Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

В провадження Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 31.10.2020 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Вінницьким районним відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що складено відповідний актовий запис за №357. Від шлюбу подружжя має малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя позивача та відповідача не склалось через несумісні характери та різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, що призвело до припинення шлюбних відносин і ведення спільного господарства. На думку позивача, подальше існування шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам, шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе. Враховуючи наведені обставини позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2022 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач відзиву на позов не подала. Матеріали справи містять заяву [PERSON] , в якій вона позов визнала, просила звільнити її від сплати судових витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що 31.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») був укладений шлюб, який зареєстрований Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що 31.10.2020 року складено відповідний актовий запис №357 (а.с.5). Сімейне життя подружжя не склалося, стався розлад сімейних відносин, позивач втратив бажання зберегти сім`ю з відповідачем. Згідно п.10 Постанови пленуму Верховного суду України від21.12.2007року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що примирення між подружжям неможливе, сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб фактично розпався, подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов - задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України з огляду на визнання позову відповідачем суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З приводу клопотання відповідача про звільнення її від сплати судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі; з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Відповідач, клопочучи про звільнення її від сплати судових витрат (судового збору), таке клопотання не мотивувала, доказів скрутного матеріального становища суду не надала, тому суд вважає таке клопотання безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved