтованим та безпідставним. Представником відповідача надано відповідь на відзиви відповідачів, згідно якого не погоджується із аргументами відповідачів з посиланням на підстави наведені у поданій позовній заяві. Позивач в судове засіданні не прибув. 22.02.2022 року надав заяву згідно якої пояснив, що за станом здоров`я не може відвідувати судові засідання. Просив проводити судові засідання без його участі за участю його представника адвоката Дорошенка О.О.. Заявлений позов підтримав та просив задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] - Зімніцька О.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» - Турик І.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа - [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов в повному обсязі. Від представника третьої особи Чернігівської районної державної адміністрації надійшла заява (31.08.2021 року) про розгляд справи без участі їх представника. Вирішення спору залишили на розсуд суду. Інші учасники справи в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомляли та жодних клопотань на адресу суду від них не надходило. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 15.09.2022 року, надав суду покази згідно яких пояснив він є рієлтором та спірну квартиру йому запропонував [PERSON] .. Ключів від квартири у нього не було та за необхідності квартиру показував працівник [PERSON] . Ані ремонту ані меблів у квартирі не було. Пояснив, що перед купівлею [PERSON] квартири у офісі [PERSON] робився завдаток. Перед здійсненням оплати завдатку перевіряли історію квартири по реєстру та нотаріус сказав, що по квартирі все в порядку. Як повідомляв йому [PERSON] він купив дану квартиру через торги. Суд, заслухавши присутніх учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши свідка, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази засвоїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено наступне. 30.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки №29269 відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку Банку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру, загальною площею 27,4 кв.м., житловою площею 21,1 кв.м. яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] з метою забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору №11067213 від 30.10.2006 року (т.1 а.с.30-31). Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткачук В.О. (т.1 а.с.28-29). 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу та договір відступлення права вимоги відповідно до якого банк відступив товариству свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до боржника [PERSON] , а також за договорами іпотеки в тому числі щодо іпотекодавця [PERSON] (дана обставина встановлена рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці №725/5719/17 від 14.05.2018 р. та сторонами не заперечувалась). 14.05.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Кобелєвою А.М. було прийняте рішення №25273247 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме про проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект» (т.1 а.с.43). Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці №725/5719/17 від 14.05.2018 р. визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS] , №25273247 від 14.10.2015 року (т.1 а.с.34-42). 03.09.2018 року на підставі зазначено рішення суду було внесено відомості до реєстру про скасування права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру (т.1 а.с.43). 01.07.2020 року на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2020 року укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за покупцем - [PERSON] .. Згідно зазначеного Договору ТОВ «Кей-Колект» здійснило відчуження спірної квартири як Іпотекодержатель на підставі договору іпотеки №28269 посвідченого 30.10.2006 року, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М. за реєстровим номером 3409, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , що містить іпотечне застереження та Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки посвідченого 12.12.2011 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. за реєстровими номерами 5207-5208 укладеного 12.12.2011 року між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» (т.1 а.с.52-55). Надалі між [PERSON] та [PERSON] 11.09.2020 року було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. та [PERSON] придбано за 407 688,24 грн. квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.49-51). Звертаючись із даним позовом [PERSON] обрав спосіб захисту порушених прав шляхом пред`явлення віндикаційного позову. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. З ч. 1 ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Отже як було встановлено в ході судового розгляду спірна квартира вибула із права власності позивача внаслідок застосування Іпотекодержателем - ТОВ «Кей-Колект» позасудового врегулювання шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-які особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договором іпотеки посвідченим 30.10.2006 року, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М. за реєстровим номером 3409, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] сторони передбачили, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами /п.2.1.1/. Пунктом 4.2 Договору сторони погодили, що звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя; або за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя. Пунктом 4.3, п. 4.4 Договору визначено, що у випадках зазначених у п.п.2.1.1-2.1.2 Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю повідомлення оформлене згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку». У разі не виконання Іпотекодавцем вимог, зазначених у повідомленні, про яке йдеться у п.4.3, Іпотекодержатель здійснює звернення стягнення. Згідно п.4.6 Договору звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог Іпотекодержателя, здійснюється відповідно до розділу 5 Договору та відповідно до V розділу Закону України «Про іпотеку». Так розділом 5 Договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься у договорі. Відповідно до п.5.1 Іпотекодержатель самостійно визначає один із способів звернення стягнення на Предмет Іпотеки, зокрема право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Пунктами 5.2 та 5.3 передбачено за яких обставин Іпотекодавцю надсилається повідомлення про застосування застереження, а також його зміст. Крім того п.5.5 Договору визначено, що у разі застосування права Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки як способу задоволення вимог Іпотекодержалеля він реалізує норми ст. 38 Закону і повідомлення, про яке йдеться п.5.2, вважається повідомленням Іпотекодавцю про намір укласти договір купівлі-продажу Предмета іпотеки. Отже ст. 38 Закону України «Про іпотеку» визначено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачає якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків (частина 1 статті). Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог (частина 2 статті). Умови договору іпотеки та вимоги частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності належного надіслання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі №757/13243/17. Отже як посилається позивач у позові він не отримував жодних повідомлень від ТОВ «Кей-Колект» та вимог про усунення порушення основного зобов`язання. Доказів надсилання повідомлення оформленого згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», тобто вимоги про усунення порушення як те передбачено п. 4.3 укладеного Договору іпотеки представником відповідача ТОВ «Кей-Колект» в ході судового розгляду суду надано не було. Відсутні також будь-які повідомлення, листи та вимоги які надсилались іпотекодержателем - ТОВ «Кей-Колект» на адресу [PERSON] за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу квартири 01.07.2020 року між ТОВ «Кей-Колект» та [PERSON] у реєстраційній справі №749550173101 на квартиру [ADDRESS] та її копії в електронній формі. При цьому у договорі купівлі-продажу від 01.07.2020 року укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. міститься посилання на те, що продавець (ТОВ «Кей-Колект») стверджує, що він за 30 днів до укладення договору письмово повідомив чином, передбаченим діючим законодавством України, Іпотекодавця про свій намір укласти договір купівлі-продажу. Таким чином суд приходить до переконливого висновку, що ТОВ «Кей-Колект» при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від свого імені на підставі договору купівлі-продажу не дотрималось умов Договору іпотеки від 30.10.2006 року та вимог Закону України «Про іпотеку», що призвело до порушення прав [PERSON] як іпотекодавця та вибуття майна - квартири [ADDRESS] поза волею власника. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] вибула з власності [PERSON] поза його волею, суд вважає, що вимоги про витребування квартири у [PERSON] та припинення його права власності на квартиру є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Доводи представника відповідача адвоката Зімніцької О.О. щодо добросовісності набуття [PERSON] квартири знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, так як [PERSON] придбав спірну квартиру за відплатним договором у [PERSON] та не міг знати про порушення попереднім продавцем майна порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того будучи допитаним в якості свідка ріелтор [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що перед купівлею квартири вони перевіряли відомості з Державного реєстру, а також нотаріус запевнила, що за даними реєстру по квартирі не має зауважень. При цьому суд критично оцінює доводи позивача щодо недобросовісності набуття [PERSON] у власність квартири, оскільки доказів такого суду надано не було. Посилання адвоката Зімніцької О.О. на дисбаланс інтересів, оскільки [PERSON] проведено ремонтні роботи у квартирі та істотно збільшено її вартість не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову в частині вимог щодо витребування майна, оскільки судом достеменно встановлено вибуття квартири з власності без волі позивача. Саме по собі укладання договору іпотеки не може вважатись вираженням волі власника на вибуття майна із власності, саме томі і Законодавством передбачена необхідність повідомлення Іпотекодавця про порушення позичальником зобов`язання яким забезпечена іпотека, задля можливості усунення таких порушень замість позичальника тим самим зберегти своє майно. Щодо посилань позивача стосовно того, що він не підписував Договір іпотеки №28269, суд зазначає наступне. Встановлено, що у примірнику договору іпотеки який наданий позивачем зазначено номер договору «№29269» натомість у примірниках договору іпотеки наданих відповідачем та які містяться у реєстраційній справі на спірну квартиру наявне виправлення на номер «28269» належним чином застережене підписом та печаткою нотаріуса. Крім того рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14.05.2018 року №725/5719/17 встановлено, що зі змісту договору про надання споживчого кредиту №11067213 від 30.10.2006 року вбачається, що у забезпечення виконання зобов`язань за таким договором приймається: іпотека за договором №2063 від 30.10.2006 року, договором №28269 від 30.10.2006 року та порука згідно договору №54939 від 30.10.2006 року, при цьому договір поруки укладений між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк» мав номер 29269, який виправлений на 28269 та відповідне виправлення належним чином застережене підписом та печаткою нотаріуса у примірнику, який наданий відповідачу приватному нотаріусу Кобелєвій А.М. для досудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи те, що за своїм змістом Договори тотожні суд вважає, що дана обставина не може бути підставою для задоволення позову. Стосовно вимоги про визнання протиправними дії Державного реєстратора Чернігівської державної адміністрації Пінчука Івана Юрійовича , щодо внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомостей про іпотеку та обтяження за Іпотечним договором №28269 та при прийнятті Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за номером: 52672086 від 16.06.2020 року реєстрації іпотеки та обтяження, суд зазначає наступне. Як було встановлено 14.05.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Кобелєвою А.М. було прийняте рішення №25273247 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме про проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект» (т.1 а.с.43). Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці №725/5719/17 від 14.05.2018 р. визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS] , №25273247 від 14.10.2015 року (т.1 а.с.34-42). 03.09.2018 року на підставі зазначено рішення суду було внесено відомості до реєстру про скасування права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру (т.1 а.с.43). Отже при зверненні стягнення на предмет іпотеки у 2015 році до реєстру було внесено відомості про припинення іпотеки, однак після скасування за рішенням суду за ТОВ «Кей-Колект» права власності на предмет іпотеки сторони Договору повернулись до початкового становища. При цьому 03.09.2018 року коли було внесено відомості до реєстру про скасування права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру не було відновлено запис про іпотеку, яка продовжувала діяти. Виходячи з наведеного державним реєстратором Чернігівської державної адміністрації Пінчуком І.Ю. при прийнятті оскаржуваного рішення формально не було вчинено протиправних дій, а тому дана вимога задоволенню не підлягає. Щодо посилань позивача на анулювання ТОВ «Кей-Колект» ліценції на провадження господарської діяльності з надання послуг факторингу то в даному випадку суд погоджується із доводами ТОВ «Кей-Колект», що на момент заключення договору про переуступку права вимоги, а це 12 грудня 2011 року спеціального ліцензування така діяльність не передбачала, достатньо було отримати свідоцтво про реєстрацію фінансової установи з зазначенням такого виду фінансових послуг як факторинг. У відзивах на позов ТОВ «Кей-Колект» та [PERSON] окрім іншого наводили свої заперечення щодо доводів позивача стосовно того його дружина згоду на відчуження квартири не давала, також порушення Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» то суд звертає увагу, що позивач як на підставу для задоволення позовних вимог на зазначене не посилався. Щодо повного погашення заборгованості [PERSON] перед кредитором, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.74 Закону України «Про нотаріат» нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна на підставі отриманого повідомлення установи банку підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, припинення чи розірвання договору довічного утримання, та в інших випадках передбачених законодавством. Відповідно до п. 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Враховуючи необхідність документального закріплення підстав зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна (нотаріус не може зняти заборону без офіційного звернення), у разі особистого звернення до нотаріуса осіб, які є ініціаторами зняття заборони, та мають на це необхідні права та повноваження, нотаріусу слід відбирати від таких осіб відповідну заяву, в якій міститиметься прохання про зняття заборони відчуження нерухомого майна та до якої додаються необхідні підтверджуючі документи. При одержанні заяви та підтверджуючих документів, на виконання пункту 6.1. Глави 15 Розділу ІІ Порядку, нотаріус реєструє таку заяву в журналі реєстрації вхідних документів та робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто, у процедурі зняття заборони первинними є дії щодо завершення початої нотаріальної дії з накладення заборони (з проставленням відміток у відповідному реєстрі та алфавітній книзі та проставлення відмітки на правочині) та лише після цього можливе внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення заборони та іпотеки. Отже ТОВ «Кей-Колект» надавало приватному нотаріусу листи Вих. №16/06/20/732532/4 та № 16/06/20/732532/5 у яких просило виключити іпотеку у зв`язку із повним погашенням для змоги реалізації спірного майна, а не з підстав того, що [PERSON] погасила заборгованість за зобов`язанням. Крім того згідно Довідки-розрахунку №732532 від 02.08.2021 року залишку заборгованості [PERSON] за договором №11067212 від 30.10.2006 року наявна заборгованість станом на 02.08.2021 року у розмірі 153 417,30 доларів США (т.2 а.с.184). Щодо оцінки предмета іпотеки та не надання звіту про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки суд зазначає, що у даному позові позивачем не оспорюється вартість реалізації предмета іпотеки. Вимога позивача щодо визнання протиправними дій приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни, яка здійснила реєстраційну дію, щодо посвідчення договору купівлі-продажу майна від 01.07.2020 року, а саме двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 27,4 кв.м., житловою площею 21,1 кв.м., без перевірки виконання зобов`язання , письмових вимог та повідомлень про вручення, довідок про суму боргу, наявності повідомлень про наміри укладення договору купівлі-продажу на думку суду не потребує вирішення, оскільки метою віндикаційного позову (з яким звернувся позивач) є повернення майна законному власнику у його фактичне володіння, а отже враховуючи задоволення позовної вимоги про витребування квартири у відповідача на користь [PERSON] в повній мірі забезпечує захист порушених прав позивача. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Щодо судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що включають в себе витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи те, що даний спір виник внаслідок дій ТОВ «Кей-Колект», яке без додержання вимог Закону та процедури звернуло стягнення на предмет іпотеки, суд вважає, що судові витрати мають бути стягнуті лише з одного відповідача, а саме ТОВ «Кей-Колект», оскільки судом в ході розгляду справи у діях [PERSON] ознак недобросовісності встановлено не було. Оскільки судом задоволено частково задоволено позовні вимоги, а саме одну вимогу майнового характеру та позивач звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 2 155 грн. (що становить 1% від ціни позову) за подання позову та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову підлягають стягненню на користь держави. У відповідності до вимог ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Із наданих доказів понесення витрат на правничу допомогу судом встановлено, що [PERSON] було сплачено 26 500 грн., що підтверджено копією Договору про надання правової допомоги, Актом виконаних робіт від 13.06.2022 р. та квитанцією до прибуткового касового ордера №01/06/22 від 13.06.2022 року, а також 119 грн. витрат на поштовий зв`язок. Отже інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи в сукупності складають 26 619 грн.. Виходячи з того, що судом було задоволено позов частково, а саме одну вимогу з трьох, що складає 33,33% з ТОВ «Кей-Колект» підлягає стягненню 33,33% витрат понесених на правничу допомогу, що складає 8872,11 грн..

Outcome: partial