Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Заявник [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини [PERSON] , як законний представник, звернулась до суду із заявою, в якій, з урахуванням виправлень у заяві, просила видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на нього на строк 6 (шість) місяців такі обов`язки: обмежити [PERSON] в спілкуванні із заявником - [PERSON] та спільною донькою [PERSON] , [INFO] , за місцем їхнього перебування та навчання доньки у дошкільному навчальному закладі № 532 Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю - [PERSON] та їх спільну доньку [PERSON] , [INFO] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватись з ними; заборонити [PERSON] вести листування, телефони переговори із заявницею - [PERSON] та спільною донькою [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нами через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Про видачу обмежувального припису повідомити уповноважені підрозділі органів Національної поліції України, поліцію Республіки Польща для взяття [PERSON] , стосовно якого видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, районну державну адміністрацію, а також Державну прикордонну службу України. Заяву [PERSON] мотивує тим, що з 18.09.2014 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований у Відділі реєстрації цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблений у книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено запис № 1806. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між заявницею та заінтересованою особою фактично припинились з вересня 2021 року, але вони продовжували разом жити за адресою: [ADDRESS] . На даний час у Дніпровському районному суді міста Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, крім того Дніпровським районним судом міста Києва 05.07.2022 року виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь заявниці аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, в лютому 2022 року заявниця разом з [PERSON] та їх неповнолітньою донькою евакуювалися з м. Києва до Республіки Польща. Згодом, заявниця з донькою повернулась в м. Київ, вирішила проживати у своїх батьків, при цьому [PERSON] не побажав повертатися в Україну і в даний час проживає в Республіці Польща. Так, коли [PERSON] дізнався, що заявниця звернулась до суду з позовами про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання їх доньки, він став погрожувати розповсюдженням різноманітної інформації про неї та членів її родини, яка не відповідає дійсності; встановив телефонний номер керівництва КНП «Консультативно - діагностичний центр» Оболонського району м. Києва, де вона працює на посаді медичної сестри, на які став надсилати повідомлення з інформацією про неї та членів її родини , яка не відповідає дійсності. Крім того, повідомлення аналогічного змісту [PERSON] надсилає і сестрі заявниці - [PERSON] . Зокрема, в останньому повідомленні, яке надійшло від [PERSON] , він повідомив, що зламав обліковий запис в мережі Інтернет [PERSON] , з якого вона входить в мережу Інтернет, над яким нібито отримав повний контроль, отримав контроль над відеокамерою і зробив копію відео інтимного характеру, що в свою чергу не відповідає дійсності. Крім того, 07.08.2022 року за допомогою своїх знайомих або свого брата [PERSON] шляхом поклейки листівок на під`їздах будинку [ADDRESS] , та будинку [ADDRESS] , в яких проживають родичі [PERSON] - батьки заявниці, її тітка та інші родичі, також розповсюдив інформацію, що вони є зрадниками, а також те, що вони мають намір вивезти до Російської Федерації її неповнолітню доньку. Під час спілкування [PERSON] з донькою, він також розказував дитині, що її хочуть вивезти за кордон, ображаючи та принижуючи при цьому матір дитини - [PERSON] , травмуючи таким чином дитину. Крім того, останнім часом [PERSON] через своїх знайомих та в повідомленнях почав погрожувати, що за допомогою інших осіб викраде дитину та вивезе до Польщі, що змусило заявницю змінити місце свого проживання. Також, наприкінці 2022 року [PERSON] звернулась до Дніпровського управління поліції ГУНП України в м. Києві із заявою про скоєння стосовно неї та доньки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК Україні. У зв`язку з відмовою посадових осіб поліції внести відповідні відомості д Єдиного реєстру досудових розслідувань вона на даний час оскаржує бездіяльність посадових поліції слідчому судді в порядку статті 303 КП України. Ухвалами Дніпровського районного суду міста Києва від 15.09.2022 року та 26.09.2022 року заяву про видачу обмежувального припису було залишено без руху. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03.10.2022 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами окремого провадження, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила її заяву про видачу обмежувального припису задовольнити в повному обсязі, розгляд справи проводити без її участі. Представник заінтересованої особи [PERSON] у судовому засіданні з приводу задоволення заяви та видачі відносно його довірителя [PERSON] обмежувального припису заперечував, вказував, що [PERSON] не вчиняв психологічного насильства щодо [PERSON] , заявницею наведені безпідставні одиничні факти без надання належних та допустимих доказів вчинення такого насильства щодо заявниці та їх спільної дитини, а самі лише твердження [PERSON] не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на припущеннях. Пояснив, що [PERSON] та [PERSON] наприкінці лютого 2022 року виїхали до Республіки Польща, разом проживали у готелі, влаштували дитину до дитячого садочка, тобто спільно приймали рішення щодо організації сімейного життя. Проте через деякий час [PERSON] зникла, як згодом з`ясувалось повернулась в Україну, що змусило [PERSON] звернутись до правоохоронних органів Польщі з метою розшуку дружини та дитини, однак провадження правоохоронними органами щодо даних обставин було припинено після встановлення вибуття заявниці з Польщі. Також повідомив, що заявницею після повернення до України ініційовано ряд судових проваджень, зокрема щодо розірвання шлюбу між заявником та заінтересованою особою, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини, спір щодо захисту честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. На думку представника подання заявницею заяви про видачу обмежувального припису є зловживанням нею правом та є необґрунтованим обмеженням одного з батьків у реалізації своїх прав стосовно дитини, спробою встановлення судом обставин для інших судових проваджень. Вислухавши пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого. Відповідно до положень ст.ст. 350-2, 350-3 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Згідно ст. 350-5 ЦПК України, суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Судом встановлено, що заявниця зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 18.09.2014 року між заявником та заінтересованою особою зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Дніпровським районним управлінням юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис № 1806. Від шлюбу в учасників провадження народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] . З пояснень представника заінтересованої особи встановлено та не заперечується заявницею у заяві, що після збройної агресії Російської Федерації заявниця з донькою та [PERSON] виїхали на територію Республіки Польща, згодом заявниця та її малолітня донька [PERSON] повернулись до України. Заінтересована особа [PERSON] залишився проживати в Республіці Польща, на час розгляду справи в Україну не повернувся. До матеріалів заяви про видачу обмежувального припису заявницею додано скрін-шот електронного листа, датованого 11.07.2022 року, у якому міститься повідомлення невідомої особи про те, що нею було зламано захист ОС пристрою та отримано повний контроль над обліковим записом з усіма логінами та паролями, завантажено особисте листування, отримано інформацію про сайти, які відвідуються. Вказане повідомлення не містить імен автора, отримувача, електронних адрес отримувача та відправника. Також, за змістом наданих заявницею скрін-шотів повідомлень у додатку Telegram відправник «Igor» веде листування, з особою, яку називає сестра дружини. Особа називає себе «муж Насті», з використанням образливих слів скаржиться на те, що його дружина без його дозволу вивезла дитину в Україну, не дає спілкуватись та бачитись з дитиною, вимагає від нього дозволу на вивезення дитини на територію Російської Федерації до іншого чоловіка; скаржиться на батьків дружини; погрожує, що коли дитина виросте покаже їй всю переписку, яку зберігає, повідомить про всі відносини з дружиною. Матеріали справи також містять фотокопії листівок із зображенням осіб чоловічої та жіночої статі без зазначень їх прізвищ (лише ім`я та по-батькові), під зображеннями яких надрукований текст про те, що ці люди незаконно вивезли дитину до Європи та наразі намагаються вивезти її до Росії. Крім того, за змістом скарги на бездіяльність посадових осіб Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві [PERSON] 30.08.2022 року звернулась до слідчого судді Дніпровського суду міста Києва, в якій просила зобов`язати посадових осіб Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України щодо [PERSON] , та визнати її потерпілою у кримінальному провадженні. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. За змістом ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», 3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; 6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; 8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; 9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; 14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; 17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на таких осіб: 1) подружжя; 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти) . У відповідності до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать, зокрема: 2) обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Як зазначено у ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема: постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, при розгляді даної справи суд дійшов висновку, що заявниця не надала суду належних, достатніх, допустимих й достовірних доказів на підтвердження дійсних фактів вчинення психологічного насильства відносно неї або її родичів і що це насильство було вчинене саме [PERSON] , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України. Надана заявницею переписка у мобільному додатку не містить даних про те, хто є відправником та отримувачем повідомлень, зі змісту повідомлень не можливо встановити, що листування ведеться безпосередньо стосовно заявниці. Правом надати додаткові пояснення та докази у судовому засіданні з метою встановлення досліджуваних обставин заявниця не скористалась, надавши до суду заяву про проведення судового засідання без її участі. Також із наданих заявницею копій листівок неможливо встановити зображених на них осіб, заявницею не надано доказів родинних відносин з ними, зміст повідомлень у листівках не дозволяє також встановити обставини, про яких у них йдеться, що у своїй сукупності не вказує беззаперечно вчинення [PERSON] дій, викладених у заяві про видачу обмежувального припису, зокрема його наміру вивезти без відома заявниці доньку до Республіки Польща. Інших доказів, що до вказаного листування причетна заінтересована особи заявницею не надано. Крім того, у матеріалах справи відсутнє жодне судове рішення про притягнення до відповідальності [PERSON] за вчинення домашнього насильства щодо заявниці у будь-якій його формі. Сам факт подання заявницею скарги на бездіяльність посадових осіб Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення щодо [PERSON] також не містить підтверджених в порядку, визначеному ст. ст. 76-81 ЦПК України, фактів, викладених в ній. Також під час судового розгляду не знайшло підтвердження вчинення психологічного насильства щодо малолітньої доньки учасників провадження - [PERSON] , заявницею з цього приводу не надано жодного доказу у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України. При цьому, наявний спір між сторонами, зокрема, щодо розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої доньки регулюється нормами ЦК України та СК України та не може бути підставою застосування зазначених заявницею заходів обмежувального припису. Отже, надані суду докази не містять достатньої інформації, що саме заінтересована особа вчинила домашнє насильство та є беззаперечним кривдником, тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису, відсутні. Інших доказів, що доводять вчинення [PERSON] по відношенню до [PERSON] та малолітньої [PERSON] домашнього насильства, у тому числі протоколів про адміністративне правопорушення щодо вчинення такого насильства, відповідних постанов суду, результатів розгляду співробітниками поліції звернень заявника стосовно протиправних дій саме [PERSON] , належних висновків працівників поліції тощо, заявником суду не надано. При цьому, за вимогами частини 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку, саме на заявника процесуальний закон покладає обов`язок довести факт завдання насильства та надати підтверджуючі докази вчинення такого насильства саме заінтересованою особою. З огляду на викладене суд приходить висновку про відмову у задоволенні вимог заяви, оскільки заявницею не доведено, а матеріали справи не містять достатніх доказів того, що стосовно заявниці та її дитини вчиняється домашнє насильство і саме заінтересована особа вчиняє таке насильство та є беззаперечним кривдником заявницею і беззаперечних доказів вчинення [PERSON] психологічного насильства щодо [PERSON] та [PERSON] не встановлено. Не знайшли свого підтвердження і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed