Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

Акціонерне товариство «Харківобленерго» (надалі Позивач) звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з [PERSON] (надалі Відповідач) заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 3077,82 грн., судового збору в сумі 2270,00 грн. та суми у розмірі 89,62 грн. за отримання інформаційної довідки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що відповідач зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] . В розумінні Правил роздрібного ринку електричної енергії відповідач по справі є споживачем електричної та згідно вимог законодавства зобов`язана оплачувати за спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов Правил. Згідно з відомостями особового рахунку споживача № [NUMBER] за період з вересня 2018 року по 31.12.2018 року у зв`язку з неоплатою відповідачем вартості спожитої електричної енергії за останньою утворилась заборгованість у розмірі 3077,82 грн. На теперішній час заборгованість відповідачем не сплачена, тому AT «Харківобленерго» вимушене звернутися до суду з вимогами про стягнення вказаної заборгованості в судовому порядку. Ухвалою суду від 01.12.2021 відкрито провадження у цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними матеріалами у справі. Зазначена ухвала суду та копія позовної заяви з додатками були направлені відповідачу. Конверт з ухвалою суду та копією позовної заяви з додатками повернулися до суду з довідкою про причини повернення (адресат відсутній за вказаною адресою). Відповідач не скористався своїм правом подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, про що було роз`яснено судом в ухвалі суду про відкриття провадження у справі. На підставі частини 2 статті 247\~ЦПК\~України у зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відносини, що виникають у процесі надання споживачам комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання електричної енергії регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженим Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (надалі Правила). Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року (надалі Закон №2189-VIII) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону України від 24.06.2004 року № 1875-IV до 01 травня 2019 року (далі Закон № 1875-IV), відповідні відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтею 13 даного Закону № 1875-IV визначено, що електропостачання відноситься до комунальної послуги. Абзацом п`ятим пункту 13 розділу ХVІІ Закону «Про ринок електричної енергії» передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Крім того, відповідно до ч.3 ст.9 Закону №2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. На запит Дзержинського районного суду м. Харкова до відповідного органу щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача по справі отримана відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію міста проживання ГУДМС України в Харківській області, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований за адресою місця проживання: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про нарахування заборгованості за спожиту електричну енергію, наданою позивачем, за адресою: [ADDRESS] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Проте, в довідці відсутні відомості про особу, яка є споживачем послуги та з якою укладено договір, у зв`язку з невиконанням якого виникла заборгованість. Інших відомостей про те, що користувачем комунальної послуги з постачання електричної енергії за даною адресою є саме відповідач, матеріали справи не містять. Також позивач не надав доказів, що відповідач є власником вказаного вище приміщення або з боку відповідача вчинялись будь-які дії, направленні на укладення договору з постачальником електричної енергії (позивачем) у розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електичної енергії. Суд не бере до уваги довідку про нарахування заборгованості відповідачу, оскільки вона не містить: відомостей про споживача; укладений із споживачем договір, який є підставою для надання позивачем послуг; початкових даних щодо показів засобу обліку на начало розрахункового періоду виникнення заборгованості, можливі оплати з боку споживача. Відповідно до підпункту 5.5.5 пункту 5 Правил споживач електричної енергії зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Враховуючи встановлені вище обставини та норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено існування між позивачем, як електропостачальником, та відповідачем, як споживачем послуг, договірних відносин у вказаний в позові період, які регулюються нормами ст. ст. 633, 634, 638, 642 ЦК України та законодавством в сфері надання житлово-комунальних послуг. Тобто, позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстав для стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 3077,82 грн. за період з вересня 2018 року по 31.12.2018 року, тому суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed