Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 11 липня 2022 року звернулась [PERSON] з позовом до Українського державного університету науки і технологій, третя особа Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна про відшкодування моральної шкоди, в якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 12 січня 2022 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська було ухвалено рішення в цивільній справі за позовом [PERSON] до Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Даним рішенням суду позовні вимоги задоволені частково. Зокрема, визнано незаконним наказ ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна від 25 лютого 2021 року № 22-ос про звільнення [PERSON] з 02 березня 2021 року з посади 0,85 ставки доцента кафедри «Економіки та менеджменту» у зв`язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗПП України. Поновлено позивачку на посаді 0,85 ставки доцента кафедри «Економіки та менеджменту» Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна з 02 березня 2021 року. Стягнуто з Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 березня 2021року по день ухвалення рішення в розмірі 122 169,39 грн. без утриманні з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів та 2 000 гривень в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за 1 місяць допущено до негайного виконання в порядку, передбаченому п. 2,4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. 25 січня 2022 року, після отримання повного тексту судового рішення, [PERSON] звернулась до Українського державного університету науки і технологій з заявою про поновлення на роботі, так як даний вищий навчальний заклад є правонаступником Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна і весь колектив кафедри «Економіки і менеджменту», на якій працювала позивачка, був переведеним до вказаного вище навчального закладу. 27 січня 2022 року на адресу [PERSON] був направлений лист № 45/164-21/3 Українського державного університету науки і технологій, в якому було зазначено, що у цивільній справі відповідачем та зобов`язаною особою був Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, який на момент отримання звернення не припинений, як юридична особа і відомості про дану юридичну особу не виключені з ЄДРПОУ, що унеможливлює виконання рішення суду саме Українським державним університетом науки і технологій і дане звернення про поновлення на роботі буде переадресовано уповноваженому суб`єкту. 28 січня 2022 року, після отримання вказаного вище листа, [PERSON] звернулася до Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна з заявою про необхідність виконання рішення суду в частині негайного поновлення позивачки на роботі. Листом від 02 лютого 2022 року № 45/06-21/3 ДНУЗТ ім. академіка В. Лазаряна повідомив [PERSON] про те, що для виконання рішення суду потрібно отримати в суді виконавчий лист і звернутися до відповідної державної виконавчої служби протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили. Таким чином, позивач вважає, що їй в добровільному порядку фактично відмовлено у виконанні рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 січня 2022 року по справі №201/3206/21 в частині, що була допущена до негайного виконання - зокрема, щодо поновлення на роботі [PERSON] та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за 1 місяць. З урахуванням фактичної відмови виконати вказане рішення суду в добровільному порядку, [PERSON] звернулась до Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про примусове виконання рішення суду в частині, що допущена до негайного виконання. Проте, в примусовому порядку рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 січня 2022 року по справі № 201/3206/21 в частині, що була допущена до негайного виконання, виконаним не було. 08 червня 2022 року Дніпровським апеляційним судом було розглянуто апеляційну скаргу Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 січня 2022 року по справі № 201/3206/21 та прийнято постанову, якою апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. 24 червня 2022 року Українським державним університетом науки і технологій, як правонаступником Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, було виконано рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 січня 2022 року по справі № 201/3206/21. При цьому, за даними ЄДРПОУ, Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна перебуває в процесі припинення, однак дана юридична особа не припинена. Позивач зазначає, що станом на 25 січня 2022 року, дату первинного звернення [PERSON] до Українського державного університету науки і технологій з заявою про поновлення на роботі, так і станом на 24 червня 2022 року існували однакові умови - а саме Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, як юридична особа, припиненим не був. При цьому, на думку позивача, не існувало будь-яких об`єктивних перешкод для виконання Українським державним університетом науки і технологій, як правонаступником Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, рішення суду і поновлення на роботі [PERSON] з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць в період часу з 25 січня 2022 року по 24 червня 2022 року. Позивач зазначає, що за вказаний період часу вона зазнала значних душевних страждань, обумовлених протиправним обмеженням її права на працю та на забезпечення належних умов життя, а також обумовлених зневірою у ефективність правового захисту її порушених прав з урахуванням існування судового рішення, яке не виконувалось навіть в порядку примусового виконання, що в силу приписів ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування їй моральної шкоди (а.с.1-7). 13 вересня 2022 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки в даному випадку позивач не довів незаконність дій відповідача, який спричинив моральну шкоду, причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідача, який це спричинив. Також, позивач не довів свою правову позицію належними та допустимими доказами (а.с.68-72). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 11 липня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. (а.с.62-63). Ухвалою суду від 13 липня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Українського державного університету науки і технологій, третя особа Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна про відшкодування моральної шкоди (а.с.64-65). Позивач надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, заперечувала проти задоволення позовних вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року було визнано незаконним наказ ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна від 01.10.2020р. № 122-ос в частині визначення строку дії трудового договору, укладеного з [PERSON] до 31.12.2020р. Визнано незаконним наказ ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна від 31.12.2020р. № 182-ос в частині продовження строку дії трудового договору, укладеного з [PERSON] до 02.03.2021р. Визнати незаконним наказ ректора Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна від 25.02.2021р № 22-ос про звільнення [PERSON] з 02.03.2021р. з посади 0,85 ставки доцента кафедри «Економіка та менеджмент» у зв`язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді 0,85 ставки доцента кафедри «Економіки та менеджменту» Дніпровського національного університета залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна з 02.03.2021р. Стягнуто з Дніпровського національного університета залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2021р. по день ухвалення рішення в розмірі 122 169, 39 грн. без утриманні з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Дніпровського національного університета залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 2\~000,00 грн. В задоволенні іншої частини позову було відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з Дніпровського національного університета залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на користь [PERSON] судовий збір у сумі 908,00 грн. Стягнути з Дніпровського національного університета залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна на користь держави судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1\~816,00 грн. (а.с.18-46). 25 січня 2022 року [PERSON] звернулась до Українського державного університету науки і технологій з заявою про поновлення на роботі (а.с.53). 27 січня 2022 року на адресу [PERSON] був направлений лист № 45/164-21/3 Українського державного університету науки і технологій, в якому було зазначено, що у цивільній справі відповідачем та зобов`язаною особою був Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, який на момент отримання звернення не припинений, як юридична особа і відомості про дану юридичну особу не виключені з ЄДРПОУ, що унеможливлює виконання рішення суду саме Українським державним університетом науки і технологій і дане звернення про поновлення на роботі буде переадресовано уповноваженому суб`єкту (а.с.56-57). 28 січня 2022 року, після отримання вказаного вище листа, [PERSON] звернулася до Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна з заявою про необхідність виконання рішення суду в частині негайного поновлення позивачки на роботі (а.с.55). Листом від 02 лютого 2022 року № 45/06-21/3 ДНУЗТ ім. академіка В. Лазаряна повідомив [PERSON] про те, що для виконання рішення суду потрібно отримати в суді виконавчий лист і звернутися до відповідної державної виконавчої служби протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили (а.с.59). 04 лютого 2022 року державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпра Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68428646 щодо примусового виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі (а.с.48-49). 04 лютого 2022 року державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпра Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68428781 щодо примусового, виконання рішення суду в частині стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі платежу за один місяць (а.с.51-52). 24 червня 2022 року Українським державним університетом науки і технологій, як правонаступником Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, було виконано рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 січня 2022 року по справі № 201/3206/21. При цьому, за даними ЄДРПОУ, Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна перебуває в процесі припинення, однак дана юридична особа не припинена. Позивач зазначає, що станом на 25 січня 2022 року, дату первинного звернення [PERSON] до Українського державного університету науки і технологій з заявою про поновлення на роботі, так і станом на 24 червня 2022 року існували однакові умови - а саме Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, як юридична особа, припиненим не був. При цьому, на думку позивача, не існувало будь-яких об`єктивних перешкод для виконання Українським державним університетом науки і технологій, як правонаступником Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, рішення суду і поновлення на роботі [PERSON] з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць в період часу з 25 січня 2022 року по 24 червня 2022 року 08 червня 2022 року рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 січня 2022 року по справі № 201/3206/21 в силу приписів ч. 2 ст. 273 ЦПК України набрало законної сили. 24 червня 2022 року т. в. о. ректора Українського державного університету науки і технологій видано наказ № 121-ос, згідно п. 1.2 якого [PERSON] поновлено на посаді 0,85 ставки доцента кафедри економіки та менеджменту на умовах строкового договору з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 березня 2021 року по день ухвалення рішення суду у сумі 122 169,39 грн. без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, а також з виплатою 2 000 гривень в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди (а.с.60). Як зазначає позивач, не існувало будь-яких об`єктивних перешкод для виконання Українським державним університетом науки і технологій, як правонаступником Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна, рішення суду і поновлення на роботі [PERSON] з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць в період часу з 25 січня 2022 року по 24 червня 2022 року. За вказаний період часу позивач зазнала значних душевних страждань, обумовлених протиправним обмеженням її права на працю та на забезпечення належних умов життя, а також обумовлених зневірою у ефективність правового захисту її порушених прав з урахуванням існування судового рішення, яке не виконувалось навіть в порядку примусового виконання, що в силу приписів ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування їй моральної шкоди. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Вирішуючи позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, необхідно зазначити наступне. Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. За правилами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4). Проте, в даному випадку позивачем під час судового розгляду даної справи заподіяння моральної шкоди з боку відповідача належним чином не доведено. Наведені позивачем в позовній заяві обставини не свідчать про наявність причинного зв`язку між душевними стражданнями позивача і бездіяльністю або діями відповідачів, вини останніх в її заподіянні. Доводи позивача, що внаслідок бездіяльності відповідача позивачем отримані душевні страждання, за відсутності певних, належних доказів, не може бути свідченням заподіяння позивачеві моральних страждань, а тому вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі. Окрім того, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до вимог ч.3 ст.12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, а саме у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed