Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

І. Суть спору: Представник позивачки [PERSON] - адвокат Штендер М.В. (Ордер серії ВС №1152070) звернувся до суду із зазначеним позовом покликаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 1,15283 га, кадастровий номер 422448000:07:000:0070, що розташована на території Липниківської сільської ради (правонаступником якої є Мостиська міська рада), яка належала померлій на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №020525 від 18.11.2003 року та земельна ділянка площею 0,51269 га, кадастровий номер 4622448000:07:000:0096, що розташована на території Липниківської сільської ради (правонаступником якої є Мостиська міська рада), яка належала померлій на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №041914 від 18.11.2003 року. Зазначає, що за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] був її чоловік - [PERSON] , який спадщину після смерті спадкодавця прийняв та на частину спадкового майна отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.04.2012 року. Інших спадкоємців, які б претендували чи могли претендувати на спадкове майно, крім [PERSON] , не було. Наголошує, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: земельні ділянки площею 1,15283 га, кадастровий номер 422448000:07:000:0070 та площею 0,51269 га, кадастровий номер 4622448000:07:000:0096, що розташовані на території Липниківської сільської ради (правонаступником якої є Мостиська міська рада), які він, в свою чергу, успадкував після смерті дружини [PERSON] . Зазначає, що за життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт від 06.04.2012 року, згідно з яким все своє майно заповів доньці [PERSON] (позивачці у справі), яка спадщину після його смерті прийняла, так як проживала разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців, які б претендували чи могли претендувати на спадкове майно, крім позивачки, не має. Наголошує, що через відсутність правовстановлюючих документів на зазначені земельні ділянки та неможливість отримання їх дублікатів, позивачка не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у зв`язку із чим змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за позивачкою право власності на земельні ділянки площею 1,15283 га, кадастровий номер 4622448000:07:000:0070 та площею 0,51269 га, кадастровий номер 4622448000:07:000:0096, що розташовані на території Липниківської сільської ради (правонаступником якої є Мостиська міська рада) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . ІІ. Позиція учасників справи: В підготовче засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте представник позивачки подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у його та [PERSON] відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа - Приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубара О.С. у підготовче засідання не з`явилася, про причини нявки суд не повідомила, а також не надіслала клопотання про відкладення розгляду справи. ІІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді від 16.08.2022року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи: [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2010 року). До складу даної спадщини входять земельні ділянки площею 1,15283 га, кадастровий номер 4622448000:07:000:0070 та площею 0,51269 га, кадастровий номер 4622448000:07:000:0096, що розташовані на території Липниківської сільської ради (правонаступником якої є Мостиська міська рада), що належали спадкодавцю [PERSON] на підставі Державних Актів на право власності на земельну ділянку серій ЛВ №020525 та ЛВ №041914 від 18.11.2003 року. Місцем відкриття спадщини є с.Стрілецьке Яворівського (колишнього Мостиського) району Львівської області. Оскільки власник нерухомого майна [PERSON] , померла, то згідно ч.4 ст. 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилась в момент смерті. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] , заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом був чоловік померлої - [PERSON] , який спадщину після її смерті прийняв та на частину спадкового майна отримав у нотаріуса Свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.04.2012 року. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, крім [PERSON] , не було. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 05.08.2015 року). До складу даної спадщини входять земельні ділянки площею 1,15283 га, кадастровий номер 4622448000:07:000:0070 та площею 0,51269 га, кадастровий номер 4622448000:07:000:0096, що розташовані на території Липниківської сільської ради (правонаступником якої є Мостиська міська рада), які він, в свою чергу, успадкував після смерті дружини [PERSON] . Місцем відкриття спадщини спадкодавця [PERSON] є с.Стрілецьке Яворівського (колишнього Мостиського) району Львівської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №817 від 02.08.2021 року. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт від 06.04.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Кубарою О.С., згідно з яким все своє майно заповів доньці [PERSON] (Позивачці у справі), яка спадщину після його смерті у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом з спадкодавцем, що підтверджується матеріалами справи, зокрема довідкою виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №817 від 02.08.2021 року. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що свідчить про те, що інших спадкоємців після його смерті, які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, крім позивачки [PERSON] , не має. Відповідач позовні вимоги визнав, однак, позивачка не має можливості реалізувати свої права на спадок та отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно - земельні ділянки, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки, тому звернулася до суду із зазначеним позовом про визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтва про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.2012 року; копією заповіту [PERSON] від 06.04.2012 року; копією довідки Мостиської міської ради №817 від 02.08.2021 року; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ; іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство: В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення статей 81 та 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012№ 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. ЦПК України встановлено, що: відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду: З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що право власності на спірні земельні ділянки перейшло в порядку спадкування за заповітом до позивачки. Однак, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачкою у порядку спадкування. Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що є правові підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачкою [PERSON] права власності на земельні ділянки. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. VII. Судові витрати: Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за нею.

Outcome: approved