Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та утримання дружини. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення від для пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходів), щомісяця, починаючи стягнення від для пред`явлення позову до суду і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Вимоги позову обґрунтовані тим, що з 03 червня 2020 року сторони перебувають в шлюбі, мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя не склалось, з середини квітня 2021 року сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, малолітній син проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Також позивач зазначає, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною по досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим позивач не має можливості працювати. Місце роботи і заробітна плата відповідача позивачу не відомі. Вважає, що оскільки відповідач працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, в нього є можливість надавати матеріальну допомогу, він в змозі сплачувати аліменти і на дружину. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 лютого 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 13-14). Копію вищевказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими документами відповідачем отримано 10 червня 2022 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень також подано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені нею обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику в судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 03 червня 2020 року між сторонами укладено шлюб (а.с.6). Сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 8). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У своїй позовній заяві позивач стверджує, що малолітній син проживає разом з позивачем і перебуває на повному її утримані. Дані обставини не спростовані відповідачем. Реєстрація місця проживання дитини за однією адресою з позивачем підтверджується матеріалами справи (а.с.3, 4). Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з\~ч.\~3\~ст.\~181\~СК України\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1ст.183 СК України). Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька(ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Суд звертає увагу на неналежне виконання відповідачем батьківського обов`язку по утриманню дитини та перекладення всього тягаря батьківського обов`язку по її утриманню на позивача. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182, 183 СК України, суд, враховуючи як матеріальне становище позивача, яка проживає з дитиною та утримує її, так і матеріальне становище відповідача, який матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, є особою працездатного віку, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання дитини повинен бути встановлений у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення з даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дитини з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дитини та її гармонійного розвитку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на дитину підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 11 січня 2022 року. Крім того,\~суд роз`яснює\~сторонам у\~справі,\~що згідно\~ст.\~192\~СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд зазначає наступне. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та в разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає в строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до частин 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, таке право не залежить від матеріального стану дружини та від стану здоров`я дитини. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Зважаючи на те, що відповідач є батьком дитини, яка проживає з позивачем, якій на час розгляду справи судом, не виповнилося трьох років, позивач має право на отримання аліментів від відповідача. Беручи до уваги викладені обставини, визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд враховує, що відповідач має працездатний вік, доказів неспроможності сплачувати аліменти стороною відповідача надано не було, та з урахуванням всіх встановлених обставин справи та наявних доказів, приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. З огляду на викладене, позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку також підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За змістом ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн за вимогою про стягнення аліментів на дитину, та 992,40 грн за вимогою про стягнення аліментів на дружину, від сплати якого при зверненні до суду позивач була звільнена. На підставі викладеного, статтями 79, 84, 181-183, 191 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 76-81, 89, 141, 209, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: approved