Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

18 січня 2022 року [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява обґрунтована тим, що 23 вересня 1998 року позивач отримав у власність квартиру [ADDRESS] . 17 квітня 2009 року за згоди позивача у квартирі [ADDRESS] було зареєстровано відповідача [PERSON] , який був чоловіком доньки позивача [PERSON] . [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . 19 липня 2020 року, внаслідок нещасного випадку загинув онук позивача [PERSON] , згодом, [INFO] померла його мати, донька позивача [PERSON] . В останні роки, відповідач з донькою позивача проживали окремо, спільне господарство між ними не велося. Позивач звертався до відповідача з пропозицією зняття його з місця реєстрації у квартирі [ADDRESS] , однак відповідачем до часу звернення позивача до суду ці вимоги не виконано, фактично відповідач проживає за іншою адресою. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в квартирі [ADDRESS] створює позивачу, як власнику житла перешкоди у користуванні та розпорядженні його квартирою, тож [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2022 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 15 березня 2022 року. У зв`язку зі знаходженням судді Свяченої Ю.Б. у відпустці розгляд справи відкладено на 18 квітня 2022 року. У судове засідання 18 квітня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 25 травня 2022 року. У судове засідання 25 травня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 13 липня 2022 року. У судове засідання 13 липня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 10 серпня 2022 року. У судове засідання 10 серпня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 07 вересня 2022 року. У судове засідання 07 вересня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 18 жовтня 2022 року. У судове засідання 18 жовтня 2022 року з`явився позивач. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що відповідач є колишнім зятем позивача, після смерті доньки позивача та його онука, свідок не бачила відповідача у квартирі [ADDRESS] близько 2-х років. У судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що є сусідкою позивача, після смерті доньки позивача та його онука, свідок не бачила відповідача у квартирі [ADDRESS] з 2020 року. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. При цьому, в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 24321 від 23 вересня 1998 року укладеного між [PERSON] , що діяла від імені [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] . 15 жовтня 2007 року донька позивача [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] від 29 жовтня 2007 року. [PERSON] був прописаний у квартирі позивача [ADDRESS] , згідно посвідки на постійне місце проживання. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 29 вересня 2009 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 20 липня 2020 року, видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [INFO] помер онук позивача [PERSON] . [INFO] померла донька позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 04 листопада 2020 року, серія [NUMBER] . Відповідно до акту від 10 липня 2020 року про не проживання за місцем реєстрації [PERSON] , мешканці квартир у будинку [ADDRESS] , [PERSON] , що мешкає у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , що мешкає у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , що мешкає в квартирі [ADDRESS] , підтвердили, що [PERSON] , [INFO] , не проживає в квартирі [ADDRESS] на час підписання Акту, та особистий речей [PERSON] у квартирі [ADDRESS] немає. Відповідно до акту від 19 лютого 2021 року про не проживання за місцем реєстрації [PERSON] , мешканці квартир у будинку [ADDRESS] , [PERSON] , що мешкає у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , що мешкає у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , що мешкає в квартирі [ADDRESS] , підтвердили, що [PERSON] , [INFO] , не проживає в квартирі [ADDRESS] на час підписання Акту, та особистий речей [PERSON] у квартирі [ADDRESS] немає. Відповідно до акту від 28 вересня 2021 року про не проживання за місцем реєстрації [PERSON] , мешканці квартир у будинку [ADDRESS] , [PERSON] , що мешкає у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , що мешкає у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , що мешкає в квартирі [ADDRESS] , підтвердили, що [PERSON] , [INFO] , не проживає в квартирі [ADDRESS] на час підписання Акту, та особистий речей [PERSON] у квартирі [ADDRESS] немає. Окрім того, зазначені позивачем обставини, щодо відсутності відповідача за місцем реєстрації починаючи з 2020 року, підтверджуються показами свідків у судовому засіданні 18 жовтня 2022 року. Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу у користуванні вищевказаним житлом, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутнім понад встановленого законом строку відповідачем. Відповідно до статті 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 1488,20 гривень, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанцією № 0.0.2415674193.1 від 14 січня 2022 року на суму 992,40 грн. за подання позовної заяви та квитанцією № 0.0.2633846925.1 від 08 серпня 2022 року на суму 496,20 грн. за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, стягненню підлягає судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а отже в сумі 1488,20 грн.

Outcome: approved