Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач обґрунтовує тим, що 03.07.2019 р. між [PERSON] та ПАТ «НАСК «Оранта» укладений договір № УБ 1347343, предметом якого є страхування транспортного засобу «Toyota Corolla» д.н.з [NUMBER] . 06.12.2019 р. сталась ДТП за автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Volkswagen Touareg», д.н.з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ДТП сталась внаслідок порушення [PERSON] ПДР України, тобто вчинення правопорушення, яке передбачене ст. 124 КУпАП. До ПАТ «НАСК «Оранта» звернувся страхувальник з заявою з приводу виплати страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов договору страхування. ПАТ «НАСК «Оранта» було сплачено страхове відшкодування в розмірі 4600,00 грн. Станом на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивачем вживалися заходи щодо досудового врегулювання даного спору. 13.10.2020 р. ПАТ «НАСК «Оранта» звернулось до боржника з регресною вимогою № 08-03-14/9960. 17.02.2021 р. боржнику було направлено досудове попередження № 08-03-14/1-04/1789. Станом на дату подання заяви відповіді не надійшло, заборгованість не сплачена. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 4600,00 грн та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про час, дату та місце слухання справи, в тому числі шляхом публікації оголошення на сайті суду, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Так, судом встановлено що 03.07.2019 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу за формою 100-37 № 1347342, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Toyota Corolla», д.н.з [NUMBER] , що підтверджується копією відповідного договору (а.с. 9-13). 06.12.2019 р., о 22 год 28 хв, в м. Хмельницький, по вул. Грушевського, 62, сталась ДТП за участю автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з [NUMBER] , в результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, про що свідчить схема місця ДТП, письмові пояснення [PERSON] , протокол (акт) огляду транспортного засобу від 13.12.2019 р. (а.с. 14, 19, 20). Страхувальник звернувся до позивача з заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с. 17). Відповідно до ремонтної калькуляції від 19.12.2019 р. № 19094/19 та аркушу перевірки даних від 19.12.2019 р. № 19094/19 вартість ремонту автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з [NUMBER] , становить 9105,84 грн (а.с. 15-16). Відповідачу було направлено регресну вимогу від 13.10.2020 р. № 08-03-14/9960 (а.с. 6) та досудове попередження від 17.02.2021 р. № 08-03-14/1-04/1789 (а.с. 5), з яких вбачається, що позивач просить відповідача як особу, відповідальну за завдані збитки, сплатити суму страхового відшкодування в порядку регресу. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди» від 27.03.1997 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. В той же час, суду не надано доказів причетності відповідача до ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль страхувальника, та його вини у скоєнні такої ДТП. Суд не приймає до уваги роздруківку постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.07.2020 р. по справі № 686/33362/19 (а.с. 22), оскільки з неї не вбачається, відносно кого прийнято рішення та чи набрало воно законної сили. Також, суд відкидає відповідь від НПУ (а.с. 21), оскільки така відповідь отримана не з офіційних джерел, не містить підпису уповноваженої особи та не засвідчена належним чином. Письмові пояснення [PERSON] (а.с. 20) не можуть вважатись достатнім доказом причетності відповідача до ДТП та наявності його вини. Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у справах позовного провадження не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. Натомість, у своєму клопотанні про розгляд справи за відсутності позивача просив розглянути справу за наявними в матеріалах справи документах (а.с. 38). Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову через відсутність доказів причетності відповідача до скоєння ДТП. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed