Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата) за період з 01.05.2015р. по 01.05.2021р. у розмірі 17 266,87 грн. основного боргу, 3 % річних у розмірі 1 353,75 грн., інфляційних витрат у розмірі 3 919,71 грн., а також судовий збір. В обґрунтування позову зазначило, що будинок у [ADDRESS] знаходиться на балансі та обслуговуванні позивача. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] в цьому будинку. Свої обов`язки по оплаті витрат на утримання будинку й прибудинкової території відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість. Оскільки в добровільному порядку відповідач не сплачує заборгованість, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулось до суду за захистом права, яке вважає порушеним, та просить стягнути заборгованість за надані послуги з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.08.2021р. відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Від відповідача надійшов відзив, за яким він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, як таких, що є необгрунтовані та недоведені. Відповідач зазначає, що будинок по [ADDRESS] не є державною або комунальною власністю, позивач не є балансоутримувачем цього будинку, позивач фактично не надає послуги, щодо сплати яких позивається. Як вказує відповідач, між ним та позивачем не укладався договір про надання щодо надання відповідних послуг. Також, на думку відповідача, позивачем безпідставно нараховується зайва плата відповідачеві, яка включена до суми стягнення в позовну заяву, а розрахунок інфляційних витрат неправильний. Також відповідач просить застосувати позовну давність до заявлених вимог. У відповіді на відзив позивач вказує, що відзив є необгрунтованим та таким, що не спростовує доводи позовної заяви, обставини, викладені в ньому, не доведені жодними належними, допустимими та достатніми доказами. Позивач зазначає, що рішенням Київської міської ради від 02.12.2010р. №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» було затверджено переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками 1-10 до цього рішення та визнано такими, що втратили чинність додатки 2-12 рішення Київради від 27.12.2001р. №208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва». Згідно з переліком, наведеним у додатку №1 до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 до об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва віднесено будівлі і споруди, а відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», із змінами і доповненнями, передано до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в тому числі будинок [ADDRESS] . Відповідно до рішення Київської міської ради від 09.09.2010р. №7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» та у зв`язку з припиненням повноважень на підставі рішення Голосіївської районної в місті Києві ради від 19.10.2010 №41/10 «Про передачу майна» Голосіївська районна в місті Києві рада передала майно (будинки і споруди) територіальної громади Голосіївського району міста Києва зі свого балансу на баланс Комунального підприємства «Дирекція з управління обслуговування житлового фонду Голосіївського району», в тому числі будинок [ADDRESS] . На виконання рішення Київської міської ради від 09.10.2014р. №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальних господарств м. Києва» позивач з 01.05.2015р. приступив до виконання власними силами послуг з утримання будинків у споруд та прибудинкових територій будинків, які ввійшли до житлового фонду переданого до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в тому числі будинку [ADDRESS] . Співвласники будинку [ADDRESS] отримують від позивача послуги, є споживачами і знаходяться у фактичних договірних відносинах з комунальним підприємством. Позивач безперервно з 01.05.2015р. надає послуги з утримання будинків в споруд та прибудинкових територій по буд. [ADDRESS] відповідно до норм та стандартів, структури, періодичності та строків виконання, встановлених законодавством, фактів перерви в наданні послуг, їх ненадання або надання не в повному обсязі не встановлено, належним чином оформлені акти-претензії від мешканців будинку не надходили та відповідачем не надані. У запереченні щодо відповіді на відзив відповідач підтримав свою позицію, викладену у відзиві, та просив відмовити в задоволенні позову. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом приходить до наступних висновків. Наявними в матеріалах справи нормативно-правовими та розпорядчими актами Київської міської ради підтверджується, що будинок [ADDRESS] віднесено до комунальної власності територіальної громади м.Києва та переданий до сфери управління Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації. Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 р. №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району», яке було балансоутримувачем вказаного будинку відповідно до попереднього рішення вказаного органу місцевого самоврядування від 09.09.2010 р. №7/4819, перейменовано в Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва». З 01.05.2015 р. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва», як балансоутримувач, приступило до управління і здійснює функції з утримання будинку [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між позивачем та відповідачами не укладався. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідач споживає житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата). З правом споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», кореспондується його обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). У відповідності до ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежно ї якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. Відповідач у встановленому законом порядку не відмовився від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості відповідно до порядку, визначеному ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що б дало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем надано не було. Разом з тим, відповідач не сплачує вказані послуги належним чином, у зв`язку з чим у нього виникла перед позивачем заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача за період з 01.05.2015р. по 01.04.2021р. складає суму основного боргу 17 266,87 грн., та на яку позивачем нараховано 3% річних у розмірі 1 353,75 грн. та інфляційні витрати в розмірі 3 919,71 грн. Контррозрахунку суми заборгованості, інфляційних витрат та 3% річних відповідачем не надано. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Отже, позивач і відповідач є сторонами у зобов`язанні, а згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач порушує вимоги чинного законодавства про оплату житлово-комунальних послуг, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, з огляду на встановлені судом обставини, а також наявні в матеріалах докази, враховуючи норми закону, які регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, з огляду на що є підстави для їх задоволення. Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог. У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Слід вімітити, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц; від 7 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц; від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 ; від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц; від 5 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц ; №522/2201/15-ц та №522/2110/15-ц; від 7 серпня 2019 року у справі №2004/1979/12; від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18 ; від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц. Враховуючи наведену позицію, з огляду на те, що судом встановлено порушення права та інтересу позивача, а також встановлено, що за вимогою про стягнення заборгованості з 01.05.2015р. по 04.08.2018р. включно позивачем пропущено строк позовної давності, а відповідачем заявлено про його застосування, суд відмовляє в задоволенні позову в частині нарахованої заборгованості за вказаний період. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково та підлягає до стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 05.08.2018р. по 01.04.2021р. в сумі 8 666,24 грн., 3% річних у сумі 1 002,53 грн. та інфляційні витрати в розмірі 2 734,61 грн. Судові витрати розподіляються у відповідності до ст. 141 ЦПК України та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 248,50 грн.

Outcome: partial