Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовною заявою 20 травня 2022 року, в якій просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 22 червня 1995 року Виконавчим комітетом Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області, актовий запис №03; після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 22 червня 1995 року сторони уклали шлюб, від якого мають спільного сина [PERSON] , 1996 року народження. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами не склались у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, несумісністю характерів. З 15 лютого 2022 року стосунки між ними остаточно припинено, з того моменту вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. На переконання позивача, шлюб між ними розпався остаточно та наразі носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме його інтересам. Надання строку на примирення вважає недоцільним. 23 серпня 2022 року матеріали позовної заяви надійшли на адресу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю та за результатами автоматизованого розподілу передані судді Ткаченку А.В. Ухвалою суду від 24 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.29). Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] не скористався, згідно з клопотанням, викладеним в прохальній частині позову, просив справу розглянути за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання в порядку ст.128 ЦПК України, ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в судове засідання повторно не з`явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подала. Клопотань про відкладення розгляду справи, надання сторонам строку на примирення на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавала. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, її неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку\~з військовою\~агресією Російської\~Федерації проти\~України Указом Президента\~України №64/2022\~від 24\~лютого 2022\~року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №573/2022 від 12 серпня 2022 року, затвердженого Законом України №2500-ІХ від 15 серпня 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 \~Закону України «Про правовий режим воєнного стану» \~у період воєнного стану повноваження \~судів не можуть бути припинені. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 22 червня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області, актовий запис №03 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно 17 травня 2022 року Кодимським відділом ДРАЦС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а.с.5). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , 1996 року народження, який на момент вирішення судом даного спору є повнолітнім. Як вказував\~позивача,\~що не\~спростовано відповідачем, шлюбні стосунки між сторонами припинено з 15 лютого 2022 року у зв`язку з несумісністю характерів, різними інтересами та поглядами на сімейне життя. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, жодних стосунків не підтримують. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно зі ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надала, клопотань про надання строку на примирення не заявляла. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, неповнолітніх чи малолітніх дітей вони не мають, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17 травня 2022 року (а.с.5) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на відсутність заяви відповідача про відновлення дошлюбного прізвища. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп., понесені позивачем та документально підтверджені (а.с.1), стягнути з відповідача на його користь. Інші процесуальні витрати по справі відсутні.

Outcome: approved