Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 26 615,00 грн, пені за несвоєчасне повернення суми позики із розрахунку 5 % за кожний прострочений день у розмірі 79\~845,00 грн та моральної шкоди в розмірі 10\~000,00 гривень. Позовна заява мотивована тим, що 02 серпня 2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно з умовами якого, [PERSON] надав [PERSON] позику готівкою в сумі 26\~615,00 гривень, на підтвердження чого було складено письмову розписку, в якій останній зазначив, що зобов`язується повернути отримані кошти до 30 листопада 2020 року. Позивач передав зазначені грошові кошти відповідачу, однак, станом на день звернення до суду, відповідач грошові кошти йому не повернув. Умовами договору визначене право позивача вимагати від позичальника [PERSON] сплати пені в розмірі 5% за кожний день прострочення повернення боргу від загальної суми позики, а тому сума пені, яку необхідно стягнути з відповідача становить 79\~845,00 гривень. Окрім цього, позивач зауважує, що невиконанням договору йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10 000,00 грн, яку також просить стягнути з відповідача. У судове засідання позивач не з`явився, однак, подав заяву про розгляд справи без його участі. При цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, відзив у визначений судом строк не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 280\~ЦПК ЦПК України, суд розглянув справу заочно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 26 615,00 гривень, яку зобов`язувався повернути в строк до 30 листопада 2020 року, що підтверджується копією розписки від 02 серпня 2020 року. У даній розписці також зазначено, що в разі прострочення строків погашення позики, [PERSON] зобов`язується виплатити пеню в розмірі 5% за кожний день прострочення від загальної суми позики. Свої зобов`язання за розпискою відповідач у встановлений строк не виконав, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду. Згідно з ст.\~526\~Цивільного\~кодексу\~України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1046\~Цивільного кодексу\~України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст.\~1047\~Цивільного\~кодексу\~України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1 ст.\~1049\~Цивільного кодексу\~України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 1050\~ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з дослідженою у судовому засіданні копією розписки від 02.08.2020, [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] позичені ним кошти в розмірі 26\~615,00 гривень до 30 листопада 2020 року, уклавши таким чином договір позики, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу грошові кошти у визначеному в розписці розмірі, а відповідач зобов`язувався повернути їх у погоджений між ними строк. Відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, в обумовлений сторонами строк отриману позику в розмірі 26 615,00 грн не повернув, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 26 615,00 гривень. Окрім цього, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 79\~845,00 грн, оскільки в розписці сторони узгодили даний вид неустойки, який розраховується як 5% від загальної суми позики за кожен день прострочення. З даного приводу суд дійшов до наступного висновку. Згідно з\~ст.\~549\~ЦК України,\~неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Сторони узгодили розмір неустойки (пені) в розмірі 5% від загальної суми позики за кожний день прострочення. Як вбачається з розрахунку позивача, 5 % від суми боргу складає 1330,75 гривень за 1 день прострочення оплати суми боргу. При цьому, даний розрахунок здійснений позивачем, за період прострочення виконання, а саме з 01 грудня 2020 року по 31 січня 2021 року (60 днів). Разом з цим, позовна заява підписана 30 листопада 2020 року та отримана судом 21 грудня 2020 року, тобто позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості, зокрема такої, яка виникне в майбутньому, вже після звернення з позовом до суду. Однак, згідно з ст. 15 ЦК України, особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Станом на день звернення позивача до суду, його права не були порушені в частині прострочення виконання зобов`язання за період після 21 грудня 2020 року. Отже, період прострочення виконання зобов`язання, станом на дату отримання судом позовної заяви становить 21 день. Відповідно, і розмір пені, який підлягає до стягнення з відповідача становить 27\~945,75 гривень. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд прийшов до висновку, що така задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода\~полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 1050 ЦК України визначені наслідки порушення договору позичальником. Однак, зазначена стаття, так само як і договір позики, не передбачають такі наслідки порушення позичальником зобов`язання як відшкодування моральної шкоди. Загідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2019 року в справі\~№ 640/5098/14-ц\~(провадження № 61-18978св18) зроблено висновок, що «наслідки порушення позичальником зобов`язання встановлені статтею 1050 ЦК України, якою не передбачено відшкодування моральної шкоди. Укладений між сторонами у справі договір позики не містить такого виду цивільної відповідальності». За таких обставин, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягає. Таким чином, позовна заява підлягає задоволенню частково, а з відповідача на користь позивача належить стягнути загальну суму в розмірі 55\~560,75 гривень. Приймаючи до уваги висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір, сплачений останнім при поданні позовної заяви, в розмірі 545,61 гривень. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн, слід зазначити, що позивач, всупереч ст. 137 ЦПК України, не надав суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial