Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

18.07.2022 [PERSON] , [PERSON] звернулись в суд з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . У вступному слові представник позивачки [PERSON] - адвокат Волков С.В. вказав, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , придбаного на підставі договору дарування. Відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON] та вселився у спірний будинок як чоловік позивачки у 2015 році. Однак, з травня 2018 р відповідач у вказаному будинку не проживає, інтересу до вказаного будинку не проявляє, участі в його утриманні не бере. У 2020 р [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб в судовому порядку та припинили будь-які відносини. Таким чином обставини, що були підставою для вселення відповідача у спірний будинок, перестали існувати. На теперішній час [PERSON] є сторонньою особою для позивачів, він створив нову сім`ю і проживає по [ADDRESS] . Обравши для себе інше місце проживання, власні речі забрав самостійно, ніколи не намагався вселитись у спірний будинок, що вказує на те, що відповідач має намір зберегти формальне, а не фактичне місце проживання. Але його реєстрація за вказаною адресою створює перешкоди позивачам у користуванні будинком, так як позивачка не може оформити субсидію, несе моральні страждання з приводу того, що на її адресу часто приходять повістки з викликом до суду або правоохоронних органів на ім`я пвідповідача, який неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, приходять повідомлення про борги відповідача в установах банків, надходять дзвінки від колекторів тощо, що негативно впливає на моральну атмосферу в житлі. Те, що відповідач не проявляє інтересу до будинку, стверджується також тим, що він має заборгованість по аліментам на утримання двох спільних з позивачкою дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , не відвідує дітей за місцем проживання, не піклується про них. Тому просить позов задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали з наведених адвокатом Волковим С.В. підстав.. Представник вдповідача [PERSON] - адвокат Кучерук Т.М. у вступному слові просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачка набула право влансості на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в період перебування у шлюбі з відповідачем. Відповідач вважає, що вказана частина житлового будинку є спільною сумісною власністю подружжя. А та обставина, що відповідач з часу розірвання шлюбу у 2020 році не проживає у вказаному житловому будинку, не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право корисування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просить відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи Славутської міської ради Хмельницької області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи судом; в заяві до суду просить проводити розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення позивачів, відповідача, їх представників, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частках житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19 березня 2012 року (а.с.61-62, 63-65), що стверджується також свідоцтом про право власності на нерухоме майно № 20578046 від 16 квітня 2014 року (а.с.6) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 20584587 від 16 квітня 2014 року (а.с.7). У будинку по [ADDRESS] зареєстровані позивачка - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відповідач - [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, згідно даних, що є в наявності у відділі станом на 04.07.2022, виданою 04.07.2022 № 1952/26-13 відділом з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області (а.с.8). Як вбачається із свідоцтв про народження, сторони мають спільних дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с.20) та сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.21). 21 жовтня 2020 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.22). Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2018 року з [PERSON] були стягнуті в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1000 грн на кожну дитину щомісячно, а також стягнуті аліменти на утримання позивачки [PERSON] в розмірі 500 грн щомісячно до досягнення трьох років сином [PERSON] , [INFO] (а.с.67-69). Відповідач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів за період з травня 2018 року по квітень 2022 року в сумі 73510 гривень, що стверджується розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем Славутським відділом ДВС (а.с.17-18). Наведене вказує на те, що відповідач втратив інтерес до дітей та сім`ї, так як не надає їм матеріальної допомоги. Позивачка [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми: дочкою [PERSON] , 2012 р.н. та сином - [PERSON] , 2015 р.н. проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.9). Відповідач [PERSON] не проживає в будинку по [ADDRESS] , що стверджується актом квартального комітету про підтвердження факту проживання №130 від 23.06.2022 р (а.с.10). В ході судового розгляду відповідач [PERSON] визнав, що не проживає у спірному будинку з моменту розлучення, тобто з жовтня 2020 року. Але з рішення Славутського міськрайонного суду від 06 липня 2018 року про стягнення аліментів вбачається, що в ході розгляду справи по суті в судовому засіданні відповідач [PERSON] дав пояснення та стверджував суду, що не проживає з позивачкою з 2018 року (а.с.67-69). Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні показали, що вони проживають на [ADDRESS] та є сусідами [PERSON] і [PERSON] , знайомі з [PERSON] , який перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою. Понад три роки [PERSON] не проживає з позивачкою та протягом цього часу не з`являється за адресою [ADDRESS] , не має власних речей за цією адресою. Крім цього,\~відповідач має кредитні заборгованості у банківських установах, що стверджується повідомленнями про візит, надісланими за адресою розташування спірного будинковолодіння (а.с.66), притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що стверджується постановою судді від 29.03.2022 р у справі № 682/2575/21 (провадження № 3/682/10/2022), отриманою з ЄДРСР (а.с.24-25). Ці обставини вказують на те, що поведінка відповідача створює незручності для позивачів та впливає на їх репутацію і тягне за собою необхідність уникати візитів сторонніх осіб та розшукувати відповідача для передачі йому кореспонденції. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірний будинок у вересні 2015 рв якості члена сім`ї співвласника житлового будинку [PERSON] , що стверджується записом в Домовій книзі (а.с.11-14), і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками спірного житлового будинку. Відповідач спільним побутом із позивачами не пов`язаний, припинив подружні стосунки з позивачкою та розірвав з нею шлюб у встановленому законом порядку, між ними відсутня угода про безоплатне користування жилим приміщенням. Враховуючи наведені обставини такими, що мають істотне значення та унеможливлюють проживання позивачки з відповідачем в одному житлі через припинення шлюбу, суд вважає, що право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд знаходить, що втручання у право відповідача на повагу до його житла є не лише законним, але й необхідним та відповідає нагальній необхідності і є співрозмірним із переслідуваною законною метою, оскільки реєстрація його місця проживання у житлі, належному позивачам на праві особистої власності, створює власника перешкоди у користуванню власністю, позивачі не можуть оформити субсидію, отримати інші пільги, пов`язані з користуванням, володінням та розпорядженням належним їм будинком. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про обгрунтованість та законність позовних вимог і наявність підстав для задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивачів сплачений судовий збір. Згідно з пп. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , у разі задоволення позову, на відповідача. Відповідно до пп. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином з відповідача підлягають стягненню в користь позивачки [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). В обгрунтування розміру витрат на правничу допомогу представник позивачки надав суду ордер на надання правничої допомоги (а.с.60), договір про надання правничої допомоги від 19.09.2022 р (а.с.70-73), акт приймання-передачі правничої допомоги, в якому вказано перелік наданих послуг та їх вартість (а.с.106), квитанцію про оплату позивачкою [PERSON] послуг адвоката в розмірі 4050 грн (а.с.107). У справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. Привирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу у цій справі суд враховує, що вказаний представником позивачки розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для позивачки, а тому підлягає відшкодуванню відповідачем.

Outcome: approved