Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

08.07.2022 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом\~ мотивуючи тим, що з 28 липня 2000 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та рішенням суду від 01.06.2022 шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу 11.06.2020 було придбано автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску,\~ д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я відповідача, та являється спільною сумісною власністю. Відповідно до законодавства він має право на 1/2 частину спільного майна подружжя, однак у добровільному порядку вирішити питання щодо поділу майна виявилося неможливим, тому просив у судовому порядку визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску,\~ д.н.з. [NUMBER] , легковий седан. 12.07.2022 судом постановлено ухвалу, про забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] , легковий седан, який зареєстрований 11.06.2020 в територіальному сервісному центрі №3242 на ім`я [PERSON] . 22.07.2022 судом постановлено ухвалу, про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 19.09.2022 відповідач - [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила\~ стягнути з [PERSON] на її користь вартість 1/2 частини спільного автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO», 2008 року випуску, тип кузова універсал-загальний, номер кузова, номер двигуна: [NUMBER] , об`ємом 2477 куб. см., в сумі 200 000 грн. та вартість 1/2 частини причепа Лідер 810082, сірого кольору, 2017 року випуску, тип: ПР-Бортовий-Загальний, номер кузова [NUMBER] в сумі 10 000 грн., всього 210 000 грн., а також понесені судові витрати. 04.10.2022 судом постановлено ухвалу, про повернення зустрічного позову заявнику. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску,\~ номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , легковий седан В. Представник позивача, адвокат Коваль Олександр Петрович, у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити вимоги в повному обсязі, а судові витрати залишити за позивачем. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, заяви з процесуальних питань до суду не подала. Представник відповідача, адвокат Бойко Ірина Юріївна, в судовому засіданні не заперечувала проти позову та зазначила, що вказаний автомобіль дійсно було придбано сторонами в період шлюбу, крім даного транспортного засобу сторони придбали й інше майно, в тому числі автомобіль MITSUBISHI PAJERO», 2008 року випуску, та причіп Лідер 810082, сірого кольору, 2017 року випуску, які позивач продав без згоди відповідача, тому остання претендує на відшкодування вартості 1/2 частини даного майна. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована адресою: [ADDRESS] , а проживає за адресою: [ADDRESS] , з 28 липня 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбу та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2022 року, у справі № 357/15602/21, шлюб між ними було розірвано. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , 11 червня 2020 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на транспортний засіб марки «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску,\~ номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , легковий седан В. Вказані обставини підтверджено матеріалами справи (а.с. 6-12,70) та визнають сторонами. Позивач вказує в позовній заяві, що вартість 1/2 частини автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску,\~ номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , легковий седан В становить 231113,71 грн., однак, до суду не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження даних обставин. При вирішені спору суд виходить з наступного. Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові ВС від 31.01.2019 у справі №686/23104/17. Відповідно до ч.1 ч. 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Встановлено, що відповідач не оспорює презумпцію спільності права власності на транспортний засіб марки «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску,\~ номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , легковий седан В та не заперечує право позивача на 1/2 частину вказаного автомобіля. Таким чином, транспортний засіб марки «TOYOTA CAMRY», 2017 року випуску,\~ номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , легковий седан В є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , тому підлягає поділу. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, виходячи із рівності часток подружжя у спільному майні, діючи в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив при подачі позову судовий збір в розмірі 2311,10 грн. (а.с.1) і при подачі заяви про забезпечення позову судовий збір в розмірі 496,20 грн. (а.с.14) та заявив клопотання про залишення даних витрат за ним без відповідного відшкодування.

Outcome: approved