Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить стягнути з останнього на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 104\~680, 00 грн. та судові витрати пов`язані із розглядом даної справи. Стислий виклад позиції сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що 04.07.2019 він дав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 4\~000, 00 доларів США. На підтвердження виникнення зобов`язання відповідачем надано розписку, з якої випливає, що останній зобов`язувався повернути кошти в сумі 4 000 доларів США до 04.08.2019. Однак, до теперішнього часу відповідачем не було повернуто борг в повному обсязі. Окрім того, зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 13 046, 80 грн., з яких : 1046, 80 грн.- сплата судового збору та 12 000, 00 грн. - юридичний супровід. Відповідач [PERSON] не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 29.06.2022 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 18.07.2022/а.с.16-17/. 18.07.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 01.08.2022 /а.с.23-24/. 01.08.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 30.08.2022/а.с.33-34/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 30.08.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін на 16.09.2022 /а.с.43/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 16.09.2022 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін на 06.10.2022/а.с.48/. Розгляд справи по суті відбувся 06.10.2022 за відсутності сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі Позивач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, подав заяву в якій розгляд справи просить проводити без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Відповідно до\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.\~ Суд, перевіривши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно розписки від 04.07.2019 [PERSON] дійсно позичив у [PERSON] 4000 (чотири тисячі доларів США), які зобов`язувався повернути до 01.08.2019 про що розписався 04.07.2019/а.с.8/. Відповідно до претензії-попередження в порядку досудового врегулювання від 07.09.2020 скерованої [PERSON] [PERSON] , вбачається, що відповідно розписки написаної власноруч [PERSON] , він позичив у нього, [PERSON] , чотири тисячі доларів США, які зобов`язувався повернути до 01.08.2019. Станом на 07.09.2020 на його неодноразові нагадування грошові кошти не повернув, тому просив в добровільному порядку повернути кошти у строк до 30.09.2020 /а.с.9/. Згідно рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення [PERSON] 15.09.2020 особисто отримав поштове відправлення /а.с.10/. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно з п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Статтею 1047 ЦК України\~визначено,\~що договір\~позики укладається\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: «Відповідно до норм ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Тлумачення ст.ст. 1046 та 1047\~ЦК України\~вказує про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16 досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1\~ст.1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів закріплена в ч.2\~ст.640 ЦК України, згідно якої, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками позичальнику. \~В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] \~ виконав\~\~свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти.\~\~ Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга\~статті 192 ЦК, частина третя\~статті 533 ЦК;\~Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Тлумачення абзацу 1 частини першої статті\~1046, абзацу 1 частини першої статті\~1049 ЦК України\~дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої\~статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої\~статті 1049 ЦК України). У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)\~Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові\~Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц, зробивши висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Зазначене узгоджується з позицією викладено в Постанові Верховного суду від 20.09.2019 справа № 756/10993/15-ц. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне [PERSON] зобов`язувався повернути [PERSON] 4\~000, 00 доларів США до 01.08.2019. [PERSON] умови договору позики не виконав, оскільки отриманні у тимчасове користування кошти не повернув, а термін їх повернення сплив. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у валюті, визначеній договором у розмірі 4 000, 00 доларів США. Щодо розподілу судових витрат. Розподіл судових витрат здійснюється на підставі\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частин 1, 2\~статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно з п.5 ч.7\~ст.265 ЦПК України\~у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Враховуючи наведене, оскільки позивачем у позовні заяві зазначено орієнтовний розрахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу, а тому питання про судові витрати, понесені позивачем, слід вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог у судовому засіданні, визначивши позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат. З врахуванням вищенаведеного, відповідно до положень п. 2 ч. 8 ст.\~141 та п. 5 ч. 7 ст.\~265\~ЦПК України позивачу\~слід надати позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним витрат до 11.10.2022, включно та призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 18.10.2022 о 11:00 год. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України з\~відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1\~046,80 грн.

Outcome: approved