Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи позовну заяву тим, що 14.02.1982 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є особою непрацездатного віку, за станом здоров`я не може працювати так, як має другу інвалідність загального захворювання, хворіє на цукровий діабет, розмір пенсії є недостатнім для належного забезпечення його існування, інших джерел доходу він не має, а більша частина його пенсії витрачається на ліки, які необхідні для лікування. Разом з тим, відповідач не надає йому жодної матеріальної допомоги на утримання, хоча є особою працездатного віку, працює та отримує достатньо високу заробітню плату, інших утриманців не має, стягнення по виконавчих документам з нього не проводяться, тому позивач вважає, що син має сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 10000,00 грн., оскільки саме такий розмір є достатнім для його належного забезпечення. В судове засідання позивач не з`явився, проте подав до суду заяву в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Справу просив розглядати у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій зазначив, що з приводу задоволення позову не заперечує. Також просив розглядати справу у його відсутність. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 09.11.1984 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] має другу групу інвалідності загального захворювання (а.с. 6) та отримує пенсію за віком в розмірі 3341,50 грн. (станом на серпень 2022 року) (а.с. 7). Разом з тим, відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі у Головному оперативному управлінні Генерального штабу Збройних Сил України та отримує грошове забезпечення в розмірі 57077,30 грн. (а.с. 8, 9). Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі, лише, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, у випадках, передбачених ч. 1 ст. 204 СК України. За змістом ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Тобто, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності таких умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Тому моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Стаття 202 Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. Натомість право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що позивач є батьком відповідача, позивач є непрацездатним, інвалідом, та має потребу в матеріальній допомозі. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог та визнання позовних вимог відповідачем, суд вважає можливим встановити аліменти у твердій грошовій сумі розміром 10000,00 грн. щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір, слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 992,40 грн. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved