Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород-Дністровського\~міськрайонного суду\~Одеської області \~із позовом\~ до [PERSON] про стягнення боргу, просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 29544, 90 грн, судові витрати у розмірі 1000 грн та грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн Стислий виклад позиції позивача Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31 січня 2022 року відповідач [PERSON] взяла в неї грошові кошти у вигляді авансу в сумі 2000 доларів США за послуги в допомозі нотаріальної купівлі нею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Про передачу даних коштів відповідачем власноруч була написана розписка, а також розписка написана нею про передачу коштів відповідачу. Однак, як з`ясувалось в подальшому, ніяких повноважень відповідач не мала на продаж даного житлового будинку, а саме довіреності від власника будинку на продаж нерухомого майна, а в подальшому їй не були пред`явлені право установчі документи на відчужуваний житловий будинок. Вона звернулась до відповідача про повернення коштів, однак відповідач повернула їй лише половину коштів, тобто 1000 доларів США, а іншу суму повертати відмовляться. За вказаних вище обставин, вона і звернувся до суду з даним позовом. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 18 березня 2022 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з призначенням справи до її судового розгляду. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлялася належним чином, про причину неявки суду не сповістила, відзив на позов не надавала. Зі згоди позивача, про що свідчить її заява, суд ухвалою від 17 жовтня 2022 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно 31 січня 2022 року відповідач [PERSON] взяла у позивача грошові кошти у вигляді авансу в сумі 2000 доларів США за послуги в допомозі нотаріальної купівлі нею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Про передачу даних коштів відповідачем власноруч була написана розписка, а також розписка написана позивачем про передачу коштів відповідачу. ( а.с. 6-7) Проте, за ствердженням позивача, відповідач жодним чином свої зобов`язання не виконувала, повністю суму отриману не повернула. Нормативне обґрунтування. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. На відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов`язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов`язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 192 ЦК України, \~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі\~ст. 524 ЦК України,\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з ч.ч. 1 та 2\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Окрім того, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінка аргументів сторін, висновки суду. Враховуючи усе вищевикладене, оскільки письмова згода, підписана позивачем та відповідачем породжувала цивільні права та обов`язки з виконання певної роботи за умови її оплати та внесення авансового внеску, та прийнявши до уваги, що позивач, як замовник робіт сплатила суму авансу, а відповідач розписався у його отриманні, проте до виконання вказаних робіт, а саме: допомозі позивачу у нотаріальному оформлені договору купівлі продажу житлового будинку так і не приступила, то у відповідності правового поля з визначеності авансу як платежу, він підлягає поверненню у зв`язку з доведенням невиконання обов`язків відповідачем, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню. Щодо відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з невиконання обов`язків за договором від 31.01.2022 року та неповернення суми авансу, суд приходить до наступного. Обґрунтовуючи стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн позивач у позові зазначила, що з лютого 2022 року позбавлена можливості користуватися своїми грошовими коштами, що привело її до скрутного матеріального становища, погіршенням стану її здоров`я, однак матеріали справи не місять жодного доказу підтвердження спричинення моральної шкоди, не зазначено з чого саме виходила позивач при визначені її розміру. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. На підставі викладеного, суд вважає в частині позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 3000 грн відмовити, як недоведених. Розподіл судових витрат. Згідно ч.1 ст 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи обґрунтованість позовних вимог та їх часткове задоволення, суд приходить до висновку, про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача частково витрат по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн, згідно квитанції № ПН1533 від 14.03.2022 року, оскільки судові витрати саме у розмірі 1000 грн не підтверджені матеріалами справи та жодного доказу їх понесення суду не надано. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial