Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В позовній заяві посилався на те, що з 20 січня 2001 року перебував у шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 01 лютого 2021 року. [INFO] у них народилась д очка [PERSON] . З осені 2019 року та понині донька [PERSON] постійно (безперервно) проживає разом з батьком за місцем його проживання ( [ADDRESS] ) та перебуває на його утриманні. Саме з ним [PERSON] живе однією сім`єю, саме ним здійснюється її виховання, матеріально-фінансове забезпечення, батьківське сприяння в перманентному особистісному розвитку та навчанні. Впродовж усього часу фактичного проживання доньки разом з ним [PERSON] жодного разу не висловлювала заперечення щодо цього, позитивно ставилися до того, що її дитина проживає з батьком та має добрі відносини з ним. Ним, у свою чергу, ніколи не вживалися жодних заходів, які були б спрямовані на перешкоджання в особистому спілкуванні матері з донькою та участі першої у вихованні дитини. Проте, останнім часом [PERSON] почала змінювати свою позицію та все частіше говорити про необхідність проживання доньки з нею. Позивач категорично не погоджується з таким підходом своєї колишньої дружини та вважає, що місце проживання [PERSON] має бути визначене саме разом з ним, адже саме з ним донька проживала увесь цей час, саме він опікується її вихованням, забезпечує її побутовими та іншими умовами, необхідними для нормального розвитку та проживання тощо. З донькою у нього сформувалися та набули міцності виключно позитивні та добрі відносини, які ґрунтуються на взаємній повазі та довірі. Відтак, визначення місця проживання [PERSON] з батьком відповідатиме найкращому забезпеченню її інтересів. У свою чергу, [PERSON] нічого з переліченого вище не здійснює, безпосередньої активної участі у вихованні дитини не приймає. У [PERSON] наразі своя родина, із донькою [PERSON] спілкується дуже нечасто. В силу цього однозначним є висновок, що [PERSON] не зможе приділяти достатньої кількості уваги, якої потребує донька, та не зуміє забезпечити їй належне виховання та нормальний розвиток. Сама [PERSON] реалізувала своє право на самостійний вибір місця проживання, та висловила своє бажання проживати разом з ним. Тому позивач просив суд визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 01 липня 2022 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (а.с. 30). Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надала, але звернулась до суду з заявою про визнання позову в порядку ст. 206 ЦПК України (а.с.36). Ухвалою суду від 31 серпня 2022 року зобов`язано виконавчий комітет Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області як орган опіки та піклування надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору та наявності або відсутності підстав для визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] (а.с.48). Інші заяви по суті справи та клопотання сторони суду не надали. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. В заяві також зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити (а.с. 35). Відповідач [PERSON] в тексті заяви про визнання позову також звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності (а.с. 36-37). Третя особа: Виконавчий комітет Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання свого представника не направив, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності його представника. При цьому Виконавчий комітет Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області як орган опіки та піклування за місцем проживання дитини надав висновок щодо розв`язання спору, визначення місця проживання дитини. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] , з 20 січня 2001 року перебували зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2021 року (а.с. 18). Від шлюбу сторони [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції у Полтавській області (а.с. 17). Після розірвання шлюбу батьки проживають окремо. З осені 2019 року дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком, [PERSON] . Вказана обставина підтверджується долученими до справи доказами: довідкою від 10 травня 2022 року № 02-16/1-156, виданою Малоданилівською селищною радою Харківського району Харківської області, згідно якої [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] та перебуває на його утриманні (а.с. 19); довідкою від 11 березня 2019 року № 02-15/331, виданою Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області, згідно якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та перебуває на його утриманні (а.с. 20); заявою [PERSON] від 19 травня 2022 року, у якій вона повідомила суду, що з осені 2019 року вона справді проживає разом зі своїм батьком [PERSON] . Її мати [PERSON] з ними не проживає, має нову родину. [PERSON] обізнана, що відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 160 Сімейного кодексу України як особа, яка досягла чотирнадцяти років, вона має право на особистий (самостійний) вибір місця проживання. Реалізуючи зазначене право, вона повідомляє суду, що хоче надалі проживати з батьком. Тому просить суд задовольнити позов батька, та визначити її місце проживання разом з ним (а.с.21). Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. [PERSON] народилася [INFO] . Тобто на час розгляду справи вона досягла віку 17 років. При цьому згідно ч. 3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Тобто місце проживання [PERSON] визначається нею самою, а не батьками. При цьому, як встановлено судом, [PERSON] вже визначила своє місце проживання разом з батьком, що підтверджується дослідженими судом доказами. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч. 2 ст. 6 СК України). [PERSON] згідно ч. 2 ст.6 СК України є неповнолітньою, а не малолітньою дитиною. Чинним Сімейним кодексом України не передбачено можливості вирішення спору між батьками щодо місця проживання неповнолітньої дитини, оскільки згідно ч. 3 ст. 160 СК України її місце проживання визначається самою неповнолітньою дитиною. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виконавчий комітет Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області як орган опіки та піклування надав суду письмовий висновок від 22 вересня 2022 року №02-20/890, згідно якого орган опіки та піклування вважає доцільним місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, громадянином [PERSON] , [INFO] . Але оскільки судом встановлено. що [PERSON] вже є неповнолітньою особою, яка скористалася своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 160 СК України, та самостійно визначила своє місце проживання, суд не бере до уваги вказаний висновок органу опіки та піклування. Враховуючи, що право визначати її місце проживання належить самій дитині - [PERSON] , [INFO] , вирішення спору між батьками щодо визначення місця її проживання суперечить ч. 3 ст. 160 СК України та ст. 161 СК України, згідно якої судом вирішується спір між батьками щодо місця проживання малолітньої (тобто у віці до 14 років) дитини, суд не приймає визнання позову відповідачем [PERSON] , про що постановив ухвалу. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення місця проживання неповнолітньої дитини за позовом одного із батьків. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню йому не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed