Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27 липня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Позивачка, уточнивши позовні вимоги, просить визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку домоволодіння по [ADDRESS] , загальною площею 133,9 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м., іншу Ѕ частку цього домоволодіння залишити у власності [PERSON] , який є власником домоволодіння на підставі Свідоцтва про право власності, серії [NUMBER] від 16.06.2010 року, Виконавчий комітет Гуменецької сільської ради та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,115 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розташоване домоволодіння по [ADDRESS] , що була передана у власність [PERSON] , згідно рішення Гуменецької сільської Ради народних депутатів від 12 грудня 1997 року №9 та посвідчується Державним актом на право приватної власності на землю за № 819, а іншу Ѕ частку цієї земельної ділянки залишити у власності [PERSON] . В обгрунтування позову вказує, що 03 грудня 1982 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, про що Ленінським відділом ЗАГС м. Запоріжжя складено відповідний актовий запис за №1081 та видано свідоцтво про укладення шлюбу. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 12 серпня 2021 року, яке набрало законної сили 14 вересня 2021 року, шлюб між ними розірвано. В період шлюбу, за спільні кошти подружжя, внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету вони побудували домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Дане домоволодіння зареєстроване 16 червня 2010 року на праві власності за відповідачем на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району 16.06.2010 року. Дане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0,115 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що була передана у власність відповідача згідно рішення Гуменецької сільської Ради народних депутатів від 12 грудня 1997 року №9. Право власності відповідача на зазначену земельну ділянку посвідчується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ХМ №06946 від 22 травня 1998 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №819. Відповідач створює їй перешкоди у користуванні вказаним домоволодінням та земельною ділянкою, забороняє їй входити до будинку, користуватися допоміжними спорудами до нього, висаджувати сільськогосподарські культури на земельній ділянці. В позасудовому порядку вирішити цей спір не вдається, у зв`язку з чим подається даний позов до суду. Спірний будинок побудовано\~у період\~\~шлюбу, тому в силу закону він є спільною сумісною власністю подружжя, частки яких є рівними. Водночас, оскільки в силу закону їй належить право власності на Ѕ частку домоволодіння, тому вона має право отримати у власність і Ѕ частку земельної ділянки, на якій розташоване дане домоволодіння, незалежно від того, що дана земельна ділянка набута відповідачем в порядку безоплатної приватизації. Шлюбний договір між ними не укладався. Будь-яких домовленостей про зміну розміру часток майна вони не погоджували, тому вказане майно (домоволодіння та земельна ділянка) підлягає поділу між ними в рівних частках, про що і просить суд. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з`явилась та звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутності, уточнений позов підримує у повному обсязі та просить його задовольнити . Просить скасувати заходи забезпечення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Суд розглядає справу у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи у повному обсязі та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. 03 грудня 1982 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, про що Ленінським відділом ЗАГС м. Запоріжжя складено відповідний актовий запис за №1081 та видано свідоцтво про укладення шлюбу. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду 12 серпня 2021 року шлюб між ними розірвано, що підтверджується відповідним рішенням суду. В період шлюбу, за спільні кошти подружжя, внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету сторони побудували домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Дане домоволодіння зареєстроване 16 червня 2010 року на праві власності за відповідачем на підставі Свідоцтва про право власності, серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району. Вказана обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04 жовтня 2021 року №277947577. Вказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0,115 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що була передана у власність відповідача, згідно рішення Гуменецької сільської Ради народних депутатів від 12 грудня 1997 року №9. Право власності відповідача на зазначену земельну ділянку посвідчується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ХМ №06946 від 22 травня 1998 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 819. Згідно з пунктом 1\~Прикінцевих положень СК України, з урахуванням відповідних положень\~ЦК України, СК України набрав чинності з 01 січня 2004 року.\~За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст.58 Конституції України) норми\~СК України\~застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше\~\~01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми\~СК України\~застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. З урахуванням зазначених правових норм порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися\~за правилами КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими\~СК України. Згідно зі\~ст. 22 КпШС України\~майно, нажите подружжям за час шлюбу,\~є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідна норма закріплена і у\~статті 60 СК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 368 ЦК України, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно зі\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною першою\~ст. 69 СК України\~передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частинами другою та третьою\~статті 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, набуття майна в період шлюбу є підставою для виникнення у подружжя права спільної сумісної власності на це майно. У разі коли презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте за час шлюбу, не спростовано, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У частині першій ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі 686/9580/16-ц зроблено висновок, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до\~статті 120 ЗК України,\~статті 377 ЦК України. Тобто, перехід права власності на об`єкт нерухомості має наслідком набуття права на земельну ділянку, що відповідає принципу «superficies solo cedit» (збудоване на землі слідує за нею). Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду по справах №307/2235/20 від 20.09.2021 року, №355/1060/16 від 30.08.2021 року, №640/23008/18 від 14.07.2021 року та інші. Таким чином, судом встановлено, що спірний будинок побудовано\~у період\~\~шлюбу, тому він є спільною сумісною власністю подружжя, частка кожного з подружжя є рівною та позивачці на праві власності належить Ѕ частка домоволодіння, тому вона має право отримати у власність і Ѕ частку земельної ділянки, на якій розташоване дане домоволодіння, незалежно від того, що дана земельна ділянка набута відповідачем в порядку безоплатної приватизації і належить йому на праві особистої власності. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ч.1 ст. 68, ст..69, ч.1 ст.70 СК України, ч.1 ст.317, ст..372, ч.1ст.377 ЦК України, ч.1, ч.4 ст.120 ЗК України,

Outcome: approved