Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

10 травня 2022 року представник позивача адвокат Папуша А.О. електронною поштою надіслала до Саратського районного суду Одеської області позовну заяву, в якій просить: визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача [PERSON] , свободи, ганьбить честь, гідність, порочить ділову репутацію, інформацію, розповсюджену [PERSON] Фейсбук на власній сторінці та у групі "[INFO] ON-LINE", а саме: публікацію у соціальній інтернет-мережі Фейсбук ( [INFO] ) у загальнодоступній групі " [INFO] : "Mercedes S400 - 200000 y.e.; Porsche Cayenne - 150000 y.e.; Mercedes V 300D - 150 000 y.e.; BMW X7- 145000 y.e.; BMW X7- 145000 y.e.; Mercedes G 63 AMG - 140000 y.e.; Land Rover Range Rover - 120000 y.e.; BMW X6 - 113000 y.e. «Все эти автомобили семейство [PERSON] купило в период с 2017 по 2021 год. В эти неурожайные годы вам не выплачивали в полном объеме аренду, ссылаясь на неурожай. Неурожай был то только у нас... А [PERSON] только элитных автомобилей купили на сумму более 1.1 миллиона! Выходит, если неурожай народу можно недоплатить, а если урожай хороший, то не переплачивать. И так и так на элитные авто нашкребется копеечка. Сам был в шоке когда узнал, ждите информации - дальше будет фото с заграничных отпусков семейства, когда вам выплачивали по 200 кг на гектар !( @ "». Публікацію у соціальній інтернет-мережі Фейсбук ( [INFO] ) у загальнодоступній групі " [INFO] " [INFO] /: « [INFO] ». Публікацію у соціальній інтернет-мережі Фейсбук ( [INFO] ) на сторінці « [INFO] » [INFO] »: « [INFO] . За что? За то что он так много воровал у [INFO], что не успевал декларировать и указывать источник доходов. Почитайте Справку по [PERSON] от НЗК! В 2018 неурожайном году он снял дивидендов на 6,2 миллиона гривен в ФХ [INFO]! Доводит до ручки пенсионеров, а потом за бесценок принимает в дар их землю. Всем к прочтению!». 3обов`язати [PERSON] та Фейсбук (Facebook) спростувати недостовірну інформацію, яка була розповсюджена по відношенню до [PERSON] в той самий спосіб, в який вона була поширена, а саме опублікувати на власній сторінці та у загальнодоступній групі "[INFO] ON-LINE" визнання того, що інформація що перелічена вище є недостовірною та видалити зазначені статті. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100000,00 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що інформація, поширена [PERSON] відносно нього, є недостовірною, такою що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки вона викладена неправдиво, тобто містить інформацію про події які не відповідають дійсності. За вказаних обставин, посилаючись на порушення своїх прав та законних інтересів позивач звернувся до суду з цим позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Бучацькій А.І., яка ухвалою від 16 травня 2022 року направила справу за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. Матеріали цивільної справи надійшли до суду 20 червня 2022 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Куриленко О.М. Ухвалою суду 22 червня 2022 року було прийнято до провадження цивільну справу та призначено підготовче засідання. В подальшому ухвалою суду від 07.09.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання з`явилась представник позивача [PERSON] - [PERSON] , яка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надходило. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про можливість частково задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є керівником Фермерського господарства «[INFO]», що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру підприємства та організацій України. Позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує право на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію. Так, [INFO] о 17:35 у соціальній інтернет-мережі Фейсбук (Facebook) у загальнодоступній групі «[INFO] ON-LINE» [INFO] /: розміщенні наступні публікації: - "Mercedes S400 - 200000 y.e.; Porsche Cayenne - 150000 y.e.; Mercedes V 300 D - 150 000 y.e.; BMW X7- 145000 y.e.; BMW X7- 145000 y.e.; Mercedes G 63 AMG - 140000 y.e.; Land Rover Range Rover - 120000 y.e.; BMW X6 - 113000 y.e. «Все эти автомобили семейство [PERSON] купило в период с 2017 по 2021 год. В эти неурожайные годы вам не выплачивали в полном объеме аренду, ссылаясь на неурожай. Неурожай был то только у нас... А [PERSON] только элитных автомобилей купили на сумму более 1.1 миллиона! Выходит, если неурожай народу можно недоплатить, а если урожай хороший, то не переплачивать. И так и так на элитные авто нашкребется копеечка. Сам был в шоке когда узнал, ждите информации - дальше будет фото с заграничных отпусков семейства, когда вам выплачивали по 200 кг на гектар !(@"». Крім того, [INFO] о 14:04 у соціальній інтернет-мережі Фейсбук ( [INFO] ) у загальнодоступній групі « [INFO] » [INFO] /: розміщена публікація: «Какую машину вы бы купили себе, если бы обманули людей и сказали что неурожай, денег нет?» Також, [INFO] у соціальній інтернет-мережі Фейсбук ( [INFO] ) на сторінці « [INFO] » [INFO] »: « [INFO] . За что? За то что он так много воровал у [INFO], что не успевал декларировать и указывать источник доходов. Почитайте Справку по [PERSON] от НЗК! В 2018 неурожайном году он снял дивидендов на 6,2 миллиона гривен в ФХ [INFO]! Доводит до ручки пенсионеров, а потом за бесценок принимает в дар их землю. Всем к прочтению!». Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що розміщена відповідачем інформація містить фактичні дані, які можуть бути перевірені на предмет їх правдивості, за своєю суттю є інформацією негативного характеру та не відповідають дійсності. На підтвердження позовних вимог позивач надав суду звіт за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет, виготовлений 18 лютого 2022 року Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес». Як вбачається з довідки даного підприємства № 87/2022-3В, за результатами дослідження інформаційного наповнення веб-сайту https://www.facebook.com/ встановлено, що останній позиціонуе себе в якості веб-сайту соціальної мережі " [INFO] ", на якому розміщені, зокрема, наступні ідентифікатори: Facebook, Inc. (ATTN: Privacy Operations ; 1601 Willow Road, Menlo Park, CA 94025). Соціальна мережа " Facebook " є багатокористувацькою платформою, власник якої забезпечує технологічну можливість для створення її користувачами власних веб-сторінок та бізнес-сторінок. Такі користувачі, створюючи власні веб-сгорінки та бізнес-сторінки, наводять дані в добровільному порядку та під власну відповідальність, погоджуючись з політикою конфіденційності Facebook. Дані користувачів (адреса електронної пошти, телефон тощо), що повідомляються під час реєстрації (з метою здійснення авторизації) на веб-сайті https://www.facebook.com/, відомі виключно власнику такого веб-сайту - компанії Facebook, Inc. Останній також відомі IP-адреси та інші ідентифікатори, з використанням яких здійснювався вхід зареєстрованими користувачами (log-файли) до соціальної мережі "Facebook", що може також слугувати додатковим доказом належності певної веб-сторінки відповідному користувачу. Так, на веб-сайті https://www.facebook.com/ створено сторінку користувача з іменем: " [PERSON] ", що доступна за адресою у мережі Інтернет: [INFO], на якій розміщені, зокрема, наступні ідентифікатори - освіта: [INFO] ; місто проживання: Одеса; дата народження: [INFO] . Враховуючи викладене, власником веб-сайту: [INFO] , якщо інше не визначене умовами договору між останньою та/або отримувачем послуг хостингу та/або володільцем облікового запису, або якщо такий договір відсутній. При цьому, на веб-сайті https://www.facebook.com/ створено сторінку користувача з іменем: " [PERSON] ", що доступна за адресою у мережі Інтернет: [INFO]. Консорціум « Український центр підтримки номерів і адрес » діє на підставі свідоцтва про акредитацію від 08 травня 2019 року, яким підтверджено його компетентність у здійсненні функцій Центру компетенції адресного простору, що полягають у проведенні фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет, а також видачі довідок з відомостями про реєстранта доменного імені або інформації про його встановлення. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до частин 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Разом із цим, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Ураховуючи викладене та беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку. Згідно ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За положеннями ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Отже, як вбачається з матеріалів справи, оспорювана позивачем інформація, викладена у соціальній інтернет-мережі Фейсбук ( [INFO] ) у загальнодоступній групі «[INFO] ON-LINE» [INFO] , та на сторінці « [INFO] » [INFO] », знаходилась у вільному доступі, а отже, поширена серед невизначеного кола осіб. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейський суд з прав людини» є джерелом права в Україні, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п.2 ст.10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі « Карпюк та інші проти України» від 6.10.2015). Суд враховує правову позицію ЄСПЛ щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Так, у п.39 рішення ЄСПЛ від 28.03.2013 у справі «Нова Газета» і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У п.75 рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Наведена відповідачем інформація, яка була розміщена [INFO] о 17:35 у соціальній інтернет-мережі Фейсбук (Facebook) у загальнодоступній групі «[INFO] ON-LINE» [INFO] / щодо "Mercedes S400 - 200000 y.e.; Porsche Cayenne - 150000 y.e.; Mercedes V 300D - 150 000 y.e.; BMW X7- 145000 y.e.; BMW X7- 145000 y.e.; Mercedes G 63 AMG - 140000 y.e.; Land Rover Range Rover - 120000 y.e.; BMW X6 - 113000 y.e. містить що: «автомобили семейство [PERSON] купило в период с 2017 по 2021 год. В эти неурожайные годы вам не выплачивали в полном объеме аренду, ссылаясь на неурожай. Неурожай был то только у нас... А [PERSON] только элитных автомобилей купили на сумму более 1.1 миллиона! Выходит, если неурожай народу можно недоплатить, а если урожай хороший, то не переплачивать. И так и так на элитные авто нашкребется копеечка. Сам был в шоке когда узнал, ждите информации - дальше будет фото с заграничных отпусков семейства, когда вам выплачивали по 200 кг на гектар». З наданого до позовної заяви Звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 18.02.2022 року № 87/2022-3В вбачається, що публікація поширена користувачем [PERSON] в загальнодоступній групі з назвою « [INFO] », що має 682 учасника, вказана публікація має 19 коментарів та 25 поширень в соцціальній мережі Фейсбук (Facebook). Однак, вказана публікація не містить конкретного посилання на позивача [PERSON] , а містить посилання: «семейство [PERSON], [PERSON]..», публікація не містить посилання щодо дій позивача, які зумовили виникнення у відповідача таких суджень, а тому така інформація не може вважатись такою, що містить фактичні твердження. Саме конкретизація обставин таких як дата, час та місце, спосіб та які саме дії були вчинені позивачем, є такими що підлягають перевірці з точки зору їх достовірності, їх відсутність унеможливлює здійснення такої перевірки. На думку суду, вказана інформація носить оціночний характер і виключно суб`єктивну оцінку відповідача. В матеріалах справи містяться відомості, надані у листі-відповіді від 04.08.2022 року № 31/15-158аз Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області (Філія ГСЦ МВС), у відповідності до якого згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів за гр. [PERSON] були зареєстровані наступні транспортні засоби: - 14.08.2007 року у Арцизькому ВРЕР в Одеській області, на підставі вантажно митної декларації № 100000007/7100016 від 09.07.2007 року, був зареєстрований автомобіль INFINITI FX35, 2007 року випуску, об`єм двигуна 3498 куб.см., за гр. [PERSON] , та 28.03.2013 року у Арцизькому ВРЕВ в Одеській області, зазначений автомобіль був знятий з обліку. - 25.12.2007 року у Арцизькому ВРЕР в Одеській області, на підставі вантажно митної декларації № 500060000/7/238982 від 28.11.2007 року, був зареєстрований автомобіль MERCEDES-BENZ GL 320, 2007 року випуску, об`єм двигуна 2987 куб. см., за гр. [PERSON] , та 27.12.2012 року у Арцизькому ВРЕВ в Одеській області, зазначений автомобіль був знятий з обліку. - 19.08.2008 року у Арцизькому ВРЕР в Одеській області, на підставі вантажно митної декларації № 500040418/8/00463, від 04.07.2008 року, був зареєстрований автомобіль TOYOTA CAMRY, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2362 куб. см., за гр. [PERSON] , та 31.12.2014 року у ВРЕВ № 3 в Одеській області, на підставі довідки-рахунок, зазначений автомобіль був зареєстрований за іншою особою. Враховуючи викладене, можливо зробити висновок, що з 2014 року за Позивачем не зареєстровано будь-яких транспортних засобів. Проте, як вже зазначалось, у публікації, яка була розміщена [INFO] о 17:35 у соціальній інтернет-мережі Фейсбук ( [INFO] ) у загальнодоступній групі «[INFO] ON-LINE» [INFO] / щодо "Mercedes S400 - 200000 y.e.; Porsche Cayenne - 150000 y.e.; Mercedes V 300D - 150 000 y.e.; BMW X7- 145000 y.e.; BMW X7- 145000 y.e.; Mercedes G 63 AMG - 140000 y.e.; Land Rover Range Rover - 120000 y.e.; BMW X6 - 113000 y.e., відсутні посилання на те, що зазначені транспортні засоби належать саме позивачу [PERSON] . До того ж, із наданих скріншотів не вбачається порушення особистих немайнових прав позивача (особисто), у публікації не вказано про будь-які конкретні дії позивача, а лише зазначено « [ADDRESS] », тобто посилання на невизначене коло осіб, які не були залучені до участі у справі. Відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, суд враховує, що члени сім`ї позивача ("сімейство [PERSON] ") не уповноважували його на звернення до суду з даним позовом в їх інтересах та докази відсутності вказаних автомобілів у члені його родини (невизначене коло осіб) в матеріалах справи відсутні. Щодо публікації, поширеної Відповідачем [INFO] у соціальній інтернет-мережі Фейсбук ( [INFO] ) у загальнодоступній групі " [INFO] " [INFO] : «Какую машину вы бы купили себе, если бы обманули людей и сказали что неурожай, денег нет?», суд вважає, що позивачем не доведено, що дана публікація є такою, що порушує його честь та гідність та ділову репутацію, взагалі стосується позивача, так як за змістом вона може бути розцінена як філософські роздуми. На переконання суду, відповідач висловлював суб`єктивну думку за допомогою висловлювань, які не містять фактичних даних, тобто висловив оціночні судження, а тому суд вважає, що немає достатніх підстав для визнання окремих висловлювань із дописів відповідача недостовірною інформацією, що принижує ділову репутацію позивача. При цьому, варто відзначити те, що оціночні судження не було висловлено відповідачем в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Судом були також досліджені скріншоти публікації Відпоідача від 15.02.2022 року у соціальній інтернет-мережі Фейсбук ( [INFO] ) на сторінці « [INFO] » [INFO] »: « [INFO] . За что? За то что он так много воровал у [INFO], что не успевал декларировать и указывать источник доходов. Почитайте Справку по [PERSON] от НЗК! В 2018 неурожайном году он снял дивидендов на 6,2 миллиона гривен в ФХ [INFO]! Доводит до ручки пенсионеров, а потом за бесценок принимает в дар их землю. Всем к прочтению!» Наведена відповідачем інформація, носить стверджувальний характер, не містить жодних посилань чи обмовок щодо припущень, власного тлумачення або викладення інформації через власні погляди відповідача, автором не вживалися мовно-стилістичні засоби про ймовірність або припущення інформації. Суд вважає, що висловлювання Відповідача у його публікації за своїм характером та змістом ґрунтується на твердженнях про причетність позивача до вчинення злочину, а тому, підстав стверджувати, що викладена відповідачем інформація фактів щодо поведінки (дій) позивача є оціночними судженнями, немає. Перевірити таку інформацію можливо, адже ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про запобігання корупції» встановлює, що відомості про осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної відповідальності, дисциплінарної або цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, вносяться до спеціального реєстру. Відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 366-2 КК України підтверджується постановою слідчого відділення № 1 СВ Болградського РВП Головного управління національної поліції в Одеській області № 12022162270000032 від 18.01.2022 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 366-2 КК України. Отже, інформація, зазначена у публікації від 15.02.2022 року, є недостовірною, оскільки містить дані стосовно неминучого настання відповідальності за скоєння злочину, про який відсутнє законне рішення, що набрало законної сили. Суд погоджується з тим, що вказана у публікації інформація від 15.02.2022 року порушує право Позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації. У ч.2 ст.302 ЦК передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Позивачем заперечується наявність достовірності поширеної відповідачем інформації. Матеріали цивільної справи не містять доказів того, що Позивач притягується до кримінальної чи будь-якої іншої відповідальності. Щодо порушення особистих немайнових прав позивача, суд вважає таке. Позивач наполягає, що поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих та суспільства, порушивши його честь. Згідно зі статтею 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Фізична особа, відповідно до статей 270, 297 ЦК України, серед іншого, має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Крім того, стаття 299 Цивільного кодексу України гарантує кожній фізичній особі право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до п.4 вказаної Постанови чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Суд вважає, що твердження Відповідача відносно Позивача у публікації від 15.02.2022 року, формують негативну громадську думку, руйнують імідж та репутацію Позивача, а відтак є такими, що порушують право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Враховуючи вищевикладене, суд, прийшов до висновку, що відповідач розмістив недостовірну інформацію на невизначене коло осіб про позивача, яка складає негативне враження у суспільства про позивача як про людину, яка своїми діями порушує права інших людей. Суд також погоджується з тим, що поширена інформація є негативною, оскільки її зміст вказує на те, що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для позивача, поставити під сумнів дотримання ним законодавства України та його моральних якостей. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009, спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Оспорювана інформація не відповідає дійсності, оскільки не підтверджується наданими суду доказами, є негативною, створює негативне уявлення про позивача та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що поширення інформації від 15.02.2022 року у соціальній інтернет-мережі Фейсбук ( [INFO] ) на сторінці « [INFO] » [INFO] »: « [INFO] . За что? За то что он так много воровал у [INFO], что не успевал декларировать и указывать источник доходов. Почитайте Справку по [PERSON] от НЗК! В 2018 неурожайном году он снял дивидендов на 6,2 миллиона гривен в ФХ [INFO]! Доводит до ручки пенсионеров, а потом за бесценок принимает в дар их землю. Всем к прочтению!»., що є предметом розгляду у цій справі, порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Позивач обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2019 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд вважає, що способом спростування поширеної відповідачами недостовірної інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача, є зобов`язання [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, яка була розповсюджена по відношенню до [PERSON] в той самий спосіб, в який вона була поширена, а саме, опублікувати на власні сторінці та у загальнодоступній групі «[INFO] ON-LINE» визнання того, що інформація від 15.02.2022 року: у соціальній інтернет-мережі Фейсбук ( [INFO] ) на сторінці « [INFO] » [INFO] »: « [INFO] . За что? За то что он так много воровал у [INFO], что не успевал декларировать и указывать источник доходов. Почитайте Справку по [PERSON] от НЗК! В 2018 неурожайном году он снял дивидендов на 6,2 миллиона гривен в ФХ [INFO]! Доводит до ручки пенсионеров, а потом за бесценок принимает в дар их землю. Всем к прочтению!» є недостовірною та видалити зазначену статтю. Задовольняючи позов у цій частині, суд враховує, що відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, жодних доказів правомірності своїх висловлювань не надав, відзиву на позов не надав, з будь-якими клопотаннями не звертався. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди слід зазначити про таке. У відповідності до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до п.4 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з вимогами ч.1 ст.31 Закону України «Про інформацію», у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. У відповідності до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ст. 16 Цивільного кодексу України визначає - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із вимогами ст. 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне -за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт завдання моральної шкоди та її розмір у справах про відшкодування моральної шкоди має довести позивач. Відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 ЦК України, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про необхідність часткового спростування недостовірної інформації відносно позивача з метою поновлення немайнових прав позивача. При цьому, матеріали справи не містять належного обґрунтування та доказів, спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок дій відповідача, її розміру та суми, відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial