Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що 16 вересня 2016 року уклав шлюб з відповідачем. В шлюбі народилася дитина - [PERSON] [INFO] . 31.10.2019 року заочним рішенням Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (справа №199/8611/19) шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З 01 листопада 2019 року [PERSON] мешкає разом позивачем. Відповідач поїхала до Російської Федерації та з тих пір жодним чином не піклувалася про дитину, ні виконувала батьківських обов`язків. 22 квітня 2020 року заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з відповідачки стягнуто аліменти ні утримання дитини - [PERSON] . Впродовж майже трьох років відповідач не лише не бачила дитину жодного разу, вона самоусунулася від участі у розвитку та вихованні дитини, не сплачує аліменти на утримання дитини за рішенням суду, не надає будь-якої матеріальної допомоги ні утримання сина. У свою чергу, [PERSON] мешкає разом з позивачем, який піклується про сина, виховує, дбає про його розвиток та забезпечує всім необхідним. У зв`язку з чим просив суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач не з`явився, його представник надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явилась, матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву відповідача, згідно якої остання підтвердила суду неможливість виконання нею батьківських обов`язків через добровільну відмову від батьківських прав щодо сина. Представник третьої особи до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила винести рішення в інтересах дитини. Суд ухвалює рішення відповідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України у підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі , в якому у сторін народилася дитина - [PERSON] [INFO] . Шлюб сторін розірвано. Відповідно до заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2020 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 04.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] , [INFO] , має борг станом на червень 2022 рік у розмірі 88683,46 гривень на утримання сина [PERSON] , [INFO] , будь-яких аліментних платежів не здійснює. Згідно до інформації Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №86 ДМР, [PERSON] відвідує заклад з 05.09.2019 року по теперішній час, вихованням дитини займається батько і дідусь, мати дитини жодного разу не з`являлась в дошкільному закладі. Відповідно до довідки Кп «Дніпровський цент первинної медико-санітарної допомоги №8» ДМР [PERSON] знаходиться під медичним наглядом лікаря закладу з листопада 2019 року, всі призначення виконуються в повному обсязі, на прийом до лікаря дитина з`являється у супроводі батька або дідуся. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено зобов`язання батьків піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Із роз`яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок Органу опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про доцільність та відповідність інтересам дитини позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки оцінюючи докази у зазначеній справі суд дійшов висновку про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, вона взагалі не приймає участі у вихованні сина, його не відвідує та не спілкується з ним, ухиляється від утримання дитини. Суд прийшов до висновку, що ставлення відповідачки до сина є байдужим, дитиною опікується батько, перешкод з боку якого у спілкуванні відповідача з дитиною судом не встановлено. Вказані обставини дають підстави суду для позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина, вказане рішення приймається в найвищих інтересах дитини. Крім того, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), в якому зазначив, що якщо один з батьків не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У зазначеному рішенні розглядалися аналогічні правовідносини, тому суд вважає за можливе застосувати його у вказаній справі. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути судові витрати у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved