Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява, яка в процесі розгляду справи була уточнена, Концерну «МТМ» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, а саме послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Відповідачі є власниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач за період часу з 01.12.2017 року по 28.02.2021 року надав відповідачам за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Загальна сума нарахувань за вказаний період за надані послуги складає 33191,17 грн., сплачена сума через субсидію 5051,65 грн., сума заборгованості складає 28139,52 грн. З посиланням на зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідачів суму заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у розмірі 28139,52 грн. та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі\~\~\~\~\~\~\~\~ Ухвалою судді Ярошенко А.Г. від 26.04.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На підставі розпорядження керівника апарату Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2021 року через звільнення суддя [PERSON] з посади судді, здійснено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справа передана в провадження судді Дмитрієвої М.М. Ухвалою суду від 02.11.2021 року справа прийнята до провадження, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Богославського В.А. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка вимоги позову не визнає, посилаючись на те, що наданий позивачем розрахунок вказує лише на суму нараховану до сплати та сплачену, жодних відомостей про обсяг послуг та тарифів на такі послуги розрахунок не містить, через що він не є належним та допустимим доказом заявленого розміру заборгованості. Також у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності з посиланням на те, що заборгованість заявлена до стягнення за період з грудня 2017 року по лютий 2021 року, поряд з тим позивач звернувся до суду 22.04.2021 року з пропуском трирічного строку позовної давності. Позиція сторін по справі, заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, на фіксуванні судового процесу не наполягає. Відповідачі, повідомлені своєчасно та належним чином, у судові засідання на 08.08.2022 року та на 05.10.2022 року не з`явилися, причини їх неявки суду не відомі. На підставі\~ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~суд ухвалив не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи Згідно відомостей з реєстру права власності на нерухоме майна, власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , частка власності кожного 1/3. Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відомості щодо того, що відповідачка [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] та/або зареєстрована у вказаній квартирі позивачем не надані та в матеріалах справи відсутні. Згідно розрахунку заборгованості та обґрунтування позову позивачем - за період часу з 01.12.2017 року по 28.02.2021 року позивач надав за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 33191,17 грн., сплачена сума через субсидію 5051,65 грн., сума заборгованості складає 28139,52 грн. Позиція суду та нормативно - правове обґрунтування. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач (індивідуальний) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Згідно із ст. 9 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР. Отже, з наведеного вбачається, що між позивачем та [PERSON] та [PERSON] виникли договірні відносини, за якими у спірне житло, яке належить на праві власності останнім та де вони зареєстровані, надавалися житлово-комунальні послуги, нарахування плати, за які здійснювалися Концерном «МТМ». Поряд з цим, оскільки за адресою надання позивачем житлово - комунальних послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання зареєстровані тільки дві відповідачки [PERSON] та [PERSON] та які є співвласниками вказаної квартири, а відомості щодо того, що відповідачка [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] та/або зареєстрована у вказаній квартирі позивачем не надані та в матеріалах справи відсутні, то позовні вимоги до [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідач [PERSON] у відзиві не оспорювала виконання позивачем своїх зобов`язань в частині надання послуг. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ч. 1 ЦК України). Заперечення відповідача [PERSON] щодо того, що розрахунок заборгованості не може вважатися належним доказом через те, що в ньому відсутня інформація про тарифи та об`єм споживання, суд до уваги не приймає, оскільки порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад, затверджено наказом Міністерства розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30.07.2012 р. № 390, зареєстрованого в Мін`юсті України 16.08.2012 р. № 1380/21692. На офіційному сайті Концерну «МТМ» міститься повна інформація про тарифи, що застосовуються для категорії споживачів «населення», вказана інформація загальнодоступною. Окрім того, питання нарахування вартості послуг не є предметом спору за позовною заявою, а відповідачем [PERSON] не подано зустрічного позову та не надано контррозрахунку. \~ \~ \~ \~Отже, з встановлених обставин, суд вважає розмір заборгованості у сумі 28139,52 грн. обґрунтованим. Щодо строку позовної давності Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. У позовній заяві позивач посилається на те, що за період з 01.12.2017 року по 28.02.2021 року відповідачами сплачена сума через субсидію 5051,65 грн. Суд зазначає, що у даному випадку переривання строку позовної давності зі сплати за послуги не відбувалось, оскільки зарахування суми субсидії не свідчить про переривання строку позовної давності у розумінні ч. 1 ст. 264 ЦК України. Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України. Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 року продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 грудня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 року. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вищевказана позиція щодо застосування строків позовної давності викладена в постанові Запорізького апеляційного суду від 23 березня 2022 року № 331/3055/21. Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на 01 березня 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Спираючись на зазначене, а також те, що позивачем заявлені позовні вимоги за період з 01.12.2017 року по 28.02.2021 року, з позовом позивач звернувся до суду 22.04.2021 року, а з березня 2017 року по грудень 2021 року строки позовної давності припадають на час дії карантину, який не закінчився у день подання позову 13.04.2021 року, тому на цю заборгованість поширюються приписи ст. 12 Перехідних положень до Цивільного кодексу України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину, то суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість у розмірі 28139,52 грн. підлягає стягненню з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку. В задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити з підстав наведених вище. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 2270,00 грн. - по 1135,00 грн. з кожного.

Outcome: partial