Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади м. Українка Обухівського району Київської області (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Української міської\~ради Київської\~області (далі відповідач-1), [PERSON] (далі відповідач-2, [PERSON] ), в якому просить: усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою м. Українка Обухівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,1 га, кадастровий номер 3223151000:01:006:0002, шляхом визнання недійсним рішення Української міської ради від 12.12.2019 року № 396/0/7-19-66 7скл., яким передано вказану земельну ділянку у приватну власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства; усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою м. Українка Обухівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,1 га, кадастровий номер 3223151000:01:006:0002, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.02.2021 року № 56498395 з одночасним припиненням права приватної власності [PERSON] на вказану земельну ділянку; усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою м. Українка Обухівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,1 га, кадастровий номер 3223151000:01:006:0002, шляхом її витребування (повернення) на користь держави в особі територіальної громади м. Українка Обухівського району Київської області із незаконного володіння [PERSON] ; стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури судовий збір. В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13.03.2018 року у справі № 372/2788/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 01.08.2018 року та постановою Верховного Суду від 19.08.2020 року, частково задоволено позов прокурора Київської області в інтересах держави в особі Української міської ради Обухівського району Київської області до [PERSON] про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння; витребувано на користь держави в особі Української міської ради Обухівського району Київської області з чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована в місті Українка Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223151000:01:006:0002. Відтак, Українській міській раді було відомо про належність цієї земельної ділянки до земель водного фонду, які згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України (далі ЗК України) не можуть передаватись у приватну власність. Проте рішенням Української міської\~ради від\~12.12.2019\~року №\~396/0/7-19-66\~7скл.\~на виконання\~рішення Обухівського районного суду Київської області від 13.03.2018 року у справі № 372/2788/17 зараховано вказану земельну ділянку до комунальної власності територіальної громади міста Українка та передано у приватну власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, яка є власником цієї земельної ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.11.2021 року № 83092695. Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 20. 58, 59-61, 84, 116, 118, 122, 149, 152 ЗК України, ст.ст. 1, 86, 88, 89 Водного кодексу України (далі ВК України), ст.ст. 16, 391 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 61, 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), ст.ст. 26, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.04.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади м. Українка Обухівського району Київської області до Української міської ради Київської області, [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20.07.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади м. Українка Обухівського району Київської області до Української міської ради Київської області, [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, та призначено цивільну справу за вказаним позовом до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву у якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача-1\~у судове\~засідання не\~з`явився;\~про день,\~час,\~місце розгляду\~справи повідомлений\~належним чином;\~відзив на\~позов не\~подав;\~подав до\~суду заяву\~про розгляд\~справи без\~його участі,\~під час\~прийняття рішення\~у справі\~покладається на\~розсуд суду.\~ Відповідач-2 у судове засідання не з`явилась; про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином; про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. Згідно з ч. 8\~ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відзив на позов відповідачі не подали. Відповідно до ч. 2 ст.\~247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13.03.2018 року у справі № 372/2788/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 01.08.2018 року, частково задоволено позов прокурора Київської області в інтересах держави в особі Української міської ради Обухівського району Київської області до [PERSON] про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння; витребувано на користь держави в особі Української міської ради Обухівського району Київської області з чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована в місті Українка Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223151000:01:006:0002. Постановою Верховного Суду від 19.08.2020 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 13.03.2018 року та постанову апеляційного суду Київської області від 01.08.2018 року змінено у мотивувальній частині, виклавши їх у редакції цієї постанови. Рішенням Української міської\~ради від\~12.12.2019\~року №\~396/0/7-19-66-7\~скл.\~на виконання\~рішення Обухівського районного суду Київської області від 13.03.2018 року у справі № 372/2788/17 визнано земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 3223151000:01:006:0002, цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] , такою, що витребувана на користь держави в особі Української міської ради. Земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:01:006:0002 передано до комунальної власності територіальної громади м. Українка та села Плюти. Ухвалено здійснити державну реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м. Українка та села Плюти в особі Української міської ради. Передано гр. [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:01:006:0002 площею 0,1 га, цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відомостями з Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно (копія\~інформаційної довідки\~від 05.11.2021\~року №\~83092695)\~ [PERSON] \~є власником\~земельної ділянки, кадастровий\~номер 3223151000:01:006:0002,\~площею 0,1\~га,\~цільове призначення\~для ведення\~особистого селянського\~господарства, на підставі рішення Української міської ради від 12.12.2019 року № 396/0/7-19-66-7, рішення про державну реєстрацію № 56498395 від 08.02.2021 року. За загальним правилом ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі рекреаційного призначення, землі водного фонду (ст. 19 ЗК України). До земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок і навколо водойм (ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України; тут і далі - у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин). До земель комунальної власності, які не можна передавати у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених ЗК України (п. «ґ» ч. 4 ст. 83 цього Кодексу). Ч. 2 ст. 59 ЗК України обмежує можливість передання земель водного фонду у приватну власність випадком безоплатного передання громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів). Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (ст.ст. 61, 62 ЗК України, ст.ст. 89, 90 ВК України). Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. У п.п. 142, 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц міститься висновок, що «закон обмежив безоплатне передання у приватну власність земельних ділянок водного фонду випадком такого передання замкнених природних водойм загальною площею до 3 га (частина друга статті 59 ЗК України), а надання громадянам у користування земельних ділянок у межах прибережних захисних смуг - переліком цілей, не пов`язаних із житловим будівництвом (частина четверта статті 59, пункт «г» частини другої статті 61, частина третя статті 62 ЗК України, частина третя статті 85, пункт 4 частини другої статті 89, частина перша статті 90 ВК України), і встановив обмежений режим діяльності на відповідних ділянках (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил). Землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Тому зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням, зокрема, статті 59, підпункту «ґ» частини третьої статті 83, підпункту «г» частини третьої, підпункту «д» частини четвертої статті 84, частини третьої статті 93 ЗК України, статті 85, частини п`ятої статті 88 ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України). Залежно від обставин справи вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку суд може кваліфікувати як негаторний позов. Такий позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.». Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у ст. 59 цього Кодексу (до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.05.2018 року у справі № 469/1203/15-ц та постанові від 28.11.2018 року у справі № 504/2864/13-ц). Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі № 504/2864/13-ц, а також в постанові від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 року у справі № 372/2788/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі № 469/1044/17 також містяться висновки про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням\~ЗК України\~та\~ВК України\~треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу\~зобов`язати повернути земельну ділянку\~слід розглядати як негаторний позов,\~який\~можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку. Отже, з урахуванням вищевказаних правових висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, у даній справі до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 391 ЦК України, згідно з якою власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Обухівського\~районного суду\~Київської області\~від 13.03.2018\~року у\~справі №\~372/2788/17,\~залишеним без\~змін постановою\~Апеляційного суду\~Київської області\~від 01.08.2018\~року,\~ зміненими у мотивувальній частині в редакції цієї постанови Верховного Суду від 19.08.2020 року, встановлено, що судовими рішеннями у справі № 1018/2717/2012 встановлено обставини, що не підлягають доказуванню у даному спорі про те, що із земель водного фонду всупереч вимогам ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 20, 58, 84, 59, 60, 61, 116, 118, 122, 149 ЗК України, ст. ст. 1, 86, 88, 89 ВК України рішенням Української міської ради Обухівського району від 10.06.2010 року незаконно передано у власність [PERSON] та іншим громадянам для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки загальною площею 3,2 га в [ADDRESS] , у тому числі земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером 3223151000:01:006:0002, яка є предметом спору у даній справі № 372/4847/21. Зокрема судом було встановлено, що спірні земельні ділянки, у тому числі земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером 3223151000:01:006:0002, розташовані в м. Українка Обухівського району Київської області, належать до категорії земель водного фонду із обмеженим режимом використання, які перебувають під особливою охороною держави, передача яких у приватну власність заборонена законом, а тому оспорювані рішення Української міської ради Київської області щодо передачі ділянок у власність фізичних осіб та видача їм державних актів суперечить вимогам закону. За результатами проведення винесення в натурі вказаних земельних ділянок землевпорядною організацією ПП «Земля-2009» встановлено, що зазначені вище земельні ділянки знаходяться на відстані від 7,21 м до урізу води та розташовані на землях водного фонду загальною площею 0,7560 га. Згідно з інформацією Управління водного господарства у м. Києві та Київській області від 11.05.2011 за № 531 межі вказаних вище земельних ділянок знаходяться на відстані від 30 до 0 метрів від берегової лінії, а місцями заходять у воду. З урахуванням зазначених обставин, встановлених судом, які не підлягають доказуванню в силу ст. 82 ЦПК України, а також вищевказаних норм матеріального права та правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення спірної земельної ділянки, яка відноситься до земель водного фонду, у власність територіальної громади. Відповідно до\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. За змістом ч. 5\~ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною 5\~ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Відповідно до\~ст. 172 ЦК\~України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом. Відтак, територіальна громада як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Так, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25.01.2017 року у справі № 916/2131/15. Відповідно до п. 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19.09.2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає у тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права. Відповідно до п. 3\~ст. 131-1 Конституції України\~прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до абз. 1 ч. 3\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 (пункт 76)). Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті (абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»). А відповідно до абз. 1, 2 ч. 4\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, §\~35). Зазначені висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі № 469/1044/17. Прокурор, звертаючись з позовом, зазначив про те, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування та суб`єктом права комунальної власності є територіальна громада. З огляду на те, що порушення інтересів територіальної громади відбулося внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування, який є одним зі співвідповідачів, незаконних рішень, прокурор звернувся до суду як самостійний позивач в інтересах держави, що виражаються в інтересах частини Українського народу - членів територіальної громади, яка є власником земельної ділянки. Прокурор наголошував на особливому режимі прибережних захисних смуг, їх значенні у формуванні водно-екологічного правопорядку та забезпеченні екологічної безпеки населення України; указав на необхідність захисту як інтересів територіальної громади, позбавленої права власності на земельну ділянку, так і публічного, суспільного інтересу як інтересу державного. Конституція України\~та\~Закон України «Про прокуратуру»\~надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави. Більше того, у збереженні прибережних захисних смуг виражаються загальнодержавні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша\~статті 50 Конституції України). Прокурор оскаржив рішення Української міської ради Київської області, саме тому визначивши останню відповідачем. Він мав підстави звернутися до суду як позивач, вважаючи, що відсутній орган, який може захистити інтереси держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 40)). З огляду на зазначене, суд вважає, що керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області з додержанням вимог закону та за наявності законної підстави звернувся до суду як самостійний позивач в інтересах держави в особі територіальної громади м. Українка Обухівського району Київської області, що виражаються в інтересах частини Українського народу - членів територіальної громади, яка є власником спірної земельної ділянки. Суд,\~\~оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість позову. Згідно зі ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 459 грн. 75 коп. за подання позову до суду, що підтверджується платіжним дорученням від 19.11.2021 року № 3112. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 7 459 грн. 75 коп. у відшкодування судових витрат.

Outcome: approved