Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивач 21.06.2022 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визнання місця проживання дітей. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він з відповідачем перебуває у шлюбі, що зареєстрований 22.01.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №03. Від шлюбу з відповідачем сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, відсутністю спільних інтересів та взаєморозуміння. Шлюбні стосунки між подружжям припинили своє існування з січня 2021 року, жодних сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет та вважають, що подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їхнім інтересам. Через різне місце проживання позивача та відповідача між сторонами було досягнуто усної згоди щодо визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, а саме з батьком, за адресою: [ADDRESS] . Відповідач з приводу даного питання не заперечує, оскільки немає достатнього доходу, для забезпечення належного проживання та розвитку дітей. Позивач зазначив, що наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо дітей немає, однак наполягає на законодавчому закріпленні місця проживання дітей. Ухвалою суду від 22.06.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.26). Ухвалою суду від 14.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі, та призначено судовий розгляд у справі (а.с. 36). У судове засідання 03.10.2022 року позивач не з`явився та подав до суду заяву про розгляд справи без його участі у якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 19-20). Відповідач у судове засідання 03.10.2022 року не з`явився та подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 48). Представник третьої особи: Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської РДА у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, та подав до суду висновок з приводу розв`язання даного спору а також заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 41-43). Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.01.2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №03 (а.с. 10 - копія свідоцтва про шлюб). Від шлюбу з відповідачем сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 17-18 копії свідоцтв про народження). Сімейне життя позивача з відповідачем не складається, виникли неприязні стосунки та розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Судом встановлено, що позивач та відповідач мають різні погляди на взаємовідносини в сім`ї, в зв`язку з чим між ними постійно виникали різного роду непорозуміння. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони з січня 2021 року спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, а шлюб існує формально, примирення між сторонами є неможливе. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач тривалий час не проживають сім`єю, у них різні погляди на життя, на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство. Враховуючи зазначені обставини та те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них (позивача), примирення між сторонами є неможливе, суд дійшов висновку, що поданий позов в цій частині підлягає задоволенню. В силу положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Відповідно до висновку Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської РДА від 23.09.2022 року №107-40/3424 відповідний орган рекомендує визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] (а.с. 42-43). При обстеженні умов проживання та рівня забезпечення потреб малолітньої дитини Службою у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації було встановлено, що дитина мешкає з батьком, за адресою: [ADDRESS] . В квартирі в якій вони проживають створені всі належні умови для повноцінного розвитку, виховання та проживання. У бесіді із працівниками Служби малолітня [PERSON] повідомила, що хоче залишитися проживати із батьком, хоча часто перебуває у мами. Мати дитини - [PERSON] повідомила, що вона поважає бажання дитини, тому не заперечує щодо проживання малолітньої доньки разом із батьком. Відповідно до наявних довідок у батька - [PERSON] ознак психіатричних захворювань не виявлено. За інформацією спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №83 Святошинського району м. Києва, малолітня [PERSON] навчається у навчальному закладі з першого класу. У школі зарекомендувала себе з позитивної сторони. Батьки приділяють належну увагу вихованню та навчанню дитини, цікавляться її успіхами у навчанні, підтримують зв`язок із школою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, оскільки це відповідає її інтересам та не порушує права сторін на їх участь у вихованні доньки. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved