Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] (далі - «Позивач») звернулась з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі - «Відповідачі»), третя особа - [PERSON] про встановлення факту родинних відносин. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступні обставини. Позивач є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] . Проте, відповідні документи, які б підтверджували родинні зв`язки, у неї відсутні. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. У встановленому законом порядку Позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено та роз`яснено необхідність документального підтвердження родинних відносин між нею та [PERSON] . За таких обставин Позивач була вимушена звернутися до суду та просила встановити факт родинних відносин, а саме що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є її батьком. 05.04.2022 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання та постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.50). 27.07.2022 року у судовому засіданні Позивач свої позовні вимоги підтримала. Пояснила, що її мама була одружена з іншим чоловіком на прізвище [PERSON] , а вона народилася від зв`язку її мами з [PERSON] . Він деякий час проживав з її мамою, всі родичі знали, що він її батько. Коли мама була нею вагітна, її чоловік не давав їй розлучення, тому після народження її записали як [PERSON] , а батьком вказали чоловіка її мами. В подальшому її удочерив інший чоловік матері на прізвище [PERSON] . Вона спілкувалася з покійним батьком, через деякий час він хотів змінити актовий запис і записати себе батьком, але не встиг, оскільки передчасно помер. Коли Позивач народилась, у її мами та покійного батька були свої окремі сім`ї. Вона часто спілкувалася з батьком, знала чим він займався. Її батько був у неї на весіллі, яке відбулось у м.Києві, що підтверджується приєднаними до позовної заяви фотографіями. Відео з весілля, із якого б убачалося що він був там саме у якості батька, немає. Просила позов задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник Позивача пояснив, що наявні всі докази на підтвердження позовних вимог, а саме - показання свідків та фотографії. На запитання головуючого щодо доцільності проведення судової експертизи на предмет встановлення рідства Позивача та Відповідачів [PERSON] і [PERSON] відповів, що у проведенні такої експертизи немає необхідності. У будь-якому випадку Позивач такого клопотання заявляти не буде. Звернув увагу на те, що Відповідачі такого клопотання не заявляли також. Просив позов задовольнити. У судовому засіданні допитана в порядку ст.92 ЦПК України у якості свідка за її згодою Відповідач [PERSON] пояснила суду наступне. Позивача вона побачила вперше після того, як отримала документи з суду в травні 2022 року, Відповідач [PERSON] також не знає. За життя батько ніколи не казав, що у неї може бути сестра чи хтось інший, хоча вона тісно спілкувалася з ним кожного дня. Коли в травні вона отримала позов, то була ініціатором зустрічі з Позивачем, тоді вони і познайомились. Її брат [PERSON] також був у гарних стосунках з батьком та проводив з ним навіть більше часу. Але і він нічого не знав про цю ситуацію і також дізнався про неї із позову. Як Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснила, що є єдиною дочкою померлого [PERSON] . Просила Позивачу відмовити. У судовому засіданні представник Відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Матюшенков Д.В. пояснив, що пред`явлення цього позову для всієї родини [PERSON] було шоком. Вони ніколи не знали і не чули про наявність у померлого [PERSON] позашлюбної доньки. З дня народження Позивач була зареєстрована як донька чоловіка [PERSON] - " [PERSON] ", а потім у зв`язку з усиновленням її прізвище було змінено на " [INFO] ". При цьому, батьківство [PERSON] оспорене ніким не було. Позивач стверджує, що при житті покійного зустрічалась з ним, але тоді вона не встановила даний факт родинних відносин. Усиновлення Позивача [PERSON] не підтверджує факту, що [PERSON] не був біологічним її батьком. У задоволенні позову просив відмовити. У судовому засіданні допитана в порядку ст.92 ЦПК України у якості свідка за її згодою Відповідач [PERSON] пояснила суду наступне. Позивач є її дочкою. З іншими Відповідачами та третьою особою вони мешкають в одному місті, це діти та дружина померлого [PERSON] . Наприкінці 1998 року вона переїхала та влаштувалася на роботу в місті Узин на фірму «Каменяр», де працював [PERSON] . На той час вона була одружена з [PERSON] , який при укладенні шлюбу взяв її прізвище і у неї вже була старша дочка. [PERSON] на цій фірмі працював спочатку охоронцем, а потім керуючим справами. Їхні дружні відносини перетворилися на близькі. Про її стосунки з [PERSON] чоловік знав, на той час з ним вже велись розмови про розлучення. Коли вона завагітніла, то спілкувалася з мамою [PERSON] , яка повідомила, що його дружина також вагітна. Тоді вона і дізналася що [PERSON] одружений. Їй він пояснював, що перебуває в процесі розлучення. Коли вона народила дочку, він забирав їх з пологового будинку. Вони навіть деякий час проживали разом. Батьком [PERSON] не записали, оскільки вона спочатку була у шлюбі, а у нього була своя сім`я. Її чоловік [PERSON] пішов від них коли дочці біло 8 місяців, а офіційно вони розірвали шлюб коли дочці було 8-10 років. [PERSON] сам повідомив Позивачу, що він є її батьком. Він також був присутнім на її весіллі. Він казав, що його родина знає про існування Позивача, що не приховує її як свою дочку. З її чоловіком [PERSON] вона розлучилась за декілька років до одруження її з другим чоловіком, який удочерив обох її дочок. Другий чоловік знав, що [PERSON] - це дочка [PERSON] і не відмовлявся її виховувати. У [PERSON] був важкий характер, вона чекала щоб дочка сама вирішила питання батьківства, якщо хоче мати родинні відносини з батьком. Як Відповідач [PERSON] пояснила суду, що позовні вимоги визнає. Зауважила, що Узин - місто маленьке і приховати народження позашлюбної дитини там неможливо. Діти не спілкувалися між собою, бо це батько вирішував чи знайомитись дітям чи ні. На дату народження у неї Позивача, її шлюб з [PERSON] не був розірваний, а тому у свідоцтві про народження його як чоловіка було записано батьком. На аліменти позов до [PERSON] вона не подавала, оскільки він не був записаний батьком, а щодо усиновлення [PERSON] не заперечував. Її колишній чоловік [PERSON] знав [PERSON] , спілкувався з ним і знав про її роман з [PERSON] . Всі рідні знали, що вона народила дитину від [PERSON] . При цьому суд зазначає, що всупереч правилам ч.1 ст.206 ЦПК України Відповідач [PERSON] не подала суду ані заяви по суті, ані окремої письмової заяви, у якій було би зазначено про визнання нею позову. У судовому засіданні допитана в порядку ст.92 ЦПК України за її згодою у якості свідка третя особа [PERSON] пояснила суду наступне. Про Позивача вона дізналася тільки в ході розгляду даної справи у суді. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] - її діти. [PERSON] був її чоловіком з 10.10.1977 року по день його смерті - [INFO] . Вона не знала про існування позашлюбної дочки у її чоловіка, про це він їй не казав. Мати чоловіка також їй нічого про це не говорила. Їй було відомо зі слів чоловіка, що з [PERSON] вони разом працюють. Повідомила, що в перший раз бачить надані Позивачем фото, але там дійсно зображені її чоловік і [PERSON] . Їй не відомо, що її чоловік був на весіллі Позивача. Як третя особа [PERSON] пояснила, що вважає вимоги Позивача незаконним. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. У судовому засіданні допитаний за клопотанням Позивача у якості свідка [PERSON] пояснив наступне. Він знає Позивача, її маму - [PERSON] та інших учасників справи. З [PERSON] він дружив з 2011 року. Вони разом працювали та бачились кожного дня. Вже 10 років йому відомо, що у нього є позашлюбна дочка. [PERSON] їй допомагав, передавав гроші та продукти. Приблизно 4 роки тому він показав йому [PERSON] як свою дочку здалеку, в центрі міста Узин. Свідок не питав у нього чи знає його родина про неї. Також свідку відомо, що [PERSON] був у неї на весіллі в місті Києві в кафе і показував йому фотографії звідти. У судовому засіданні допитаний за клопотанням Позивача у якості свідка [PERSON] пояснив наступне. Позивач - його племінниця, а Відповідач [PERSON] його сестра. Відповідачі - це діти, а третя особа - це дружина його покійного товариша - [PERSON] . Вони з ним разом працювали в ТОВ «Каменяр» керуючими, а пізніше на роботу влаштувалася [PERSON] . С початку у них були робочі стосунки, які згодом перейшли в близькі і вони це приховували. Він говорив [PERSON] , що це безвідповідально, оскільки він одружений чоловік, просив його щоб він вирішив питання про подальші їх відносини, на що він сказав, що вже вирішив, але продовжував жити в сім`ї. До [PERSON] він ходив ще до народження [PERSON] . Чи знала про це його сім`я свідку не відомо, вони продовжували спілкуватись по роботі. Після народження [PERSON] він її одразу визнав як дочку. [PERSON] брав у нього машину і возив [PERSON] разом з [PERSON] до лікарні в Боярку. З 2003 року він вже не працював з [PERSON] але вони часто бачились та спілкувалися. Свідок особисто на весіллі у племінниці не був, але йому відомо, що [PERSON] , як її батько, був там присутній. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] народилась Позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис 41, де в графі мати вказана - [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с.8). 27.04.2012 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області задоволено заяву [PERSON] , який усиновив малолітню [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з присвоєнням дітям прізвища « [INFO] », а по батькові « [INFO] » (а.с.13). 03.06.2016 року Відповідачем, яка мала на той час прізвище [PERSON] укладено шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу прізвище дружини « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 03.06.2016 року (а.с. 72). 06.12.2019 року Позивачем, яка мала на той час прізвище [PERSON] , укладено шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу прізвище дружини « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 06.12.2019 року (а.с.9). 21.05.2021 року Узинською міською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу, заведену після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.05.2021 року (а.с. 16). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У статті 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. За своєю суттю встановлення факту родинних відносин можливе у разі, якщо особа, яка дійсно перебуває у родинних відносинах з іншою особою, не може цього довести через певні перешкоди. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів). У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч.ч.1-5 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц. Стосовно приєднаних Позивачем до позовної заяви фотографій, на яких зображені як Позивач, так і [PERSON] суд констатує, що вони не містять самі по собі відомостей, із яких можна було би встановити факт батьківства. Показання свідків сторони Позивача і Відповідача в цілому суперечать одні іншим. У будь якому випадку, такими показаннями можна було би підтвердити факт відношення померлого до Позивача як до дочки, а не сам біологічний, і як наслідок, юридичний факт батьківства, що є принциповим. У той же час, із тверджень Позивача убачається, що померлий [PERSON] був її батьком, із чого слідує, що його діти - Відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають бути її братом і сестрою по батькові. А тому суд переконаний, що належними, достатніми та допустимими доказами родинних відносин померлого з Позивачем, були би відповідні висновки судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи на предмет кровного споріднення Позивача з Відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Як зазначив Верховний Суд у постанові від 17.12.2021 року у справі №683/1732/17, доказова цінність такого тесту ДНК переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії. Проте, незважаючи на роз`яснення головуючого, Позивач, яка сама звернулася з даним позовом, відповідного клопотання суду не заявила. Не заявили такого клопотання суду і Відповідачі. Факт родинних відносин Позивача з [PERSON] залишився недоведеним. Позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог по суті, судові витрати по сплаті судового збору необхідно залишити за Позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed