Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою. Позовна заява мотивована тим, що 02.09.2021 відповідач написав розписку про отримання від позивача 3500,00 дол. США та зобов`язався повернути ці кошти до 14.09.2021. Посилаючись на те, що після закінчення строку кошти не було повернуто, позивач просив стягнути з відповідача борг у гривневому еквіваленті на день подання цього позову в сумі 95 235,00 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовних вимог не визнав, заперечував проти задоволення позову з підстав викладениз у письмових запереченнях на позов, відповідно до яких відповідач заперечує факт отримання грошових коштів у позику від позивача, складену розписку вважає фіктивною та не розцінює її як правочин у розумінні ст. 1046 ЦК України. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] показала суду, що була присутня під час передачі грошових коштів у сумі 3500 доларів США позивачем відповідачу, також була свідком написання відповідачем розписки про отримання вказаних грошових коштів. Крім того, свідок надала для огляду суду відеозапис із фіксуванням зазначених обставин. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] показав суду, що був присутні під час написання відповідачем розписки про отримання грошових коштів у сумі 3500 доларів США позивачем відповідачу. Безпосередньо момент передачі грошових коштів не бачив, оскільки декілька разів відлучався з кімнати, де писалася розписка. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] показав суду, що відповідач ніяких грошових коштів у позивача не брав, під час надання позики та написання розписки він присутнім не був, але чув розмову позивача та відповідача через телефон відповідача. Свідок вказав, що купував та перепродавав телефони у позивача та у відповідача, а кошти вони розподіляли між собою. Заслухавши позивача, передставника позивача та відповідача, допитавши свідків, дослідивши відеозапис наданий свідком [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.09.2021 [PERSON] власноручно видав розписку про отримання у борг від [PERSON] грошових коштів у сумі 3500,00 дол. США, зазначену суму зобов`язувався повернути в строк до 14.09.2021. Сам відповідач у судовому засіданні не заперечував факт написання ним цієї розписки. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Суд встановив, що сторони досягли домовленостей та відповідач власноручно в присутності позивача, а також свідка [PERSON] , написав спірну розписку. Оскільки у встановлений строк відповідач грошових коштів не повернув, 15.10.2021 позивач направив відповідачу вимогу від 13.10.2021 про повернення грошових коштів. Проте дана вимога була залишена відповідачем без задоволення. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вказаний договір позики, викладений у вигляді розписки, від 02.09.2021 було укладено сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписано відповідачем. Вказаний договір не визнано недійсним і є чинним на момент розгляду справи. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.09.2013 (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15. За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ. В даному конкретному випадку договір позики від 02.09.2021 - борговий документ, укладений між позивачем та відповідачем у справі на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики, свідчать про існування правовідносин за договороми позики між сторонами у справі. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, відповідач має заборгованість за договором позики (розпискою) від 02.09.2021 у сумі 3500,00 доларів США, що на день подачі позову до суду становить еквівалент у сумі 95 235,00 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі вказаного та

Outcome: approved