Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначив, що батьками його довірителя були [PERSON] та [PERSON] . Дідом і бабою Позивача по лінії матері були [PERSON] та [PERSON] . У них було троє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (мати Позивача). Під час пологів і народження доньки Гафії (матері Позивача) баба Позивача [PERSON] , померла. [INFO] дід Позивача [PERSON] , одружився вдруге на [PERSON] , [INFO] , яка виховала матір Позивача як рідну доньку. Спільних дітей у подружжя [PERSON] та [PERSON] не було. Дід Позивача [PERSON] помер [INFO] . Мати Позивача [PERSON] померла [INFO] . 06 лютого 2008 року секретарем виконкому Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області було посвідчено заповіт [PERSON] , згідно якого все своє майно, в т.ч. житловий будинок в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,2593 га, вона заповідала своєму онуку [PERSON] . Попри те, що кровної спорідненості між Позивачем та [PERSON] не було, остання вважала дітей своєї падчерки [PERSON] , в т.ч. і Позивача, своїми онуками, адже вона виховувала свою падчерку з першого року її життя. Натомість Позивач називав [PERSON] бабою. Батько Позивача [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] померла [INFO] . Померла [PERSON] була постійною мешканкою [ADDRESS] . На день її смерті в даному будинку проживав і був зареєстрований лише Позивач. На день смерті [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (далі Спадковий будинок), а також земельна ділянка загальною площею 0,2593 га призначена для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку. Нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину Позивачу було відмовлено по причині того, що у спадковій справі відсутні документи, які б підтверджували факт родинних відносин між померлою [PERSON] та Позивачем. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому висловлено прохання: - встановити факт, що [PERSON] , згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Майданської сільради Міжгірського району Закарпатської області, зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під №32, на випадок своєї смерті все своє рухоме та нерухоме майно, що належатиме їй на день смерті, в т.ч. Спадковий будинок та земельну ділянку площею 0,2593 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №022998 від 21.08.2001, заповідала [PERSON] ; - визнати за позивачем право власності на Спадковий будинок, а також на земельні ділянки з кадастровими номерами 2122483300:01:006:0032 та 2122483300:01:006:0033 площею 0,07 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та відповідно площею 0,1893 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с. Майдан, урочище «Біля будинку», в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 28.09.2022 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 48-49). Представник позивача адвокат Рішко С. І. подав заяву з проханням розглядати справу без його участі та участі його довірителя. Висловив позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Секретарем Міжгірської селищної ради Закарпатської області Пішта Мирославою подано заяву за змістом якої висловила позицію про визнання селищною радою заявлених позовних вимог, справу просила розглядати без участі представника селищної ради. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено,\~що Батьками Позивача були [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими був укладений 15.07.1967 в результаті дружина змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 13, 15). Дідом і бабою Позивача по лінії матері були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Дід Позивача [PERSON] помер [INFO] (а.с. 17). Мати Позивача [PERSON] померла [INFO] (а.с. 20). Згідно довідки Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 09.08.2022 №244 померла [PERSON] , 1946 р.н., була постійною мешканкою [ADDRESS] . На день її смерті в даному будинку проживали і були зареєстровані: [PERSON] , 1942 р.н. чоловік померлої; [PERSON] , 1972 р.н. син померлої (а.с. 23). 06 лютого 2008 року секретарем виконкому Майданської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області було посвідчено заповіт [PERSON] , зареєстрований в реєстрі під №32, згідно якого все своє майно, в т.ч. житловий будинок в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,2593 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №022998 від 21.08.2001, вона заповідала своєму онуку [PERSON] (а.с. 19). За даними погосподарського обліку за 1967-1969 роки, зі слів самої [PERSON] , як голови дворогосподарства, Позивач зазначений як її онук, а мати Позивача як її донька (а.с. 24). Батько Позивача [PERSON] помер [INFO] (а.с. 21). Згідно довідки Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 09.08.2022 №245 померлий [PERSON] , 1942 р.н., був постійним мешканцем [ADDRESS] . На день його смерті в даному будинку проживав і був зареєстрований [PERSON] , 1972 р.н. син померлого (а.с. 23). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 18). Як вбачається з довідки Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 09.08.2022 №243 померла [PERSON] , 1921 р.н., була постійною мешканкою [ADDRESS] . На день її смерті в даному будинку проживав і був зареєстрований лише Позивач (а.с. 22). На день смерті [PERSON] на праві власності належали житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка загальною площею 0,2593 га призначена для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №022998 від 21.08.2001 (а.с. 28). 01 жовтня 2014 року на підставі заяви Позивача приватним нотаріусом Дунаєвим Ю. М. була зареєстрована спадкова справа №30-2014 за майном померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 25). Як свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру №38507545 від 01.10.2014, заповіт [PERSON] від 06.02.2008 №32 є чинним (а.с. 26). На запит приватного нотаріуса Дунаєва Ю.М. і на замовлення Позивача землевпорядною організацією ТОВ «Землемір» була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо відновлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки згідно Держакту №022998 та 27.04.2015 в Державному земельному кадастрі були зареєстровані дві земельні ділянки, що розташовані в ур. «Біля будинку» в с. Майдан Міжгірського району Закарпатської області, а саме: - земельна ділянка з кадастровим номером 2122483300:01:006:0032 площею 0,07 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - земельна ділянка з кадастровим номером 2122483300:01:006:0033 площею 0,1893 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 35-40). Постановою від 21.09.2022 №49/02-31 приватним нотаріусом відмовлено Позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно по причині того, що у спадковій справі відсутні документи, які б підтверджували факт родинних відносин між померлою [PERSON] та Позивачем, а саме, що він являється її онуком. Як зазначає представник позивача, вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України (далі ЦК України) положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Розділом ІІ ЦК УРСР регулюються відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном. Суд виходить з того, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1961 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації». Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 2 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами 1 та 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Для підтвердження права Позивача на набуття спадщини на майно померлої [PERSON] є необхідним встановлення факту, що саме він є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Зважаючи на відмову нотаріуса у видачі свідоцтв на спадщину за заповітом, Позивач змушений звернутися до суду із цим позовом. Відповідно до пункту 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі Порядок), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до пункту 4.18 Порядку, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно положень пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на такий об`єкт нерухомого майна не подаються. Згідно Технічного паспорта на будинок садибного типу, виданого 31.08.2022 ФОП [PERSON] , спадковий будинок був побудований орієнтовно у 1940 році та має загальну площу 45 м2 (а.с. 29-30). Згідно виписки з по господарської книги від 09.08.2022 №242 власником Спадкового будинку, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 2122483300:01:006:0032, була померла [PERSON] (а.с. 28). Як вбачається з довідки №30, виданої 26.07.2022 КП «Міжгірське БТІ Міжгірської селищної ради», станом на 31.12.2012 право власності на Спадковий будинок не зареєстровано (а.с. 33). Згідно положень статті 392 ЦК України, власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини 2 статті 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. У зв`язку з тим, що за життя [PERSON] не оформила правовстановлюючі документи на Спадковий будинок, а також у зв`язку із неточними даними про Позивача, зазначеними у заповіті [PERSON] від 06.02.2008 №32, на даний час Позивач позбавлений можливості оформити спадщину в позасудовому порядку, а тому змушений звертатися до суду за захистом, обираючи передбачений пунктом першим частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді визнання права. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачами, те, що прийняттям спадщини позивачем права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві. Відповідно до вимог статей 141, 142\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, позивачу з державного бюджету підлягають поверненню 1736,70 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого ним при подачі позовної заяви до суду (3473,40 х 0,5 = 1736,70).

Outcome: approved