Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 73899,57 грн., 3% річних 6280 грн.; інфляції 13423,26 грн.; пені 49386,79 грн., 10000 грн. витрат на надання правової допомоги, а всього 152989 грн. 62 коп., та судового збору 2270 грн. 00 коп., мотивуючи свої вимоги наступним. З 07.06.2013 року між сторонами існують договірні відносини з користування електричною енергією. З огляду особової картки споживача, останній споживає електричну енергію, але повної оплати не здійснює. У зв`язку із чим у позивача виникло право звернення до суду із вказаною позовною заявою. 04.08.2021 року ухвалою судді відкрито провадження призначено судовий розгляд справи по суті у порядку спрощеного провадження. 04.10.2021 року представником відповідача подано до суду відзив, в якому відповідачка не погоджується з позовними вимогами виходячи з наступного. Позивач є неналежним, у позові відсутні посилання на документи, якими підтверджуються перетворення і правонаступництво. В червні 2015 року через ситуацію, яка склалась із закриттям доступу до підстанції, відповідачка була змушена відмовитися від споживання електричної енергії, про що було повідомлено позивача. Обсяги споживання електроенергії відображались 0,00кВт. Позивач не є постачальником електричної енергії, а є оператором розподілу, і не отримує коштів за електричну енергію безпосередньо від споживачів. Окрім цього представником відповідачки подано заяву про застосування строку позовної давності. 15.11.2021 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив. 11.01.2022 представником позивача подано до даткові пояснення. 11.01.2022 року ухвалою суду провадження у справі зупинено. 14.07.2022 року ухвалою судді провадження у справі відновлено. У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача подав до суду клопотання про застосування строків позовної давності, розгляд справи без його участі, у позові просив відмовити. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін, на підставі наявних доказів у матеріалах справи. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов`язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії. Як встановлено судом, 07.06.2013 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про користування електричною енергією №200922559, відповідно до умов якого [PERSON] є споживачем електричної енергії. Відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Іншими словами, кількість спожитої енергії має щомісяця визначатися самостійно боржником за фактичними показаннями приладу обліку електроенергії. Згідно з п. 48 Правил користування електричною енергією для населення, споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. А пунктом 42 даних Правил передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України. Частиною другою ст. 27 Закону України «Про електроенергетику», п. 48 Правил користування електричною енергією для населення та п.19 договору про користування електричною енергією встановлено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством, зокрема за порушення правил користування. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За таких обставин, вбачається, що відповідач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Згідно зі стст. 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. До позову додано акт звіряння розрахунків за період з 02.07.2013 до 14.04.2020 року та довідку про фактично спожиту електричну енергію за період з 01.01.2018 року по 13.04.2020 року, відповідно до яких сума заборгованості становить 73 899, 57 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, що становлять 13423,26 грн. та три відсотки річних від суми боргу у розмірі 6280 грн., а також пеню - 49386,79 грн. Суд вважає позовні вимоги доведеними із врахуванням строку позовної давності, про застосування якого заявила відповідачка. Враховуючи, що заборгованість відповідачки складається із сум періодичних платежів, нарахованих позивачем щомісячно, застосування строку позовної давності буде мати певні особливості. Так, в даному випадку буде застосовною правова позиція Верховного Суду, яка зводиться до наступного: «перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку із внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості» (постанова від 28.03.2018 року). Таким чином, зважаючи, що позивач звернувся до суду 16.07.2021 року, при цьому просить стягнути заборгованість за період з 01.01.2018 року по 31.03.2020 року, в межах строку позовної давності підлягають стягнення заборгованість за період з 01.07.2018 року по 01.01.2019 рік, як дату, коли позивач перестав бути постачальником електроенергії і його статус змінився виключно на розподільника електричної енергії, що зазначено в позові і не спростовується позивачем. Відповідно до довідки, наданої позивачем, за цей період відповідачеві щомісячно нараховувалися наступні суми за сплату спожитої електричної енергії: липень 2018 - 1 967,52 грн.; серпень - 1968,36 грн.; вересень - 1 902,84 грн.; жовтень - 0,00 грн.; листопад - 0,00 грн., грудень - 0,00, а всього 5 838,72 грн. Таким чином сума заборгованості за спожиту електричну енергію в межах строку позовної давності становить 5 838,72 грн., яка і підлягає стягненню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Нарахована позивачем сума пені в розмірі 49 386,79 грн. не підлягає стягненню, оскільки нарахована на суму заборгованості в розмірі 73 899,57 грн., яку суд визнав недоведеною. Суд не вбачає за доцільне обраховувати суму пені на доведену суму боргу за спожиту електричну енергію в розмірі 5 838, 72 грн., оскільки вимога про стягнення пені заявлена поза межами річного строку позовної давності, передбаченого ст. 258 ЦК України. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення суми 3 % річних та інфляційної складової боргу за період прострочення сплати грошових коштів за послуги електропостачання є обґрунтованими, однак підлягає задоволенню за період з 01.07.2018 року по 01.01.2019 року, тобто з наступного місяця за датою прострочення чергового платежу та в межах строку позовної давності за формулою [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]Де:[Сума боргу] - сума простроченого боргу;[Процентна ставка (%)] - три проценти річних, відповідно до ст. 625 ЦК України;[Кількість днів] - різниця між датою закінчення розрахунку та датою початку розрахунку;[Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році. Відповідно складатиме 88 грн. 30 коп. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р]. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012). Отже сума до стягнення інфляційної складової боргу за вказаний вище період становить - 302 грн. 58 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 90,80 грн., як 4 % від сплаченого судового збору в розмірі 2270 грн., так як позов задоволений на 4 % від заявлених позовних вимог.

Outcome: partial