Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

07 липня 2017 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 11364599000 від 25 червня 2008 року, який був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСббанк») та [PERSON] , банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у розмірі 91000 доларів США, а позичальник зобов`язувався повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 11364599000 від 25 червня 2008 року перейшло до ТОВ «Кей-Колект». У порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у результаті чого у [PERSON] виникла заборгованість, яка станом на 07 червня 2017 року с складає 105187 доларів 81 цент США, з яких: -84870 доларів 23 центи США - заборгованість по основній сумі кредиту; -20317 доларів 58 центів США - заборгованість за відсотками. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 88989, відповідно до якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Відповідно до звіту про оцінку зазначеної квартири ринкова вартість об`єкта оцінки становить 531607 гривень. 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором свої права вимоги до відповідача за зобов`язаннями по іпотечному договору. Просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11364599000 від 25 червня 2008 року в розмірі 105187 доларів 81 цент США шляхом визнання права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року відкрито провадження в цивільній справі. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2019 року прийнято заяву представника позивача про зміну предмету позову, в якій останній просить суд ухвалити рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11364599000 від 25 червня 2008 року в розмірі 105187 доларів 81 цент США шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи за ціною, що становить 531607 гривень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року вирішено питання про витребування доказів. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги у повному обсязі з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, підтримала викладене у відзиві на позовну заяву (а.с. 139-147). Пояснила суду, що відповідно до п. 5.1. договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Пунктом 5.2. цього договору визначено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Відповідно до п. 5.3. договору іпотеки позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач звернувся з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, який визначений договором іпотеки як позасудовий, а тому, оскільки для реалізації такого способу необхідні лише воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя та договором не передбачено іншого порядку, у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, предмет іпотеки підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також, позивач не має права на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки право користування іпотечним майном має малолітній [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, така категорія справ потребує залучення до участі у справі Орган опіки та піклування. Зазначає, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, який сплив ще у січні 2016 року, оскільки строк користування кредитом був визначений до 23 січня 2013 року. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 11364599000 від 25 червня 2008 року, який був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСббанк») та [PERSON] , банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у розмірі 91000 доларів США, а позичальник зобов`язувався повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту (а.с. 7-14). У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 88989, відповідно до якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (а.с. 17-20). АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке є правонаступником всіх прав і обов`язків АКІБ «УкрСиббанк». 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 11364599000 від 25 червня 2008 року перейшло до ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 66-71). 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» набуло права вимоги за договором іпотеки № 88989 від 25 червня 2008 року (а.с. 62-65). Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому. При зверненні в суд з позовом ТОВ «Кей-Колект» посилалося на те, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 07 червня 2017 року утворилася заборгованість в розмірі 105187 доларів 81 цент США, тому з урахуванням заяви про зміну предмету позову просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи за ціною, що становить 531607 гривень. У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За нормами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 4.1. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. У іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця. Так, у п. 5.2.2. договору іпотеки зазначено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержавтеля у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Відповідно до п. 5.3. договору іпотеки позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вбачається, що сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про застосування процедури продажу предмету іпотеки на користь третьої особи. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. При зверненні до суду з зазначеним позовом позивачем обрано спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи за ціною, що становить 531607 гривень, за рішенням суду. У ст. 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: -передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; -право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 29 травня 2019 року по справі 310/11024/15-ц зроблено наступні висновки. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (ч. 3 ст. 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону. Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст. 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст. 38 Закону). Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст. 38 Закону,можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст. 38 Закону, є неналежним способом захисту. Частина 2 ст. 36 Закону яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. За змістом припису ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили. З договору іпотеки № 88989 від 25 червня 2008 року вбачається, що сторони визначили, що такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки як отримання права продати предмет іпотеки будь-якій особі може бути здійснено лише у позасудовому порядку (п. 5.2.2. іпотечного договору). З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed