Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 15 вересня 2022 року надійшла позовна заява керівника Самбірської прокуратури Львівської області в інтересах держави, в особі Самбірської міської ради Львівської області, до [PERSON] , третя особа: комунальне некомерційне підприємство Самбірська міська рада «Самбірська центральна лікарня» Львівської області, про стягнення коштів за лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 15219 грн. 90 коп. Позовні вимоги прокурор обґрунтовує тими обставинами, що вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 березня 2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до ст..75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням на один рік. Як встановлено судом, [PERSON] 23 листопада 2020 року біля 20:30 год., керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер [NUMBER] , здійснюючи перевезення пасажира [PERSON] , та рухаючись ним на прямій ділянці дороги в с. Бісковичі по вул. Шкільній, Самбірського району Львівської області у напрямку до м. Самбір, порушив вимоги Розділу 1 п. 1.2 (в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів), п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), п. 1.10 (дорожні умови-сукупність факторів, що характеризують видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частин, а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів та узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан; дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху, які повинен урахувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом; узбіччя - виділений конструктивною або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами), Розділу 2 п.2.3. б) (бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), 2.3 д) (не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), Розділу 10 п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напряму руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) та Розділу 13 п. 13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, що виразились в тому, що він керуючи транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, без причин технічного характеру втратив керованість над керованим ним транспортним засобом, в результаті чого допустив його виїзд за межі проїзної частини дороги на узбіччя, з права по напрямку руху до м. Самбір Львівської області, де відбулось зіткнення транспортного засобу з ґрунтовим насипом та зрізаним деревом. Внаслідок порушення [PERSON] правил безпеки дорожнього руху, пасажир [PERSON] отримав згідно висновку судово-медичної експертизи, травматичний розрив селезінки, переломи 8, 9 ребер зліва, множинні забійні рани лобно-вискової ділянки голови зліва, ран лівої вушної раковини, забій лівого кульшового і колінного суглобів, які утворились незадовго до поступлення на лікування від дії твердих тупих предметів, можливо до виступаючих частин в салоні автомобіля і відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення. Таким чином, [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] перебував на лікуванні в хірургічному відділенні комунального некомерційного підприємства Самбірської міської ради «Самбірська центральна лікарня» з 23.11.2020 по 07.12.2020, на його лікування затрачено бюджетних коштів 15219,90 грн. Відповідно до ст. 1206 ЦК України, відповідач, як особа, яка вчинила злочин, зобов`язаний відшкодувати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Оскільки згаданий заклад охорони здоров`я належить до комунальної власності Самбірської міської ради, яка не зверталася з позовом про відшкодування відповідачем понесених витрат на лікування потерпілого, відповідачем добровільно не відшкодовано таких витрат, тому, в порядку ст. 56 ЦПК України, прокурор звернувся з даним позовом про відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Прокурор вважає, що такий випадок звернення належить до виключних випадків, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, оскільки це стосується порушення або загрози порушення інтересів держави, при цьому, ключовим є поняття «інтерес держави». Зазначає, що Самбірська міська рада є отримувачем коштів, що відшкодовуються лікувальному закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, тобто саме тим органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а тому він обґрунтовано звернувся з позовом до суду саме в інтересах міської ради, оскільки порушені безпосередньо інтереси територіальної громади міста Самбора. Невжиття лікувальним закладом та міською радою заходів, у тому числі представницького характеру, щодо відшкодування вказаних витрат свідчать про існування факту порушення інтересів держави (а.с. 1-11). Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.42). Представники Самбірської окружної прокуратури Львівської області, Самбірської міської ради, комунального некомерційного підприємства Самбірської міської ради «Самбірська центральна лікарня», у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягали. При цьому представник Самбірської прокуратури Львівської області Коваленко Т.М. не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 45-48). Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом отримання судової повістки (а.с.49) у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі та відзиву на позовну заяву суду не надав. За зазначених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що неявка відповідача [PERSON] не перешкоджає розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 20 жовтня 2022 року прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 березня 2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням на один рік. Як встановлено судом, [PERSON] 23 листопада 2020 року біля 20:30 год., керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер [NUMBER] , здійснюючи перевезення пасажира [PERSON] , та рухаючись ним на прямій ділянці дороги в с. Бісковичі по вул.Шкільній, Самбірського району Львівської області у напрямку до м. Самбір, порушив вимоги Розділу 1 п. 1.2 (в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів), п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), п. 1.10 (дорожні умови-сукупність факторів, що характеризують видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частин, а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів та узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан; дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху, які повинен урахувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом; узбіччя - виділений конструктивною або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами), Розділу 2 п.2.3. б) (бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), 2.3 д) (не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), Розділу 10 п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напряму руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) та Розділу 13 п. 13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, що виразились в тому, що він керуючи транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, без причин технічного характеру втратив керованість над керованим ним транспортним засобом, в результаті чого допустив його виїзд за межі проїзної частини дороги на узбіччя, з права по напрямку руху до м. Самбір Львівської області, де відбулось зіткнення транспортного засобу з ґрунтовим насипом та зрізаним деревом. Внаслідок порушення [PERSON] правил безпеки дорожнього руху, пасажир [PERSON] отримав згідно висновку судово-медичної експертизи, травматичний розрив селезінки, переломи 8, 9 ребер зліва, множинні забійні рани лобно-вискової ділянки голови зліва, ран лівої вушної раковини, забій лівого кульшового і колінного суглобів, які утворились незадовго до поступлення на лікування від дії твердих тупих предметів, можливо до виступаючих частин в салоні автомобіля і відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення (а.с.13-16). Даний вирок набрав законної сили. Зазначені тілесні ушкодження підтверджуються висновком експерта Самбірського відділення СМЕ Лаптухи Б.І. №194/20 від 11.12.2020 при проведенні судово-медичної експертизи (а.с.22-25). Частиною 8 статті 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи судом встановлено, що потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні комунального некомерційного підприємства Самбірської міської ради «Самбірська центральна лікарня» з 23.11.2020 по 07.12.2020, з діагнозом: «Травма селезінки, множинні переломи ребер» (а.с.18). Вартість одного ліжко-дня у хірургічному відділенні в 2020 році становила 1014,60 грн., отже на його лікування затрачено бюджетних коштів 15219,90 грн., що підтверджується довідкою, виданою КНП Самбірської міської ради «Самбірська центральна лікарня» № 553/16 від 29.07.2022 (а.с.18). Відповідно до ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 07 липня 1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року. Згідно п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання (із змінами) сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно п. 3 зазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (п. 4 Порядку). У рішенні Європейського суду з прав людини «Хаммерн (Hammern) проти Норвегії» (скарга №30287/96) від 11 лютого 2003 року зазначено, що тягар фінансових збитків, завданих порушенням і розглядом кримінальної справи, що закрита чи закінчилась виправданням обвинуваченого, несе обвинувачений, якщо він не зможе довести, що вірогідна відсутність факту вчинення ним постановленого йому у вину діяння. Факт заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] встановлено вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 березня 2021 року, який набрав законної сили, проте питання про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення не вирішувалося. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно Статуту комунального некомерційного підприємства Самбірської міської ради «Самбірська центральна лікарня» (далі - Лікарня) заснована на базі відокремленого нерухомого та рухомого майна, власником якого є Самбірська міська рада. Виконавчий комітет Самбірської міської ради є органом управління Лікарнею (а.с.27). Отже, засновником, власником та органом управління майном Лікарні є Самбірська міська рада Львівської області. Лікарня є підпорядкованою, підзвітною та підконтрольною засновнику. Відповідно до п. 5.3 Статуту джерелами формування майна та коштів Лікарні є комунальне майно, передане засновником; кошти місцевого бюджету та кошти, залучені з інших бюджетів; власні надходження (а.с.29). Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад, належать видатки на охорону здоров`я, в тому числі, на амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу. Статтею 103-4 Бюджетного кодексу України визначено, що фінансування закладів охорони здоров`я місцевих бюджетів здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету. Згідно зі статтею 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством. Кошти державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигновані на охорону здоров`я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм щодо охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань. Ненадходження коштів до відповідного бюджету призводить до порушень діяльності лікувального закладу щодо безоплатного надання медичних послуг населенню та порушує інтереси держави. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Відповідно до ст. 18-1 ЗУ "Про місцеве самоврядування", орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з положеннями частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». У рішенні Конституційного Суду України про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, зазначив, що поняття «інтереси держави» є оціночним поняттям, тому прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини). Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У даному випадку прокурор, звертаючись до суду з позовом відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 56 ЦПК України, обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Як зазначив прокурор, спірні правовідносини пов`язані зі сферою формування та виконання місцевого бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити відповідні кошти. У цих правовідносинах інтереси держави та позивача, який представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, повністю збігаються. Крім того, прокурор, обґрунтовуючи підстави для представництва в суді інтересів держави, зазначив, що впродовж тривалого часу ні комунальним закладом охорони здоров`я, ні органом місцевого самоврядування з моменту завершення лікування потерпілого не вживались заходи щодо стягнення в установленому порядку вказаних витрат, порушуються інтереси держави внаслідок ненадходження таких коштів до міського бюджету, що є підставою для представництва прокурором цих інтересів у суді. Згідно відповіді Самбірської міської ради від 03.08.2022 за №2/31-9/536-777/5 заходи щодо стягнення в судовому порядку витрат, понесених на лікування потерпілого від злочину [PERSON] міською радою не вживалися. Кошти на рахунки міської ради не надходили (а.с.20). У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (Постанова від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Таким чином, суд вважає, що у даній справі прокурор обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Самбірської міської міської ради Львівської області, яка самоусунулася від виконання покладених на неї обов`язків щодо повернення до місцевого бюджету коштів, витрачених на лікування потерпілого від злочину. Встановивши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши такі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 2393 грн. (п. 1.ч.1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»).

Outcome: approved