Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 12.11.2007 року між Перечинською кредитною спілкою «Тур"я» і [PERSON] та поручителями [PERSON] та [PERSON] укладено договір кредиту - поруки № 452/1, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. зі сплатою 45% річних за користування ним терміном на 24 місяці, з 12.11.2007 року по 11.11.2009 року. Відповідач [PERSON] не належним чином виконував свої зобов`язання за договором і станом на 22.08.2018 року заборгованість [PERSON] становить 86963,54 грн., з яких 16159,29 грн. заборгованість по кредиту, 70804,25 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] згідно з договором кредиту поруки виступили поручителями [PERSON] у зв`язку з чим солідарно відповідають з [PERSON] перед спілкою за його зобов`язаннями. Добровільно виконати свої зобов`язання перед кредитною спілкою та погасити заборгованість відповідачі не бажають, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. В ході розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 23092,29 грн. (станом на дату закінчення терміну договору). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, у які просить розглянути справу у його відсутності, не заперечуючи проти винесення заочного рішення, вказавши, що позовні вимоги підтримує повністю та просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У матеріалах справи наявний відзив відповідачів [PERSON] та [PERSON] згідно якого вони просили відмовити у задоволенні позову до поручителів, посилаючись на те, що порука відповідачів припинилася. Також у матеріалах справи наявна заява вказаних відповідачів про застосування позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що 12.11.2007 року між Перечинською кредитною спілкою «Тур`я» і і [PERSON] та поручителями [PERSON] та [PERSON] укладено договір кредиту - поруки № 452/1, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. зі сплатою 45% річних за користування ним терміном на 24 місяці, з 12.11.2007 року по 11.11.2009 року., що підтверджується видатковим касовим ордером № 2169 від 12.11.2007 року. Згідно\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п. 1.1 договору кредиту - поруки № 452/1 від 12.11.2007 року позичальник зобов`язався сплатити всі відсотки за користування кредитом, визначені договором та повернути кредит спілці на умовах, що визначені договором. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами згідно Додатку А до договору № 452/1 упродовж строку кредитування (тип кредиту: Кредит з рівними частинами і вказанням терміну). Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Статтею 526\~\~ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог\~\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позичальник [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики та відсотків за користування нею, належним чином не виконав. У зв`язку із неналежним виконанням свого зобов`язання у відповідача [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на дату закінчення терміну договору 11.11.2009 року становить 23092,29 грн., з яких 16159,29 грн. заборгованість по кредиту, 6933,00 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з положеннями ч.1\~ст.\~259\~ЦК України,\~позовна давність,\~встановлена законом,\~може бути\~збільшена за\~домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно п. 8.1. договору кредиту-поруки № 452/1 від 12.11.2007 року сторони домовилися про встановлення десятирічного строку позовної давності. Статтею 253 ЦК України\~визначено, що \~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається\~статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями\~з визначеним\~строком виконання\~перебіг позовної\~давності починається\~зі спливом\~строку виконання.(частина п`ята цієї статті). При укладенні договору кредиту - поруки № 452/1 від 12.11.2007 року сторонами підписано Додаток А до договору № 452/1, згідно якого сторонами визначено, що кредит погашається рівними частинами щомісячними платежами у розмірі 1597,97 грн. (тип кредиту: кредит з рівними частинами і вказанням терміну). У пункті 59 Постанови Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 зазначено, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий же висновок зазначений в правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі N 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі N 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі N 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі N 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі N 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі N 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 12 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (24 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Позивач звернувся до суду з позовом 07.09.2018 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів, які передували до 07.09.2008 року. Враховуючи викладене, позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та нарахованих процентів за період до 07.09.2008 року не підлягають задоволенню, оскільки банком пропущено строк давності до такої вимоги. Разом з тим згідно карточки платежів за договором кредиту № 452/1 від 12.11.2007 року, встановлено, що за період з 11.12.2007 року по 20.10.2008 року відповідач [PERSON] відповідно до умов договору щомісячно вносив платежі на погашення кредиту і заборгованості у нього не було, останній платіж ним здійснено 28.11.2008 року. Отже, порушене право позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів підлягає задоволенню за період з 07.09.2009 року по 11.11.2011 року в розмірі 23092,29 грн., з яких 16159,29 грн. заборгованість по кредиту, 6933,00 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом. З приводу заявлених позовних вимог до поручителів [PERSON] та [PERSON] суд приходить до наступного. Згідно п. 5.1 договору кредиту-поруки № 452/1 від 12.09.2007 року, поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі.(включаючи сплату всіх відсотків, неустойки, збитків у тому числі упущеної вигоди) солідарно терміном на 10 років з дня укладення договору але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта\~статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій\~статті 559 ЦК України\~не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Отже, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2021 року у справі № 202/781/14-ц зазначила, що умова договорів поруки про їхню дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором та договором комісії не є строком, встановленим у договорі поруки, оскільки останній визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. З огляду на цей висновок слід застосувати припис, викладений у реченні 2 частини 4 статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 35) Зазначений шестимісячний строк\~є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим\~припинення права\~кредитора вимагати\~у поручителя\~виконання забезпеченого\~порукою зобов`язання,\~застосоване у\~другому реченні\~частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою\~статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. А тому з огляду на вищезазначене суд вважає, що позовні вимоги до поручителів не підлягають задоволенню, оскільки порука припинилась внаслідок прострочення строку звернення до них із позовом про стягнення заборгованості за договором. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial