Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що сторони від зареєстрованого шлюбу мають дитину, сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Вказує, що відповідач усунувся від виконання батьківських обов`язків та належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у неї дохід є невеликим, а місячні витрати на утримання дитини є досить значними. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ј частки від доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до повноліття дитини. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати у виді витрат на правничу допомогу у сумі 3000 гривень. Позивач в судове засідання, не з`явилась, однак спрямувала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі, справу розглянути у її відсутність. Відповідач у судовому засіданні проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини не заперечував. Проте просив не стягувати з нього витрати на правничу допомогу у сумі 3000 гривень, оскільки вважає, що позивач нічим не підтвердила обґрунтованість суми таких витрат. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 03 червня 2015 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). На даний час неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем (а.с. 7, 11). Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач, як батько неповнолітньої дитини, зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно вимог ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік`установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню, а саме з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі ј частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. При цьому, суд враховує також і ту обставину, що відповідач позовні вимоги визнав та вважав за можливе сплачувати аліменти в розмірі ј частки від свого доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі вищевикладеного,суд вважає,що відповідач, як батько неповнолітньої дитини, зобов`язаний сплачувати на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Також згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн. Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, то суд вважає, що у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити, виходячи з наступного. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати\~на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Саме до такого висновку дійшов Касаційний цивільний суд Верховного суду у своїй постанові від 27 липня 2021 року у справі № 671/1957/20, провадження № 61-9039св21. Так,\~у матеріалах\~справи наявний\~договір \~про представництво\~інтересів та\~надання правової\~допомоги від\~23\~серпня 2022\~року,\~укладений між\~ [PERSON] \~та [PERSON] .\~Згідно п.6 даного договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання на вивчення та представництво його інтересів та надання правової допомоги у цивільних справах з усіма правами сторони, третьої особи, в тому числі подання позовних вимог, скарг, апеляційних та касаційних скарг, представництво інтересів клієнта у всіх судових органах, зміну предмета та підстави позовних вимог, укладення мирової угоди, оскарження рішень судів всіх інстанцій за цивільними справами,які розглядаються за участю клієнта в судах. Підготовка заяв та позовних заяв в суди. Розмір оплати визначено угодою сторін. Адвокат приступає до виконання умов договору після отримання від клієнта обумовленої в п.6 цієї угоди грошової винагороди (п.7 даного договору) (а.с.13). Позивачем до матеріалів справи додана квитанція до прибуткового касового ордеру від 23 серпня 2022 року, посвідчена [PERSON] , відповідно до якої: прийнято від [PERSON] кошти в сумі 3000 гривень (а.с.14). Натомість, вказана квитанція не містить номеру та відсутня підстава, за які послуги адвоката та у якій саме справі позивачем сплачено 3000 грн.\~ Водночас, акти виконаних робіт, акти приймання-передачі наданих послуг у матеріалах справи відсутні, що унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу судом з метою розподілу. При цьому, слід ураховувати, що наведений в договорі про надання правничої допомоги від 23 серпня 2022 року перелік послуг і квитанція до прибуткового касового ордеру не є доказом щодо обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Враховуючи викладене, а також те, що позивачем або її представником не надано акт приймання-передачі виконаних робіт, не подано суду детальний опис робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, вважаю, що представником позивача належним чином не обґрунтовано і не доведено перелік (обсяг) та вартість наданих ним, як адвокатом, послуг та витрат, понесених на виконання\~договору про надання правової допомоги від 23 серпня 2022 року, а тому вважаю, що в частині вимог про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу слід відмовити.

Outcome: approved