Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

В січні 2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , про виділення у натурі частки нерухомого майна та земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності. Вимоги позову мотивовано тим, що позивач являється власником Ѕ частини будинковолодіння, розташованого у [ADDRESS] та земельної ділянки. Вказане майно перейшло у спадщину після смерті [PERSON] . Іншим співвласником будинковолодіння та земельної ділянки являється відповідач. В зв`язку з цим у позивача виникла необхідність визначити частки у спільному майні та виділити земельну ділянку належну позивачу у натурі, що спонукає позивача звернутись з позовом до суду, оскільки згода іншого співвласника на це відсутня. Ухвалою суду від 20 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (т. 1 а.с. 25). Ухвалою суду від 28 січня 2021 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 48). У встановлений судом строк від представника відповідача - адвоката Слізяк Н.Р. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив суду відмовити у задоволенні позову (т. 1 а.с. 60, 61). Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року по справі було призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу та на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (т. 1 а.с. 91-93). Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року у зв`язку із надходженням до суду з ТОВ «Подільський центр судових експертиз» висновку експерта № 635, складеного 15 листопада 2021 року, відновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 180). Ухвалою суду від 02 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 6). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги свого позову підтримали, просили суд виділити в натурі Ѕ частку житлового будинку та земельної ділянки згідно висновку експерта, який міститься в матеріалах справи, але пріоритетними варіантами є перший або четвертий варіант висновку експерта. Представник відповідача вимоги позову визнав частково, погоджуючись на виділ часток, зазначає, що відповідач підтримує мирне врегулювання спору згідно запропонованого ним варіанту мирової угоди. В письмових поясненнях наданих до суду представником відповідача зазначалось, що справедливим і розумним буде виділ в натурі Ѕ частку житлового будинку та земельної ділянки по п`ятому варіанту висновку експерта. Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що співвласниками будинковолодіння в [ADDRESS] являються: [PERSON] (Ѕ частки) та [PERSON] (Ѕ частки). Право власності [PERSON] на Ѕ частки домоволодіння підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 грудня 2020 року (т. 1 а.с. 37, 38). Право власності [PERSON] на Ѕ частки земельної ділянки, кадастровий номер 0510137000:03:037:0129 підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 грудня 2020 року (т. 2 а.с. 39, 40). Право власності [PERSON] на Ѕ частки домоволодіння підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 грудня 2020 року (т. 1 а.с. 61 зворотній бік). Право власності [PERSON] на Ѕ частки земельної ділянки, кадастровий номер 0510137000:03:037:0129 підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 грудня 2020 року (т. 1 а.с. 62 та зворотній бік). Вказане майно перейшло у спадщину сторін після смерті [PERSON] . 15 листопада 2021 року експертом ТОВ «Подільській центр судових експертиз» було складено висновок № 635, згідно якого надано 5 варіантів виділу у натурі частки житлового будинку та земельної ділянки (т. 1 а.с. 106-179). Так Верховний суд, як і велика палата Верховного суду по справам № 204/9373/14-ц постанова від 15 січня 2020 року, справа № 307/3902/14-ц постанова від 20 листопада 2019 року, справа № 461/2328/16-ц постанова від 27 листопада 2019 року, справа № 910/18560/16, постанова великої палати 04 грудня 2018 року дійшли наступного правового висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Також, згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15). Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, може визначатися, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток на нерухоме майно відповідно до статті 88 ЗК України або в судовому порядку. Таким чином, земельна ділянка, яка знаходиться під будинком позивача та її частка, яка необхідна для обслуговування будинку є власністю позивача та вона має право на виділ цієї частини земельної ділянки відповідно до вимог статті 120 ЗК України та статей 183, 364, 367 ЦК України. У постанові Верховного суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, заначено наступне. Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України). Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди, щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати наступне. Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України. Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України. За нормою статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду. Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Виходячи з того, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості незалежно користування своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Отже, на думку суду варіанти № 1, 4 висновку експерта, на яких наполягає позивач та його представник не можуть бути застосовані, оскільки мають відхилення від розміру часток співвласників на будинковолодіння. Обираючи між варіантами № 2, 3 та 5 суд виходить із наступного. В постанові від 09 жовтня 2019 року по справі № 653/3433/16-ц провадження № 61-32871св18 Верховний суд дійшов до наступних правових висновків. Згідно з частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, за результатом системного аналізу усіх зазначених норм матеріального права, які були чинними на час зазначених правовідносин та на момент переходу права власності на будинковолодіння, можна зробити висновок, що в разі набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння з визначеними частками право власності на земельну ділянку переходить відповідно до розміру їх часток. Саме такий висновок щодо застосування норм права у подібних відносинах викладено Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-1726цс16. Так на сторінці 34 висновку експерта експерт перелічує житлові та нежитлові приміщення, господарські будівлі та споруди, які перебувають у фактичному користуванні співвласників. Оцінуючи запропоновані експертом варіанти № 2, 3, 5 вбачається, що у варіантах № 2, 3 вбиральня «В», гараж «Г», оглядова яма «о/г», які перебувають у фактичному користуванні [PERSON] пропонується для виділу [PERSON] , тоді як у варіанті № 5 вказані господарські будівлі залишаються у частці, що підлягає виділу [PERSON] . Крім того судом враховується те, що із запропонованих експертом варіанту №2 виділу частки у земельній ділянці у відповідача [PERSON] буде відсутня можливість під`їзду на належному подружжю транспортному засобі до своєї частки будинковолодіння, а у варіанті №3 у відповідача [PERSON] буде відсутня можливість встановлення навісу чи будівництво гаражу до належному подружжю транспортного засобу, тоді як у варіанті №5 експертом пропонується для виділення [PERSON] значна частина земельної ділянки, шириною 13 метрів зі сторони проїзду, яка є достатньою для зберігання транспортного засобу належного позивачу, а також встановлення навісу чи будівництво гаражу. Отже, виходячи з викладеного, п`ятий варіант висновку експерта хоча і містить незначне відхилення від ідеальних часток, однак є розумним і справедливим. При зверненні до суду із даним позовом, позивач, як особа з інвалідністю II групи (довідка до акту огляду МСЕК від 19 березня 2014 року (т. 1 а.с. 36) на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, а тому, судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп., відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved