Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкування з дітьми, встановлення способу участі батька у вихованні та спілкування з дітьми. В обґрунтування позову позивач вказав, що з 21.04.2007 року перебував у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №188. 09.10.2019 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/5044/19 шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю. Розпорядженням Голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 07.06.2021 р. №347/г «Про порядок участі у вихованні та у спілкуванні [PERSON] з малолітніми [PERSON] [PERSON] ». було визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітніми [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2021 року у справі №334/2165/21 позов [PERSON] задоволено, визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Деякий час відповідач не чинила перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми. Втім, з середини грудня 2021 року, відносини між ними загострились через аліментні зобов`язання, а тому [PERSON] зменшила кількість часу, що проводив батько разом із дітьми. 29.12.2021 року позивач отримав повідомлення про зміну адреси проживання, яким [PERSON] повідомила його, що у зв`язку із укладанням шлюбу остання змінює фактичне місце проживання на [ADDRESS] , куди вона переїжджає разом із дітьми. У повідомленні відповідач не заперечувала проти відвідування батьком дітей, однак у дійсності вона заблокувала у телефонах дітей номер батька, в результаті чого позивач наразі немає можливості спілкуватись з дітьми засобами телефонного зв`язку. Позивач вважає, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. Графік побачень з дітьми, визначений розпорядженням Голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 07.06.2021 р. №347/г «Про порядок участі у вихованні та у спілкуванні [PERSON] з малолітніми [PERSON] та [PERSON] » наразі не може бути виконаний сторонами з огляду на територіальну відстань. Ці обставини у сукупності стали приводом для звернення із позовом до суду. Просить суд, усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] шляхом встановлення наступного способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми: зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] актуальні номери телефону дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] . [INFO] ; надати можливість [PERSON] вільно спілкуватись із [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , засобами телефонного зв`язку, інтернет-мережею, мобільними застосунками зокрема, але не виключно, Viber, Telegram; у період літніх канікул за погодженням з матір`ю [PERSON] , надати можливість [PERSON] забирати дітей: [PERSON] . [INFO] і [PERSON] , [INFO] року народження, на 45 днів до свого місця проживання у м.Запоріжжя з можливістю спільно відвідувати місця відпочинку та оздоровлення; у період весняних та осінніх канікул за погодженням з матір`ю [PERSON] надати можливість [PERSON] забирати дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , на 14 днів до свого місця проживання у м.Запоріжжя з можливістю спільно відвідувати місця відпочинку та оздоровлення. Ухвалою суду від 04.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 14.04.2022 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідачка просить встановити наступний спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми: у період літніх канікул за погодженням з матір`ю, [PERSON] та бажанням дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , надати можливість [PERSON] забирати дітей на 10 днів до свого місця проживання у м. Запоріжжя з можливістю спільно відвідувати місця відпочинку та оздоровлення. В іншій частині позовних вимог - відмовити. 25.04.2022 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 06.10.2022 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи в судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача - адвоката Яковлевої Т.В. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позов просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та її представника, просила позов задовольнити частково та визначити [PERSON] наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , враховуючи бажання дітей, їх режим та стан здоров`я: кожної першої та третьої п`ятниці місяця з 17:00 до неділі 18:00 з можливістю вільного пересування по місту без присутності матері, після чого батько повертає дітей за місцем проживання матері; святкові дні та канікули дітей порівну за домовленістю між батьками. В іншій частині позовних вимог - відмовити. Треті особи в судове засідання не з`явились, від Луцької міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, представника позивача суд дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №188. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя у справі №334/5044/19 від 09.10.2019 року шлюб між подружжям розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2021 року у справі №334/2165/21 позов [PERSON] задоволено, визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Станом на час розгляду справи відповідачка разом з неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. Відповідно до ст. 19 ч.4 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ст.19 ч.5 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Розпорядженням Голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 07.06.2021 р. №347/г «Про порядок участі у вихованні та у спілкуванні [PERSON] з малолітніми [PERSON] і [PERSON] ». було визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітніми [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] , враховуючи бажання дітей, їх режим дня та стан здоров`я: кожної першої та третьої п`ятниці місяця з 17:00 до неділі 18:00 з можливістю вільного пересування по місту без присутності матері, після чого батько повертає дітей за місцем проживання матері; святкові дні та канікули дітей порівну за домовленістю між батьками. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків. Відповідно до положень ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Також, відповідно до ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини «Мамчур проти України», заява № 10383/09, п. 100, рішення від 16.07.2015, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Зазначене свідчить про необхідність батькам йти на взаємні поступки та компроміси за для найкращого забезпечення інтересів дитини. Позивач, будучи батьком дітей прагне спілкування з ними, оскільки участь у вихованні та розвитку дітей є його правом та обов`язком. У ході розгляду справи не було встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з неповнолітніми дітьми буде перешкоджати нормальному розвитку дітей, у зв`язку з чим суд приходить до переконання, що спілкування позивача з дітьми буде сприяти їх повноцінному вихованню, розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їх виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо забирання дітей у період літних канікул, суд зазначає, що проведення сумісної відпустки також сприятиме налагодженню родинних зв`язків, оздоровленню дітей та розширенню їх світогляду, а погодження місця відпочинку із матір`ю дітей є визначальним аспектом для вибору місця такого відпочинку з урахуванням усіх потреб дітей. Крім того, за умови дотримання позивачем встановленого судом графіку зустрічей з дітьми, до настання періоду відпусток, між батьком та дітьми буде встановлено зв`язок, довіру та розуміння потреб дітей. Крім того, діти з кожним роком дорослішатиме та зможуть самостійно формулювати свої потреби та бажання. Беручи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дітьми, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, а також те, що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дітей та участі у її вихованні незалежно від того, з ким вони проживають, суд дійшов висновку про порушення прав позивача. Разом з тим, з урахування висновків районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування суд вважає, можливим встановити наступний спосіб участі батька у вихованні та спілкування з дітьми: кожної першої та третьої п`ятниці місяця з 17:00 до неділі 18:00 з можливістю вільного пересування по місту без присутності матері, після чого батько повертає дітей за місцем проживання матері; святкові дні та канікули дітей порівну за домовленістю між батьками, з можливістю спільно відвідувати місця відпочинку та оздоровлення, без присутності матері; вільно спілкуватись із [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , засобами телефонного зв`язку, інтернет-мережею, мобільними застосунками зокрема, але не виключно, Viber, Telegram, за бажанням та наявної можливості у дітей. Суд вважає, що саме у такий спосіб будуть забезпечені найкращі інтереси дітей, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати самостійно в позасудовому порядку в частині визначення способу їх участі у спілкуванні з дітьми. При встановленні згаданого графіку суд зауважує, що у всякому випадку спілкування батька і дітей у визначений спосіб повинно ґрунтуватися виключно на бажанні дітей, порозумінні та взаємних поступках батьків, здійснюватися без примушування дітей. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial