Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

В грудні 2020р. позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача заборгованість та штраф за кредитним договором № 21.08.2019-100002609 від 21 серпня 2019р. (далі по тексту - кредитний договір) в розмірі 14240,00 грн.; - стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 2102,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21 серпня 2019р. між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000,0 грн. на 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення 03 вересня 2019р. зі сплатою процентів із розрахунку 28% за 14 календарних днів. Свої зобов`язання позивач виконав повністю надавши відповідачу кредит. Однак відповідач не повернув своєчасно грошові кошти. З огляду на це позивач також має право стягнути штраф в розмірі 30240,0 грн., однак вважає за доцільне стягнути лише 4000,0 грн. Ухвалою суді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27 травня 2021р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши про відсутність оригіналу кредитного договору та доказів фактичної видачі кредитних коштів. На думку відповідача, невірно вказано в кредитному договорі штраф замість пені, оскільки за невиконання грошового зобов`язання передбачено стягнення саме пені, яка обчислюється за кожен день прострочки. До того ж, сам штраф обрахований невірно та всупереч вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Посилаючись на правові висновки Верховного Суду просив в позові відмовити в повному обсязі. 03 червня 2021р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наголошуючи, що між сторонами було укладено кредитний договір і він підписаний сторонами. Також сторона позивача звертала увагу суду про правомірність стягнення штрафу з відповідача, у зв`язку з неналежним виконання своїх зобов`язань за кредитним договором посилаючись на правові позиції Верховного Суду. 16 червня 2021р. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач наголошував, що позивачем при посиланні на правові позиції висловлені Верховним Судом щодо правомірності вимог про стягнення штрафу, не були враховані зміни до Закону України «Про споживче кредитування», які були внесені в березні та травні 2020р. В судове засідання, яке відбулось 03 жовтня 2022р., сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, клопотали перед судом про розгляд справи у свою відсутність. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 21 серпня 2019р. між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 8000,0 грн., що підтверджено видатковим касовим ордером від 21 серпня 2019р., на строк 14 календарних днів до 03 вересня 2022р. В п.1.4. кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом становлять 2240,0 грн. (28% в процентному значенні) за 14 календарних днів користування кредитом. Доказів сплати цих процентів та повернення кредиту відповідач не надав. А тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо суми нарахованого штрафу суд вважає, що ці позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. В п. 5.4. кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом. В той же час, нормами цивільного законодавства за невиконання грошового зобов`язання передбачено саме пеню, а не штраф. (ст.549 ЦК України, ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»). Саме пеня нараховується щоденно і за порушення грошового зобов`язання, на відміну від штрафу, який є разовим платежем за порушенні інших зобов`язань (не грошових). Дане підтверджується правовими висновками касаційної інстанції (ухвала Верхового Суду України від 02 березня 2011р. у справі №6-53218св10, постанова Верховного Суду від 06 квітня 2021р. у справі 910/821/20 тощо). Суд також враховує положення ч. 2 ст. 21 Закон України «Про споживче кредитування», якою визначено, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Суд також приймає до уваги правові висновки, вказані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018р. № 310/11534/13-ц, а також у постановах Верховного Суду № 639/6381/17 від 22 січня 2020р.; № 161/9846/16-ц від 22 січня 2020р., що після закінчення терміну дії кредитного договору кредитор втрачає можливість не лише на нарахування процентів передбачених кредитним договором, а й на стягнення неустойки (пені/штрафів). При цьому, положення згідно з якими пеня нараховується до повного повернення кредиту теж не застосовуються судами. Це випливає з того, що на думку суддів Верховного Суду, закінчення терміну дії кредитного договору чи реалізації вимоги про його дострокове повернення дорівнює його розірванню, а тому, відносини між сторонами переходять з площини договірних у загальні зобов`язальні. Тобто, свої відносини врегульовують вже не положеннями договору, а загальними нормами цивільного законодавства. Оскільки строк дії кредитного договору, скінчився 03 вересня 2019р., то неустойку кредитор стягнути вже не може. Крім того, з наданої ТОВ «Споживчий центр» виписки по рахунку за період з 21 серпня 2019р. по 06 грудня 2021р. за кредитним договором, за підписом головного бухгалтера позивача [PERSON] , вбачається, що розмір штрафу 4000,0 грн. відображено в бухгалтерському та податковому обліку позивача лише 01 жовтня 2021р. В той же час, Закон України «Про споживче кредитування» (п.6 Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення», в редакції Закону № 533-IX від 17 березня 2020р.; із змінами, внесеними згідно із Законом № 591-IX від 13 травня 2020р.) передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020р. по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України…споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню тіло кредиту - 8000,0 грн. та відсотки за користування 2240,0 грн. Вимоги позивача про стягнення штрафу не підлягають задоволенню, як безпідставні та необґрунтовані. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,0 грн.

Outcome: partial