Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) в якому просив, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог: визнати незаконними дії [PERSON] з розміщення в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook на сторінці відповідача за посиланням [INFO] в лінійці новин «Життєпис» повідомлення від [INFO] о 13 год. 24 хв. з прикріпленням фотографії, на якій зображений [PERSON] , з розміщенням на фотографії надпису в районі лобу позивача, який читається як слово ненормативної лексики, а також знаку для товарів та послуг; на сторінці « [INFO] » за посиланням [INFO] в лінійці новин « [INFO] » повідомлення від [INFO] о 17 год. 46 хв. з прикріпленням фотографії, на якій зображений [PERSON] , з розміщенням на фотографії надпису в районі лобу позивача, який читається як слово ненормативної лексики; на сторінці відповідача за посиланням [INFO] в лінійці новин « [INFO] » повідомлення від [INFO] о 18 год. 54 хв., з прикріпленням фотографії, на якій зображений [PERSON] з розміщенням на фотографії зображення в районі лобу позивача у вигляді позначення статевого чоловічого органу; фотографій [PERSON] від [INFO] о 13 год. 24 хв., від [INFO] о 17 год. 46 хв., від [INFO] р. о 18 год. 54 хв., без його відома та згоди. Також просив зобов`язати [PERSON] видалити повідомлення за посиланням [INFO] в лінійці новин «Життєпис» від [INFO] о 13 год. 24 хв., за посиланням [INFO] в лінійці новин «Життєпис» від [INFO] о 17 год. 46 хв., за посиланням [INFO] в лінійці новин «Життєпис» від [INFO] о 18 год. 54 хв. та заборонити [PERSON] використовувати, розповсюджувати будь-які графічні, фото-зображення позивача, в тому числі, з внесенням змін до них. Стягнути з [PERSON] компенсацію заподіяної моральної шкоди за порушення особистих немайнових прав в розмірі 54000, 00 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook відповідачем, як власником сторінки за посиланням [INFO] в лінійці новин, розміщено повідомлення від [INFO] о 13 год. 24 хв. щодо позивача з описом діяльності Інтернет сайту STYLUS, з прикріпленням до повідомлення особистої фотографії позивача, з розміщенням на фотографії надпису в районі лобу позивача, який читається як слово ненормативної лексики. Крім того, відповідач в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook виступив співавтором повідомлення від [INFO] о 17 год. 46 хв. на сторінці « [INFO] » за посиланням [INFO] щодо позивача з описом діяльності Інтернет сайту STYLUS, з прикріпленням до повідомлення особистої фотографії позивача, з розміщенням на фотографії надпису в районі лобу позивача, який читається як слово ненормативної лексики. На думку позивача, те, що сторінка за посиланням [PERSON] належить відповідачу свідчить те, що останній в повідомленні описує від першої особи придбання товару за допомогою сайту Інтернет-магазину STYLUS, розписує його спілкування з позивачем, висловлює своє негативне ставлення до ситуації. На тій же сторінці в соціальній мережі Facebook в розділі « [INFO] » розміщені різноманітні фото власника сторінки, в тому числі з дружиною та дітьми; від 07.04.2020 розміщено фото скріншоту мобільного телефону з програми «ДІЯ» на якому зображено фото власника документа та вказано відомості щодо власника паспорта громадянина України з даними: « [PERSON] , дата народження: « [INFO] » решта дати зафарбовано, номер «000…» решта номеру зафарбовано. Аналогічне фото власника документа та відомості розміщено в скріншоті з мобільного телефону програми «ДІЯ» щодо закордонного паспорта. За 11.02.2020 розміщено фото скріншоту мобільного телефону з програми «ДІЯ» на якому зображено фото власника документа та вказано відомості щодо власника паспорта громадянина України з даними: « [PERSON] , дата народження: « [INFO] », орган видачі «(8501) ВРЕВ УДАІ УМВС України в м. Севастополі», номер « [NUMBER] ». На фото у вказаних документах та на інших фотографіях, розміщених на вказаній сторінці в Facebook зображена одна й та ж особа - [PERSON] . На переконання позивача, відповідачем здійснено наступні порушення його особистих немайнових прав: порушено право на честь та гідність шляхом розміщення в соціальній мережі Facebook на сторінці « [INFO] » [INFO] о 13 год. 24 хв. повідомлення (посту) з фотографією позивача з образливим написом «статевого чоловічого органу»; порушено право на ділову репутацію, як власника знаку для товарів та послуг STYLUS, шляхом поєднання негативного сприйняття з торгівельною маркою STYLUS, шляхом розміщення в соціальній мережі Facebook на сторінці « [INFO] » [INFO] о 13 год. 24 хв. повідомлення (посту) з фотографією, з використанням на ній зображення знаку для товарів та послуг STYLUS; незаконно використано фотографії позивача в пості від [INFO] о 13 год. 24 хв.; порушено право на честь та гідність, шляхом розміщення в соціальній мережі Facebook на сторінці « [INFO] » у співавторстві з «[PERSON] з [PERSON] повідомлення (посту) від [INFO] о 17 год. 46 хв. з фотографією позивача з образливим написом «статевого чоловічого органу»; порушено право на ділову репутацію, як власника знаку для товарів та послуг STYLUS, шляхом поєднання негативного сприйняття позивача з торгівельною маркою STYLUS, шляхом розміщення в соціальній мережі Facebook на сторінці « [INFO] » у співавторстві з « [INFO] » повідомлення (посту) від [INFO] о 17 год. 46 хв. з фотографією позивача, з використанням на ній зображення знаку для товарів та послуг STYLUS; незаконно використано фотографію позивача в пості від [INFO] року о 17 год. 46 хв.; порушено право на честь та гідність, шляхом розміщення в соціальній мережі Facebook на сторінці « [INFO] » повідомлення (посту) від [INFO] р. о 18 год. 54 хв. з фотографією позивача, з розміщенням на ній зображення позначення «чоловічого статевого органу»; порушено право на ділову репутацію позивача, як власника знаку для товарів та послуг STYLUS, шляхом поєднання негативного сприйняття з торгівельною маркою STYLUS, шляхом розміщення в соціальній мережі Facebook на сторінці « [INFO] » [INFO] о 18 год. 54 хв. повідомлення (посту) з фотографією, з використанням на ній зображення знаку для товарів та послуг STYLUS; незаконно використано фотографію в пості від [INFO] о 18 год. 54 хв. Таким чином, відповідач своїми діями порушив особисті немайнові права позивача щодо використання зображення без згоди позивача та допустив образу честі та гідності позивача здійсненим надписом. Позивач просить стягнути заподіяну моральну шкоду по кожному із порушень, загальний розмiр якої становить 54000,00 грн. Заподіяну моральну шкоду та її розмір обгрунтовує порушенням особистих немайнових прав щодо використання тричі його фото з розміщенням на ньому слова ненормативної лексики та додаткового текстового зображення «чоловічого статевого органу», розповсюдженням негативної інформації в мережі інтернет для необмеженого кола осіб, змістом такої інформації, зухвалою поведінкою відповідача з демонстрацією ухилення від понесення відповідальності за рахунок розміщення фото на сторінці в Facebook пiд вигаданим ім`ям та прізвищем, з приховуванням свого дійсного імені наступних дій у вигляді виступу співавтором повідомлення від [INFO] о 17год. 46 хв (розміщено авторами «[PERSON] 3 [PERSON] та Славою Масонским») на сторінці в Facebook користувача під іменем [PERSON] , розміщенням фото з додатковим зображенням [INFO] о 18 год. 54 хв. Крім цього, позивач посилається на те, що вказані фотографії не були вилучені впродовж тривалого часу, у зв`язку з чим збільшилася кількість читачів та осіб, які здійснили коментар. Розміщення таких фотографій викликало хвилю негативної інформації в адресу позивача зі сторони осіб, які відмічені як друзі відповідача, шляхом нападу в нецензурній та образливій формах, з використанням слів нецензурної лайки та недопустимих порівнянь, в той час, як дані особи не є учасниками взаємовідносин відповідача з інтернет магазином чи з позивачем. В результаті неправомірних дій відповідача, позивач перебував в негативних емоційних станах, вимушений був роз`яснювати дійсну картину ситуації. 16.06.2020 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 11.08.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнає вимоги позову в повному обсязі. Так відповідач зазначає, що поширення інформації відбулось в соціальній мережі Facebook. Водночас він є неналежним відповідачем у справі, оскільки не є автором поширеної інформації. Вказує, що в соціальній мережі Facebook може зареєструватись будь-яка особа та під будь-яким іменем, оскільки доступ до соціальної мережі Facebook не захищений електронним цифровим підписом або іншими надійними засобами ідентифікації особи, тобто розмістити інформацію могла будь-яка особа. Позивачем в позові не залучено власника веб-сайту, який створив технологічну можливість та умови для поширення інформації про позивача. 12.07.2021 представником позивача подано заяву про зменшення розміру моральної шкоди. Також представник позивача просив долучити висновок експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 14.05.2021 № СЕ-19-21/1678/ПС за результатами проведення судової психологічної експертизи та врахувати його при ухваленні рішення суду. 16.07.2021 відповідачем подано заперечення на висновок судової психологічної експертизи від 14.05.2021 № СЕ -19-21/1678/ПС. Ухвалою від 19.07.2021, що занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. 23.02.2022 представником позивача подано клопотання про долучення доказів, яке 30.06.2022 ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання, залишено без розгляду, у зв`язку з порушенням строків на подання доказів. Позивач в судове засіданні не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі, посилаючись на доводи, що викладені у позові. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Заслухавши учасників судового процесу, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу його задоволення, посилався на те, що в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook на сторінці за посиланням [INFO] в лінійці новин відповідачем розміщено повідомлення від імені Слави Масонського від [INFO] о 13 год. 24 хв. щодо [PERSON] з описом діяльності інтернет сайту STYLUS, з прикріпленням фотографiї [PERSON] , з розміщенням надпису в районі лобу, який читається як слово ненормативної лексики. Крім того, відповідачем в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook на сторінці « [INFO] » за посиланням [INFO] [INFO] о 17 год. 46 хв. розміщено повідомлення щодо позивача з описом діяльності Інтернет сайту STYLUS, з прикріпленням до повідомлення особистої фотографії [PERSON] , з розміщенням на фотографії надпису в районі лобу позивача, який читається як слово ненормативної лексики. Крім того, в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook на власній сторінці [PERSON] під вигаданим іменем та прізвищем [PERSON] (на вкладці «Інформація» - «Докладніше про [PERSON] » «Інші імена» « [PERSON] ») в лінійці новин відповідач розмістив повідомлення від [INFO] о 18 год. 54 хв. щодо позивача з описом діяльності Інтернет магазину STYLUS, з прикріпленням особистої фотографії позивача, з розміщенням на ній зображення текстового позначення «чоловічого статевого органу». Дане повідомлення з фотографії було поширено з позначкою «Публічно» - необмежному колу осіб. Фотографію позивача було використано відповідачем з особистої сторінки позивача в соціальній мережі Facebook на сторінці [INFO], де в розділі « [PERSON] » дане фото розміщено від 07.05.2020 та в «Життєпис» додано до повідомлення позивача на власній сторінці від 07.05.2020 о 13.49 год., але без надпису STYLUS та без будь-яких зображень на лобі позивача. Крім того, позивач стверджує, що відповідачем незаконно використано його фотографію в постах від [INFO] о 13 год. 24 хв., від [INFO] о 17 год. 46 хв., від [INFO] р. о 18 год. 54 хв. Будь-якого дозволу позивач не надавав відповідачу на використання його особистої фотографії для поширення в мережі Інтернет, тим більше, з метою розміщення на ній будь-яких додаткових зображень. Тобто, вчинено нерозривні дії. Отже, відповідачем в рамках триваючих взаємовідносин допущено декілька ідентичних порушень прав та заподіяно моральну шкоду позивачу. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У ст.303 ЦК України закріплено, що особисті папери (документи, фотографії, щоденники, інші записи, особисті архівні матеріали тощо) фізичної особи є її власністю. Ознайомлення з особистими паперами, їх використання, зокрема шляхом опублікування, допускаються лише за згодою фізичної особи, якій вони належать. Якщо особисті папери фізичної особи стосуються особистого життя іншої особи, для їх використання, у тому числі шляхом опублікування, потрібна згода цієї особи. Згідно з ч. 1 ст. 308 Цивільного кодексу України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи. Європейський суд з прав людини у рішенні від 24.06.2004 у справі «Ганновер проти Німеччини» (Hannover v. Germany) (заява №59320/00) вказує, що публікація фотографії людини у повсякденному житті, під час діяльності суто приватного характеру, зачіпає сферу приватного життя, а тому підпадає під застосування ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Отже, використання будь-якої інформації, що посягає на приватність особи має бути виправдане переважаючим публічним інтересом. При цьому, для уникнення неправомірного втручання у приватне життя особи варто утриматись від публікації особистих фотографій, якщо тільки це безпосередньо не стосується питання публічного інтересу, яке не має ототожнюватись зі звичайною цікавістю чи жагою до сенсацій. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні від 15.04.2009 у справі «Реклос і Давурліс проти Греції» (заява №1234/05, п.41), зображення особи є одним з головних атрибутів її особистості, оскільки воно відображає її унікальні характеристики та відрізняє її від інших осіб. Право на захист зображення людини, таким чином, стає одним із суттєвих компонентів особистого розвитку та передбачає право на контроль компонентів використання цього зображення. І хоча у більшості випадків право на контроль такого використання пов`язане з правом особи заборонити публікацію свого зображення, воно охоплює також і право особи заперечувати проти фіксації, зберігання та відтворення її зображення іншою особою. Відтак, саме по собі розміщення громадянином фотографій в Інтернеті у своєму власному акаунті, ще не надає права іншим особам використовувати їх без згоди правовласника, особливо у випадку, коли така функція, як "репост", наявна в соціальних мережах, відключена налаштуваннями. Про те, що елементи, що стосуються права особи на своє зображення, включаються до концепції приватного життя, Європейський суд з прав людини також вказує в рішенні по справі Шачча проти Італії (Sciacca v. Italy), справа № 50774/99. Фактично, право на захист особистих зображень включає в себе право контролювати використання свого зображення, у тому числі право відмовитись від публікації (рішення ЄСПЛ у справі Фон Ханновер проти Німеччини, справа №40600/08 та 60641/08). Це має значення при зберіганні фотографій на громадських чи соціальних сайтах в Інтернеті. Це та сфера, де захист репутації та прав інших осіб стає особливо важливим, тому що фотографії можуть містити дуже особисту або навіть конфіденційну інформацію про особу чи членів його або її сім`ї (рішення ЄСПЛ від 04.12.2012 у справі ФерлагсгруппеНьюсГмбХ та Бобі проти Австрії, справа №59631/09). Таким чином, Європейським судом з прав людини чітко підкреслено, що особисті фотографії особи складають її персональні дані та такі фотографії підпадають під сферу дії ст.8 Конвенції. При цьому, особа має як виключне право на власні зображення, так і право контролювати використання таких зображень. У відповідності до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних», поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. За змістом п. 9 ч. 2 ст. 8 цього ж Закону, у випадку порушення законодавства про захист персональних даних суб`єкт персональних даних в праві застосовувати засоби правового захисту. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", з огляду на положення ст. 32 Конституції України судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270 ЦК України, порушених у зв`язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Тобто, якщо інформація, яка порушує особисті немайнові права особи, є достовірною, вимоги про її спростування не можуть бути задоволені. Встановивши при вирішенні таких спорів факт поширення інформації про приватне життя позивача, що відповідає дійсності та не порочить його гідність, честь чи ділову репутацію, а також факт відсутності згоди позивача на поширення цієї інформації, суд повинен захистити його право на таємницю приватного життя та може зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У пункті 12 цієї ж Постанови вказано, що належним відповідачем, у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет, є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Слід зазначити, що мережа «Facebook» є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким, в тому числі вигаданим іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок. Оскільки, інтернет мережа «Facebook» при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи. З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги, що будь-яка особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі якого відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права. Таким чином, у справі за позовом про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, вилучення інформації поширеної у мережі Інтернет та відшкодуванні шкоди, належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, у зв`язку з чим вирішення цього спору не можливе без залучення до участі у справі зазначених осіб. Як зазначалося вище, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу його задоволення, посилався на те, що саме [PERSON] в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook розміщено публікації (пости) з фотографіями позивача, без його згоди, з використанням на них зображення знаку для товарів та послуг STYLUS та розміщенням на них слова, яке має позначення «статевого чоловічого органу». Суд погоджується із доводами позову, що поширення фотографій позивача в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook без згоди [PERSON] , із зображенням позивача та дописом на фотознімках слова ненормативної лексики (у виді позначення «статевого чоловічого органу») у поєднанні з торгівельною маркою STYLUS є порушеннями особистих немайнових права [PERSON] та права на ділову репутацію позивача, як власника знаку для товарів та послуг STYLUS. Водночас, позивачем та його представником, під час розгляду справи не вдалось беззаперечно підтвердити, що автором зазначених публікацій є саме відповідач. У судовому засіданні, було досліджено висновок експерта № 082/20 від 19.05.2020 Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України. За висновком експерта Ресурс/посилання [PERSON] знаходиться на веб-сайті/ресурсі [INFO] , якому відповідає домен [INFO] . Зазначений веб-сайт/ресурс складається зі статичних елементів інформаційного наповнення, таких як графічні елементи, що складають оформлення веб-сторінки (меню навігації, графічні зображення тощо), гіперпосилання на пов`язана матеріали, інформація у текстовому форматі тощо. Скріншоти інформаційного наповнення (вмісту) ресурсів/посилань, в тому числi інформація про власника сторінки, його фото, інші ідентифікуючі данні, контакти: інформація розміщена в розділі «Інформація» та підрозділу «Докладніше про славу» щодо інших імен: кількість друзів/читачів власника сторінки із зазначенням назви їх сторінок наведено у Додатку 1 («Рисунки» 1-45). Відомості щодо кількості уподобань, поширень, коментарів тощо повідомлень у розділі «Життєпис» від [INFO] р. о 13 год. 24 хв. та від [INFO] р. о 18 год. 54 хв. наведено у дослідницькій частині (Таблиця 2). Pecypс/посилання [INFO] (сторiнка « [INFO] ») знаходиться на веб-сайті/ресурсі [INFO] , якому відповідає домен [INFO] . Зазначений веб-сайт/ресурс складається з статичних елементів iнформацiйного наповнення, таких як графічні елементи, що складають оформлення веб-сторінки (меню навігації, графічні зображення тощо), гіперпосилання на пов`язані матеріали, інформація у текстовому форматі тощо. Скріншоти інформаційного наповнення (вмісту) ресурсів/посилань, в тому числі інформація про власника сторінки, його фото, інші ідентифікуючі данні, контакти у Додатку 1 («Рисунки» 82-87). відомості щодо кількості уподобань, поширень, коментарів тощо повідомлень у розділі «Життєпис» від [INFO] о 17 год. 46 хв. наведено у дослідницькій частині (Таблиця 2). Ресурс/посилання [INFO] знаходиться на веб-сайти/ресурсi [INFO] , якому відповідає домен [INFO] . Зазначений веб-сайт/ресурс складається зі статичних елементів iнформацiйного наповнення, таких як графічні елементи, що складають оформлення веб-сторінки (меню навігації, графічні зображення тощо), гіперпосилання на пов`язанi матеріали, інформація у текстовому форматі Скріншоти інформаційного наповнення (вмісту) ресурсів/посилань, в тому числi інформація про власника сторінки, його фото, iншi ідентифікуючі данні, контакти наведено у Додатку 1 («Рисунки» 126-134). Ресурси/посилання: [INFO] ( [PERSON] / [INFO] ; [INFO] ), [INFO] )знаходяться [INFO] , якому відповідає домен [INFO] . Зазначений веб сайт/ресурс складається зі статичних елементів інформаційного наповнення, таких як графічні елементи, що складають оформлення веб сторінки (меню навігації, графічні зображення тощо), гіперпосилання на пов`язанi матеріали, інформація у текстовому форматі тощо. Скріншоти інформаційного наповнення (вмісту) зазначених ресурсів/посилань наведено у Додатку 1 («рисунки» 135-136). При цьому вказаним висновком встановлено інформаційне наповнення Pecypс/посилань, які досліджувалися експертом. Доводи, що відповідач є автором та співавтором вищевказаних публікацій, оскільки останній в повідомленні описує від першої особи придбання товару за допомогою сайту Інтернет-магазину STYLUS, розписує його спілкування з позивачем, висловлює своє негативне ставлення до ситуації, а також те, що на сторінці в соціальній мережі Facebook в розділі « [INFO] » розміщені різноманітні фото власника сторінки, в тому числі з дружиною, дітьми; розміщено фото скріншотів мобільного телефону з додатку програми «ДІЯ» на якому зображено особисті документи [PERSON] з відомостями про власника паспорта громадянина України та закордонного паспорта, не можуть бути прийнятті судом до уваги, оскільки офіційний інтернет - сайт «Facebook» є соціальною мережею, де кожен користувач, без ідентифікації може створити будь - яку сторінку та публікувати тексти, коментарі, тощо під вигаданим ім`ям. Як стверджував відповідач в судовому засіданні, він залучався розробниками програми «Дія» щодо тестування вказаної програми, де викладав відгуки зі скріншотами програми у групі «Дієві» соціальної мережі Facebook. Оскільки в групі налічується понад 30 тисяч користувачів, кожен з них міг копіювати та розповсюджувати вказану інформацію про нього, в тому числі використовуючи його документи, які були у вільному доступі. Щодо розміщення на сторінці « [INFO] » фотографій із його зображенням та зображенням його сім`ї відповідач наполягав, що вони могли бути скопійовані з його особистої сторінки та сторінки його дружини будь-якою особою та розміщені на сторінці, яка йому не належить. Стороною позивача вказані твердження відповідача не спростовані, а викладені у позовній заяві доводи позивача про те, що саме [PERSON] було опубліковано фотографії позивача в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook, із зображенням позивача та дописом на фотознімках слова ненормативної лексики (у виді позначення «статевого чоловічого органу») у поєднанні з торгівельною маркою STYLUS, є лише припущенням, яке, за відсутності належних доказів, не може прийматись судом до уваги. Таким чином, позивачем заявлено позовні вимоги до відповідача, але не доведено, що саме він є автором публікацій, а тому в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними дій [PERSON] з оприлюднення в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook на сторінці відповідача за посиланням [INFO] в лінійці новин «Життєпис» повідомлення від [INFO] о 13 год. 24 хв. з прикріпленням фотографії, на якій зображений [PERSON] , з розміщенням на фотографії надпису в районі лобу позивача, який читається як слово ненормативної лексики, та знаку для товарів та послуг; на сторінці «[INFO] » за посиланням [INFO] в лінійці новин « [INFO] » повідомлення від [INFO] о 17 год. 46 хв. з прикріпленням фотографії, на якій зображений [PERSON] , з розміщенням на фотографії надпису в районі лобу позивача, який читається як слово ненормативної лексики; на сторінці відповідача за посиланням [INFO] в лінійці новин «Життєпис» повідомлення від [INFO] о 18 год. 54 хв. з прикріпленням фотографії, на якій зображений [PERSON] , з розміщенням на фотографії текстового зображення в районі лобу позивача у вигляді позначення «статевого чоловічого органу», оприлюднення фотографій [PERSON] від [INFO] о 13 год. 24 хв., від [INFO] о 17 год. 46 хв., від [INFO] р. о 18 год. 54 хв., без його відома та згоди, зобов`язання [PERSON] видалити вказані повідомлення та заборонити використовувати, розповсюджувати будь-які графічні, фото-зображення позивача, в тому числі, з внесенням змін до них, слід відмовити в повному обсязі. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до висновку експерта від 14.05.2021 № СЕ-19-21/1678-ПС Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, за умов визнання судом заподіяння [PERSON] моральної шкоди, орієнтовний розмір його грошової компенсації може становити: за умов ситуації, коли спричинювач шкоди не мав можливості правильно оцінити ситуацію, прийняти правильне рішення та реалізувати його - 0 МЗП ( у грошовому еквіваленті, на момент складання висновку - 0 грн); за умов ситуації, коли спричинювач шкоди не мав можливості передбачити розвиток подій (не був поінформований вiдповiдним чином), але мав можливість прийняти правильне рішення і реалізувати його 2,25 МЗП (у грошовому еквіваленті, на момент складання висновку - 13 500 грн.); за умов ситуації коли спричинювач шкоди був поінформований відповідним чином, щодо незначної вірогідності виникнення та розвитку ситуації, але мав можливість прийняти правильне рішення і реалізувати його - 4,5 МЗП (у грошовому еквіваленті, на момент складання висновку - 27 000 грн); за умов ситуації, коли спричинювач школи мав можливість правильно оцінити та передбачити високу вірогідність виникнення та розвитку ситуації, прийняти правильне рішення та реалізувати його - 6,75 МЗП (у грошовому еквіваленті, на момент складання висновку - 40 500 грн); за умов ситуації, коли спричинював шкоди був достовірно поінформований, мав можливість правильно оцінити ситуацію та передбачити наслідки своєї діяльності, прийняти правильне рішення та реалізувати його - 9 МЗП (у грошовому еквіваленті, на момент складання висновку - 54,000 грн. В обґрунтування факту заподіяння моральної шкоди, позивач вказав, що поширені відповідачем публікації призвели до вкрай негативних наслідків, напруженої психологічної атмосфери та хвилювань, до змін в організації життя при спілкуванні з оточуючими, до необхідності надання додаткових пояснень. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). З огляду на те, що позивачем не доведено факту, що відповідач є автором, або ж особою, яка поширила публікації з фотокартками позивача в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook, а позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною від вимог, в задоволенні яких судом було відовлено, тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди також слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed