Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.12.2018 року поблизу ст. Солоницька в Лубенському районі швидкий потяг №20 сполученням Київ-Лисичанськ здійснив наїзд на [PERSON] , її батько, який в результаті отриманих тілесних ушкоджень загинув. 03.12.2018 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018170240001523 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Лубенський ВП ГУНП в Полтавській області від 26.12.2019 дане кримінальне провадження було закрито в зв`язку з відсутністю вини машиніста потяга. В ході досудового розслідування було встановлено, що смерть [PERSON] наступила в результаті травмування при зіткненні з поїздом. Вказує на те, що між наїздом на [PERSON] (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. Електровоз ДСЗ №018 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» AT «Укрзалізниця». [PERSON] є працівником виробничого підрозділу локомотивного депо Київ-Пасажирський регіональної філії «Південно-Західна залізниця» AT «Укрзалізниця» на посаді машиніст електровоза дільниці експлуатації локомотивів. В результаті наїзду на її батька та його смерті, їй спричинена моральна шкода, оскільки вона втратила близьку людину. Смерть батька є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес і виключення з нормального способу життя. Страждання пов`язані зі смертю батька є триваючими, тому що втрата батька є непоправною трагедією в її житті. Її та загиблого батька об`єднував спільний побут, тому спричинену їй шкоду оцінює в 300000,00 грн., що й стало підставою звернення до суду Посилаючись на указані обставини позивач просить суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь 300000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Ухвалою від 22.02.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. На підставі ухвали суду від 14.04.2021 року підготовче судове засідання закрито, справа призначена до судового розгляду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2021, з підстави закінчення терміну повноважень судді Хоменка Д.Є., який перебував у відрядженні з 01.12.2020 по 30.11.2021 у Лубенському міськрайонному судді, до провадження судді Алтухової О.С. передано цивільну справу за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю, яка призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. На адресу суду 29.03.2021 надійшов відзив АТ «Українська залізниця» згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що кримінальне провадження за фактом наїзду закрите, у зв`язку з відсутністю складу злочину, а отже в ході досудового слідства суспільно небезпечних, протиправних, винних дій працівників залізничного транспорту не встановлено. Натомість, під час досудового слідства та службового розслідування встановлено порушення [PERSON] Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54. Потерпілий помер від шоку-крововтрати, утвореної внаслідок травмування при зіткненні з поїздом із власної необережності. Таким чином, така поведінка потерпілого свідчить про його грубу необережність, внаслідок чого він зазнав смертельного травмування. Також, позивачем на обґрунтування моральної шкоди не надано будь-яких належних доказів, що підтверджують дійсність моральних страждань. Позивачем не підтверджено витрати на професійну правничу допомогу. 13.09.2021 представником позивача було подано відповідь на відзив, у якому він вказав, що встановлена матеріалами справи відсутність винуватості відповідача у скоєні наїзду на потерпілого не звільняє його від обов`язку відшкодувати моральну шкоду. Чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого. Через смерть батька позивач втратила можливість важливого тривалого життєвого зв`язку, її звичний життєвий устрій зазнав докорінних змін. Загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Позивач була близькою з батьком, постійно спілкувалась, отримувала підтримку та допомогу. Позивач оцінює розмір спричинену їй шкоду в 300000,00 грн., вважає цей розмір розумним та справедливим. До суду 22.11.2021 року від представника відповідача надійшли пояснення по суті справи, де зазначено, що [PERSON] свідомо нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, скоїв спробу покінчити життя самогубством, при цьому на попереджувальні сигнали великої гучності не відреагував. Таким чином, він передбачав і бажав настання шкоди, свідомо її допускав, отже існує умисел потерпілого. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) позовні вимоги не визнали, надали пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позов, вважають, що в даному випадку причиною випадку став умисел потерпілого. Просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 03.12.2018 року близько 00-15 год. поблизу ст. Солоницька в Лубенському районі швидкий потяг №20 сполученням Київ-Лисичанськ здійснив наїзд на [PERSON] , який в результаті отриманих тілесних ушкоджень загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.12.2018 року (а.с.14) Згідно довідки про причину смерті від 04.12.2018 року, [PERSON] , помер [INFO] у віці 56 років, Причиною смерті зазначено «пішохід травмований при зіткненні з поїздом». (а.с. 15) 03.12.2018 року за фактом настання даної події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018170240001523 та розпочато досудове розслідування. 26.12.2019 року слідчим Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області Проворою К.П. винесено постанову, якою кримінальне провадження №12018170240001523 від 03.12.2018 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В постанові зазначено, що в ході досудового розслідування зібрано достатньо даних, які вказують що [PERSON] помер від шоку-крововтрати, утвореного внаслідок травмування при зіткненні з поїздом із власної необережності. (а.с. 9-10) Згідно повідомлення АТ «Укрзалізниця» від 18.12.2020, електровоз ДСЗ № 018 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». (а.с. 12) [PERSON] дійсно працює в виробничому підрозділі «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 02.08.1990 року та на теперішній час займає посаду машиніст електровоза дільниці експлуатації локомотивів. (а.с. 13) Померлий [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.02.1982 року (а.с. 18). Відповідно довідки виконавчого комітету Засульської сільської ради №4654 від 11.09.2020 року останнім місцем проживання та реєстрації [PERSON] , який помер [INFO] було [ADDRESS] . На час його смерті в господарстві, крім інших, була зареєстрована донька [PERSON] , 1982 р.н. (а.с. 19) Отже, судом встановлено, що батько позивача [PERSON] [INFO] загинув внаслідок смертельного травмування поїздом № 20 сполученням «Київ-Лисичанськ», під керуванням машиніста [PERSON] , володільцем якого як джерела підвищеної небезпеки є АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебуває у трудових відносинах. Між наїздом поїзда на [PERSON] та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, зокрема, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст.1167). Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно із частинами 1, 2 та 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням і зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. За змістом частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Із огляду на викладені норми матеріального права, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позову та обов`язку відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи, власником джерела підвищеної небезпеки, незалежно від його вини. Обставин непереборної судом не встановлені, а наявність умислу потерпілого відповідачем не доведена. Доказів, які б підтверджували умисел потерпілого відповідачем не надано, тоді як чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №466/4412/15-ц від 05.06.2019, №756/16649/13-ц від 15.08.2019, №447/2438/16-ц від 02.10.2019, №601/1304/15-ц від 11.12.2019, №345/3335/1 від 03.06.2020, №742/637/19 від 07.10.2020. При цьому суд приймає до уваги ті обставини, що потерпілий нехтував правилами безпеки руху, ним було допущено порушення вимог п.п. 2.2, 2.5, «Правил безпеки руху громадян на залізничному транспорті України», затвердженого наказом МТУ від 19.08.1998 № 54, зареєстрованого МЮУ 24.03.1998 № 193/2633, що свідчить про грубу необережність з його боку, яка призвела до його загибелі. На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність застосування ч.2 ст.1193 ЦК України і зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. Стосовно доводів відповідача щодо недоведеності факту спричинення моральної шкоди та її розміру належними доказами, суд вважає за необхідне зазначити, що моральна шкода позивачу завдана смертю її батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачу душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті позивача, неможливо. Тобто, сам факт загибелі батька є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок смерті батька, грубу необережність потерпілого, що сприяла виникненню шкоди, та із застосуванням принципів розумності і справедливості, дійшов висновку про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь позивачки 100 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Представник позивача у позові вказує, що позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в суді першої, апеляційної, касаційної інстанції до 20 000 грн., при цьому не надав детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України. При цьому послався на ч. 8 ст. 141 ЦПК України, згідно якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вказав, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Згідно ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Таким чином, ЦПК України передбачено можливість надання доказів розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, лише якщо справа розглядається за правилами загального позовного провадження, оскільки при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження судові дебати не проводяться. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з врахуванням ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 999 грн. (3000*33,3%/100). На підставі викладеного та

Outcome: partial