Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

У червні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в якому просив стягнути з відповідача 60 000 грн. шкоди пов`язаної із стійкою втратою працездатності, 3 000 грн. моральної шкоди та 12 000 гр. витрат на правову допомогу.\~ В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.12.2020 близько 16 год. 50 хв. на автодорозі «Харків-Красноград-Перещепине» в Дніпропетровській обл. відбулася дорожньо-транспортна пригода в якій автомобіль марки «ВАЗ 21104-125-51» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Внаслідок травм, отриманих у ДТП 16.12.2020, позивачеві було встановлено III групу інвалідності з 16.06.2021 року, загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату. За даним фактом було розпочато кримінальне провадження, ухвалою суду [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з потерпілими. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки ВАЗ-21104 р.н. [NUMBER] - [PERSON] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "ПЗУ Україна" згідно полісу №159153030. На підставі ст.26.1, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності у розмірі 12 мінімальних заробітних плат та моральну шкоду у розмірі 5% від страхової виплати, за шкоду, заподіяну здоров`ю. Оскільки у добровільному порядку відповідні виплати відповідач не здійснює, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначені суми відшкодування шкоди. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2022 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погоджуючись із позовними вимогами, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому вказує, що [PERSON] було повністю компенсовано позивачу завдану шкоду, що вбачається з ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2021 року якою закрито кримінальне провадження, а тому у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відсутні підстави для виплати страхового відшкодування по даному випадку. Тобто, [PERSON] реалізував своє абсолютне право на відшкодування завданої шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду, договірне зобов`язання між нею і страховиком ПрАТ СК «ПЗУ Україна», припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України. Також, вказує, що заявлений розмір судових витрат на правову допомогу є не обґрунтованим та документально не підтвердженим, тому просив відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.49-53). У судове засідання позивач не з`явився, одночасно з позовом подав клопотання заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно. Причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи,\~ що 16.12.2020 приблизно о 16 годині 50 хвилин, водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21104» р.н. [NUMBER] , рухався в Дніпровському районі по а/д М29 з боку с.Кулебівка в напрямку м.Дніпро. Під час руху водій [PERSON] , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку по його смузі руху, вчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу у разі чого, в районі 177 км+93 на а/д М2, скоїв на нього наїзд. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] , причинені тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6 - термін зрощення кісткової тканини понад 21 добу. Досудовим розслідуванням встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталась через те, що водій [PERSON] керуючи транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ-21104» р.н. [NUMBER] , згідно висновку судово авто-технічної експертизи, порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, який свідчить:п. 12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2021 року у справі № 175/365/21 кримінальне провадження №12020040030002174 щодо [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, - закрито (а.с.21-22). В ухвалі зазначено, що водієм [PERSON] матеріальну та моральну шкоду потерпілому [PERSON] відшкодовано повністю, останній претензій до нього немає, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим. Відповідно до довідки КЗ «Обласного клінічного центру медико-соціальної експертизи» ДОР» від\~ 09.11.2021 за №5/414, [PERSON] з 18.05.2021 встановлена третя група інвалідності, загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, безстроково. Групу інвалідності встановлено внаслідок травм, отриманих у ДТП 16.12.2020 року (а.с.26, довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 16.06.2021 року - а.с.27). З матеріалів справи вбачається, що на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно полісу №ЕР.159153030, що не заперечувалося відповідачем, тому позивач звернувся до відповідача, як страховика, із повідомлення про настання ДТП та заявами про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності, моральної шкоди (а.с.16-17). Спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу України і Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом Закон № 1961-IV). Статтею 3 Закону № 1961-IV встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим. Відповідно до положень п. 26.1, 26.2 ст. 26 Закону № 1961-IV, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Страховиком, згідно ст. 26-1 Закону, відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Таким чином, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20). Оскільки згідно довідки КЗ «Обласного клінічного центру медико-соціальної експертизи» ДОР» від\~ 09.11.2021 за №5/414, [PERSON] встановлена третя група інвалідності, загального захворювання за наслідками травм, отриманих внаслідок ДТП 16.12.2020 року, то згідно п. 26.1 ст. 26, ст. 26-1 Закону № 1961-IV мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності позивача становить: 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку у розмірі 6000,00 грн.(5000х12), а розмір моральної шкоди складає 5% від суми страхової виплати за шкоду завдану здоров`ю та становить 3000,00 грн. (60000/10*5). Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для виплати страхового відшкодування по даному випадку, у зв`язку з тим, що [PERSON] було повністю компенсовано потерпілому завдану шкоду, суд не приймає, оскільки ДТП 16 грудня 2020 року сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим. При цьому, суд наголошує, що Законом № 1961-IV не передбачено умов, за яких страховик звільняється від обов`язку відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності та моральної шкоди. Крім того, в ухвалі суду про звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] зазначено про відшкодування потерпілому обвинуваченим майнової шкоди, а не шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності. Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати,пов`язані з розглядом справи,покладаються\~ у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач, при зверненні з позовом до суду та звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то такий судовий збір відповідно до ст. 4 цього ж Закону у розмірі 998,40 грн. слід стягнути з відповідача\~ ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в дохід держави. Питання про розподіл витрат позивача на правничу допомогу суд не вирішує, оскільки позивачем разом з позовом подано заяву про\~ те, що докази про розмір цих витрат буде подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення. На підставі викладеного і

Outcome: approved