Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

29 вересня 2022 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з вищезазначеною заявою, яку обґрунтовують тим, що [INFO] в смт. Леніне Ленінського району Автономної Республіки Крим, на тимчасово окупованій території України, у них народився хлопчик [PERSON] , а також [INFO] у м. Керч Автономної Республіки Крим народилась дівчинка [PERSON]. [PERSON] є матір`ю дітей, а [PERSON] є батьком дітей, батьки перебувають у зареєстрованому шлюбі. Тому заявники просять суд встановити факт народження дитини чоловічої статі [PERSON] , [INFO] , та факт народження дитини жіночої статі [PERSON] , [INFO] , у батьків: батька [PERSON] та матері [PERSON] . У судове засідання учасники цивільного процесу не з`явились. [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] не з`явились у судове засідання. Представник заявників [PERSON] подала заяву про розгляд цивільної справи в її відсутності та у відсутності заявників (а.с.13). Представник Бориспільського ВДРАЦС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) також не з`явився у судове засідання. Водночас, представник заінтересованої особи Прохорова В.В. надіслала лист №3957/22.8-28 від 4 жовтня 2022 року (а.с.20-21), в якому вона посилається на те, що в паспортах громадян України, виданих на ім`я [PERSON] та [PERSON] , не вклеєні фотокартки при досягненні ними 25-річного віку. Тому представник заінтересованої особи Прохорова В.В. просить суд відмовити у задоволенні заяви в частині вимоги про визначення заявникам громадянства України. Дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. З 7 березня 2014 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, 7 березня 2014 року (а.с.7). До заяви надані наступні документи, видані органами, що діють на тимчасово окупованій території: копія обмінної карти від 12 травня 2017 року (а.с.9), копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ленінським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим від 11 квітня 2018 року (а.с.8), з яких вбачається, що [PERSON] [INFO] народила хлопчика вагою 3600 грам у смт. Леніне Ленінського району Автономної Республіки Крим. Також суду надані копія виписного епікризу від 30 січня 2019 року (а.с.11), копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Керченським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим від 5 лютого 2019 року (а.с.10), з яких вбачається, що [PERSON] [INFO] народила дівчинку вагою 2700 грам у м. Керч Автономної Республіки Крим. Згідно з ч.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Тому зазначені місця народження сина та дочки заявників є тимчасово окупованою територією України. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недійсними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.317 ЦПК України. Таким чином, судом встановлено, що копія обмінної карти від 12 травня 2017 року, копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ленінським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим від 11 квітня 2018 року (органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом), а також копія виписного епікризу від 30 січня 2019 року, копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Керченським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим від 5 лютого 2019 року (органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом) є недійсними і не створюють правових наслідків, що позбавляє [PERSON] та [PERSON] можливості зареєструвати народження дітей та реалізувати права та обов`язки, пов`язані із народженням дитини. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявники не мають можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації народження дітей, зокрема медичне свідоцтво про народження за встановленою МОЗ України формою, а факт народження [PERSON] двох дітей підтверджено наданими письмовими доказами, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог заявників. У відповідності до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Встановлення даного факту необхідно заявникам для здійснення державної реєстрації народження дітей та отримання свідоцтв про народження дитини. Суд також звертає увагу на те, що видача [PERSON] та [PERSON] паспортів громадян України серії [NUMBER] від 13 червня 2014 року та серії [NUMBER] від 25 лютого 2009 року (а.с.3-4, 5-6) свідчить про те, що заявники у встановленому порядку набули громадянство України. Крім того, зі змісту свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 7 березня 2014 року (а.с.7) вбачається, що на час державної реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] також були громадянами України. Натомість, представник заінтересованої особи Прохорова В.В. не подала жодного доказу на підтвердження того, що громадянство України заявників було у встановленому порядку припинено. Зокрема, відсутність в паспортах громадян України, виданих на ім`я [PERSON] та [PERSON] , фотокарток при досягненні ними 25-річного віку не свідчить про автоматичне припинення громадянства України заявників. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту народження [INFO] [PERSON] у смт. Леніне Ленінського району Автономної Республіки Крим та [INFO] [PERSON] у м. Керч Автономної Республіки Крим.

Outcome: approved