Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

13 березня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2020 року прийнято до спільного розгляд з первісним зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особистої приватної власності. Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду з підстав повторної неявки позивача до суду, продовжено розгляд зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані наступним. Квартира [ADDRESS] була побудована виключно за кошти [PERSON] , кошти на її спорудження [PERSON] вносив ще до реєстрації шлюбу з [PERSON] 25 листопада 2016 року між [PERSON] та ЖБК «КОМФОРТБУД» укладено договір про сплату пайових внесків, які позивач сплатив 30 листопада 2016 року. Державна реєстрація відбулась вже після здачі житлового будинку в експлуатацію 05 жовтня 2017 року, тобто після реєстрації шлюбу, таким чином квартира була побудована виключно за кошти [PERSON] . Стислий виклад заперечень на позовну заяву. Державна реєстрація відбулась вже після укладання шлюбу між сторонами, а отже спірне новостворене нерухоме майно набуте у власність за час шлюбу. Будь-яких доказів що підтверджують статус сплачених коштів не надано. Натомість відповідач зазначає, що у позивача таких коштів не було, а гроші подаровані батьком відповідачки з продажу його власної квартири. На момент внесення спільних коштів за квартиру сторонами вже подано заяву до РАЦСу. До реєстрації шлюбу вони вже декілька років проживали разом та мали спільну дитину [PERSON] 2012 року народження. Заяви, клопотання та іншій процесуальні дій в справі. 08 травня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2020 для розгляду цивільної справи визначено суддю Цитульського В.І. на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду №275 від 18.08.2020. Ухвалою судді від 19 серпня 2020 року цивільну справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2020 року прийнято до спільного розгляд з первісним зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особистої приватної власності. 30 жовтня 2020 року надійшов відзив на зустрічний позов. 30 листопада 2020 року відповідачем подано відзив щодо первісного позову. 03 вересня 2021 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду з підстав повторної неявки позивача до суду, продовжено розгляд зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності. Відповідач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги зустрічної позовної заяви та надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини не явки не повідомила, явку свого представника не забезпечила. Фактичні обставини встановлені судом. 26 листопада 2016 року [PERSON] та ЖБК «КОМФОРТБУД» уклали договір №49/4 про сплату пайових внесків у ЮБК «КОМФОРТБУД». 30 листопада 2016 року [PERSON] сплатив узгоджену договором про сплату пайових внесків коштів відповідно до квитанції від 30.11.2016. 21 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області актовий запис №871. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно відбулась 30 вересня 2017 року, після здачі житлового будинку в експлуатацію, що було передбачено п.8.2 Договору про сплату пайових внесків №49/4 від 25.11.2016. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . [PERSON] на спростування позовних вимог [PERSON] зазначає, що спірна квартира була придбана на спільні кошти, частину яких дав її батько після продажу власної квартири. Будь-яких доказів на підтвердження наведених обставин не надано. Норми права застосовані судом. Норми Сімейного кодексу України\~у статтях57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості Сімейний кодекс\~України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57\~Сімейного кодексу\~України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 3 частини першої статті 57\~Сімейного кодексу\~України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна Як вбачається із змісту правової позицій викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15 норми Сімейного кодексу\~України у статтях57,60встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Висновки суду. Згідно з частиною першою статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В ході судового розгляду встановлено, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру відбулася у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, проте кошти на таке майно були сплачені [PERSON] 30 листопада 2016 року до укладання шлюбу. На підтвердження зазначеного [PERSON] надано договір про сплату пайових внесків №49/4 від 25.11.2016, додатки до договору про порядок сплати внесків, квитанцію №1203А51846 від 30.11.2016 про сплату [PERSON] пайового внеску, акту прийому передачі квартири від 23.09.2017 ЖБК «КОМФОРТБУД» - [PERSON] , довідку про асоційоване членство [PERSON] в кооперативі та внесення пайового внеску в повному обсязі від 01.08.2017, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] 30.09.2017 р., що є підставами для обґрунтованого висновку про визнання за ним права особистої власності на спірну квартиру. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від\~27 травня 2020 року, справа № 279/4963/16-ц, та в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року, справа № 711/2302/18. Стаття 392\~ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Суд відхиляє доводи [PERSON] , щодо проживання з позивачем однією сім`єю за декілька років до укладання шлюбу, у в`язку з недоведеністю. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя та її батька, оскільки нею не надано суду жодного доказу, що підтверджував би факт наявності та передачі коштів на придбання оспорюваної квартири. Посилання відповідачки на те, що вказана квартири є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] т [PERSON] є безпідставними та спростовуються вищенаведеними та встановленими судом обставинами. Таким чином, майнові права на квартиру [ADDRESS] ф хоч і були зареєстровані позивачем під час шлюбу з відповідачкою, але за особисті кошти, тому дана квартира є особистою приватною власністю позивача. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 6770,08 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved