Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 18.03.2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач належним чином договір не виконував, у зв`язку з чим, станом на 19.01.2021 року, має заборгованість у сумі 34988,18 гривень, з яких: 28593,32 гривень заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 28593,32 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 6394,86 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 гривень - нарахована пеня; 0,00 гривень - нараховано комісії. Враховуючи викладене, просив стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту у сумі 34988 гривень 18 копійок та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, але до суду надійшла заява за підписом представника АТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю Кес А.В., в якій він просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, інші клопотання чи заяви з боку АТ КБ «ПриватБанк» відсутні. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач не з`явився, але до суду на електронну пошту (ЕП-2806/22-Вх від 19.10.2022 року) надійшла заява, в якій він просив справу розглядати без його участі, врахувати при розгляді справи інформацію, зазначену відповідачем у відзиві на позовну заяву та відмовити в задоволенні позовних вимог у справі № 691/139/21 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в повному обсязі. Через електронний суд (вхідний номер № 4315/21 від 04.10.2022 року) надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, згідно якого вимоги позивача, викладені в позовній заяві, ним не визнаються повністю, вважає, що вимоги відповідача на відповідають закону та просив суд при ухваленні рішення врахувати те, що в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18.03.2011 року процентна ставка не зазначена, як і не зазначені інші складові кредиту, відсутня сума отриманого кредиту (кредитного ліміту), умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, також не зазначений вид платіжної картки, оформленої на його ім`я. Окрім цього, матеріали справи не містять інформації про зміну виду платіжної картки в подальшому з Універсальна на GOLD. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме даний Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ним був прочитаний та саме з ними він ознайомився та погодився, підписуючи Анкету-заяву. Крім того, у позовній заяві позивач посилається на те, що клієнт дав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням позивача, проте Анкета-заява не містить таких умов (застережень). Однак, він користувався певними коштами, що підтверджується випискою, за період з 18.03.2011 року по 11.10.2020 року він отримав кошти в розмірі 419779,17 гривень, а починаючи з 21.04.2011 року по 22.12.2020 року фактично здійснив погашення отриманих коштів в загальному розмірі 419365,68 гривень, різницю в сумі 413,49 гривень він сплатив 01.10.2021 року. Враховуючи вищевикладене, просив, суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає наступне. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно цієї ж статті та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення усієї суми кредиту. Як вбачається з позовної заяви, відповідно до укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» договору б/н від 18.03.2011 року, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який 18.03.2011 року був встановлений в розмірі 300,00 та в подальшому 09.08.2018 року збільшився до 25000,00, а 01.05.2019 року зменшився до 19706,43, 07.09.2020 року зменшився до 0,00, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) та надано наступні кредитні картки: [NUMBER] від 18.03.2011 строком дії 11/14, [NUMBER] від 20.02.2013 строком дії 09/15, [NUMBER] від 22.10.2014 строком дії 04/18, [NUMBER] від 05.05.2018 строком дії 04/22. Договір був укладений, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У заяві відповідач засвідчив свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua та він зобов`язувався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на сайті ПриватБанку адресою www.privatbank.ua. Крім того, заява містить персональні дані відповідача, контактну інформацію, дату та її підпис, відмітка про надання платіжної картки «Універсальна». До Анкети-заяви банк додав довідку про умови кредитування використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка [PERSON] підписана та копія документу (без назви), в якому зазначені терміни та поняття, права та обов`язки клієнта, права та обов`язки банку, умови кредитування та інше, що, на думку суду, є витягом з Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до наданих банком розрахунків, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 19.01.2021 року, складає суму 34988,18 гривень, з яких: 28593,32 гривень заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 28593,32 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 6394,86 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 гривень - нарахована пеня; 0,00 гривень - нараховано комісії Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦПК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦПК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦПК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦПК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, що передбачено положеннями статті 1055 ЦК України. Згідно ч. 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, яким у даному випадку є АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі для усіх споживачів і доведені до їх відому, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, аналізуючи зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 та 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 635 ЦК України. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, звернувшись з вимогою про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками. У Анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18.03.2011 року процентна ставка не зазначена, заява не містить відомості про кредитний ліміт, проте зазначено вид платіжної картки, яка була оформлена на ім`я відповідача «Універсальна». Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.03.2011 року, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме дані Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками, саме у зазначених розмірах та порядку нарахувань, що додані банком до позовної заяви. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015, провадження № 6-16цс15. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин 18.03.2011 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом 09.02.2021 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, а також відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). До Анкети-заяви банк довідку про умови кредитування використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка [PERSON] підписана, проте в самій Анкеті-заяві зазначено вид платіжної картки, яка була оформлена на ім`я відповідача «Універсальна». Тобто не зрозуміло, якою саме карткою користувався відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Будь-яких інших доказів, окрім долучених позивачем до позовної заяви на підтвердження своїх вимог, останній не надав. Крім того, одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Як зазначалося вище, відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд приходить до висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» дотримало вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, у зв`язку з чим посилання на інші правові висновки Верховного Суду є безпідставні. Проте, матеріалами справи встановлено та й сам відповідач не заперечував, що він користувався кредитним лімітом (карткою) та вчиняв дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором, що свідчить про визнання ним факту отримання кредитних коштів. Укладений між сторонами кредитний договір від 18.03.2011 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак встановлено, що відповідач фактично отримав та використав кошти, тому враховуючи вимоги ч. 2 ст.520 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що висловлена у справі № 342/180/17 від 03.07.2019, кредитор має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З розрахунків заборгованості за договором б/н від 18.03.2011 року укладеного між ПриватБанком та Клієнтом [PERSON] станом на 30.06.2019 року та 19.01.2021 року вбачається, що [PERSON] починаючи з 06.06.2015 року по 12.01.2020 року знімав кошти з даної кредитної картки в сумі 387518,73 гривень, тобто коштами користувався. Разом з тим, як вбачається з розрахунків заборгованості, зокрема, з розрахунку станом на 30.06.2019 року та 19.01.2021 року [PERSON] здійснив погашення фактично отриманих коштів (з 05.06.2015 року по 22.12.2020 року) у сумі 390953,02 гривні. Проте, за наявних у матеріалах справи наданих позивачем доказів, враховуючи найбільший кредитний ліміт 25000,00, який зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , яка ним не підписана, вимога банку до останнього про стягнення заборгованості за тілом кредиту є безпідставною та до задоволення не підлягає. Позивачем, окрім вище перелічених, не надано інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком. За таких обставин, оскільки, позивач не довів правомірності своїх вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, за простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками, тому в задоволенні позову слід відмовити в зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Щодо судових витрат у розмірі 2270 гривень 00 копійок, які позивач просив стягнути з відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України, вони до стягнення не підлягають у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed