Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

07.09.2022р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла тітка її матері, [PERSON] . При житті, 10 листопада 1993 року, [PERSON] склала заповіт згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять земельна частка (пай) розміром 4,81 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у власності КСП «Агрофірма Ільта» (ділянка № [NUMBER] площею 0,95 га та № [NUMBER] площею 2,58 га розташовані на території Селичівського Старостинського округу Баришівської селищної ради Броварського району Київської області та ділянка № [NUMBER] площею 0,99 га, розташована на території Волошинівського Старостинського округу Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, що підтверджується довідками виданими виконавчим комітетом Волошинівського та Селичівського Старостинського округу Броварського району Київської області та копією книги реєстрації сертифікатів. Сертифікат про право на земельну частку (пай), виданий на ім`я, [PERSON] на даний час не зберігся. Після смерті тітки, [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, однак прийняла спадщину її мати [PERSON] фактичними діями шляхом прийняття майна в управління протягом червня-липня 1999 року, що підтверджується актом, складеним депутатом Баришівської селищної ради Дзiневським А.А. [INFO] померла її мати, [PERSON] . Відповідно до ст.. 1270 ЦК України, вона в шестимісячний термін звернулася до Баришівської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] . Крім неї до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася її сестра, [PERSON] , На даний час її сестра не претендує на земельну частку (пай) розміром 4,81 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у власності КСП «Агрофірма Ільта» (ділянка № [NUMBER] площею 0,95 га та № [NUMBER] площею 2,58 га, розташовані на території Селичівського Старостинського округу Баришівської селищної ради Броварського району Київської області та ділянка № [NUMBER] площею 0,99 га, розташована на території Волошинівського Старостинського округу Баришівської селищної ради Броварського району Київської області), які фактично їхня мати за життя успадкувала після смерті [PERSON] та не заперечує проти того щоб зазначені ділянки були оформлені на її ім`я. Постановою державного нотаріуса Баришівської державної нотаріальної контори Малиновської Н.В. № 732/02-14 від 06.09.2022р., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, який просила задовільнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 09.09.2022р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 29.09.2022р. 20.09.2022р. на адресу суду надійшла заява представника відповідача - Баришівської селищної ради Київської області - щодо визнання позову та розгляду справи у відсутність представника відповідача. 23.09.2022р. на адресу суду надійшла заява третьої особи - [PERSON] - щодо визнання позову та розгляду справи у її відсутність. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, позов просили задовольнити у повному обсязі Третя особа - [PERSON] - у підготовче судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином; надала на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у її відсутність, позов визнала у повному обсязі. Представник відповідача - Баришівської селищної ради Київської області - у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, з позовним вимогами погодились . Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Волошинською сільською радою Баришівського району Київської області 17.05.1999р. ( а.с. 14). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.08.1990р., [PERSON] 18.08.1990 р. уклав шлюб з [PERSON] , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » ( а.с.17). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 10). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.10.2021р., [PERSON] 02.10.2021 р. уклав шлюб з [PERSON] , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » ( а.с.11). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 13). Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 15.11.2013р., [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 16). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.12.2020р. (а.с. 15). Зі змісту заповіту [PERSON] від 10.11.1993р. вбачається, що «все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] » ( а.с. 19). Згідно акту від 12.10.2020р., складеного депутатом Баришівської селищної ради Дзiневським А. А. та засвідченого свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - « [PERSON] дійсно прийняла спадщину фактичними діями після смерті [PERSON] , померлої [INFO] протягом червня-липня 1999р. шляхом прийняття спадкового майна в управління. Поховання [PERSON] за власні кошти здійснила [PERSON] » ( а.с. 20). В книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) під №71 від 10.07.2000р. зареєстровано сертифікат на ім`я [PERSON] (а.с.21). Згідно довідки, виданої в.о. старости Селичівського старостинського округу Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області № 181 від 06.08.2020р. [PERSON] , за [PERSON] дійсно закріплена земельна частка (пай) рілля ділянка № [NUMBER] площею 0,95 га та № [NUMBER] площею 2,58 га розташовані на території Селичівського старостинського округу Баришівської селищної ради Броварського району Київської області (за межами населеного пункту) ( а.с. 22). Згідно довідки, виданої в.о. старости Волошинівського старостинського округу Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області №458 від 10.08.2020р. [PERSON] , за [PERSON] дійсно закріплена земельна частка (пай) ділянка сіножать №0970 площею 0,99 га розташовані на території Волошинівського старостинського округу Баришівської селищної ради Броварського району Київської області (за межами населеного пункту) (а.с. 23). Зі змісту листа відділу Держгеокадастру Баришівського району Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 97-2125/0/278-20 від 17.11.2020р., вбачається, що «згідно Книги записів реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Волошинівській сільській раді Баришівського району Київської області обліковується сертифікати на право на земельну частку (пай) КСП « Агрофірма Ільта» площею 4,81 га, серії КВ № 0299769 зареєстрований за номером 71 від 03.05.2000 року на гр. [PERSON] . Згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі по Баришівському району Київської області станом на 31.12.2012 року відсутня інформація щодо реєстрації Державних актів на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Волошинівськоi та Селичівської сільських рад Баришівського району Київської області на гр. [PERSON] » (а.с. 24). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 31). Згідно архівної довідки №01-43/240(1) від 04.02.2022р., «книга реєстрації актів про народження громадян у с. Волошинівка Баришівського району Київської області за 1920 р. відсутня , тому надати архівну довідку про народження [PERSON] немає можливості» ( а.с. 33). Постановою державного нотаріуса Баришівської районної державної нотаріальної контори Малиновської Н.В. № 732/02-14 від 06.09.2022р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 34). Виходячи із змісту статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. У ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) міститься положення: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо спадкоємець подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. ст. 534 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) передбачено , що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) передбачено, що прийняте спадкове майно визнається власністю спадкоємця з часом відкриття спадщини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 , « судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Згідно ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини i не припинялися в наслідок його смерті. Так згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог п. 1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, яке полягає у необхідності встановлення фактичної обставини і надання їй правового значення у зв`язку з відсутністю право встановлюваних документів. Відповідно до п.10. Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постановi від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 11 роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам i організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам i організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року. Відповідно до пункту 2.5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки: визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами: одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. "г" ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування, мають особи визначені у заповіті. Відповідно ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно із ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Так згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 30травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Також статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд звертає увагу, що в даних конкретних правовідносинах визнання права власності на майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачами права на майно, не порушує права та законні інтереси інших осіб. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору сплачених позивачем при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Outcome: approved