Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 11.05.2005р. по 14.08.2015р. вона з відповідачем по справі [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29.07.2015р. з відповідача по справі [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.04.2018р. з відповідача по справі [PERSON] в її користь стягуються аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 930 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що на даний час розмір стягуваних аліментів на неповнолітніх дітей є значно меншим за встановлений прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, зросли потреби по утриманню неповнолітніх дітей та їх гармонійного розвитку. Просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача по справі [PERSON] за рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.04.2018р. на утримання їх неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] та в подальшому їх стягувати у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.08.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 вересня 2022р. постановлено перейти від розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Позивач по справі [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про підтримання позову, просить розгляд справи проводити у її відсутності. Щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. В період розгляду даної цивільної справи заяв, клопотань та заперечень у порядку ст. 182 ЦПК України, сторонами подано до суду не було. Крім того, відзиву на позовну заяву відповідач до суду не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, за згодою позивача та у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 29.07.2015р. з відповідача по справі [PERSON] було стягнуто в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.04.2018р. збільшено розмір стягуваних із [PERSON] аліментів до 930 (дев`ятсот тридцять) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 5-7). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідач по справі [PERSON] належним чином своїх батьківських обов`язків, щодо утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] не виконує, даний факт стверджується копією вироку Ківерцівського районного суду Волинської області від 29.12.2020р. (а.с. 8-9). Згідно з вимогами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України). Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 своєї постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Тобто, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. В силу ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Як на підставу зміни способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, позивач по справі у позовній заяві посилається на ту обставину, що з часу ухвалення рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.04.2018р. (судова справа №158/390/18, провадження №2/0158/222/18), змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, а відтак попередньо визначений судом розмір аліментів не відповідає нормам чинного законодавства. Вважає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, суд зазначає, що нормами Сімейного кодексу України не передбачена можливість зміни розміру аліментів у зв`язку зі змінами в законодавстві та перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів, про що роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Таким чином, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності нової редакції статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем по справі [PERSON] будь-яких доказів щодо покращення матеріального стану відповідача і щодо погіршення її матеріального стану, останньою суду не надано. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, до задоволення не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed