Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

У березні 2022 року Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області) звернулось до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що відповідачка 07 жовтня 2020 року звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року (далі Закон України №1058). Позивач зазначав, що після розгляду заяви про призначення пенсії та на підставі наданих документів ГУ ПФУ в Одеській області рішенням від 09 жовтня 2020 року відповідачці 11 вересня 2020 була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058. Вказував, що відділом з питань перерахунків №1 ГУ ПФУ в Одеській області була проведена інвентаризація пенсійних справ та здійснено запит 22 липня 2021 року №15660/03-16 до управління контрольно-перевірочної роботи щодо підстав видачі відповідачці довідки №071/42 від 28 вересня 2020 року про заробітну плату за період з 03 вересня 1979 року по 21 серпня 1992 року. Згідно акту перевірки №4407 від 10 вересня 2021 року Головним управлінням було виявлено безпідставне доопрацювання пенсії [PERSON] з 11 вересня 2020 року та враховано період з 03 вересня 1979 року по 21 серпня 1992 року як роботу за Списком №1. Стверджував, що після перевірки та доопрацювання пенсійної справи пенсію [PERSON] було перераховано. 3 урахуванням вищевикладених фактів, за період з 11 вересня 2020 року по 31 січня 2022 року виникла переплата в розмірі 17880,50 грн., у зв`язку з чим винесено рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 10 січня 2022 №36, та яка станом на даний час відповідачкою добровільно не повернута. Листом від 13 січня 2022 №1500-0504-8/4952 [PERSON] повідомлено про необхідність повернення надміру виплачених сум пенсійних виплат у розмірі 17880,50 грн. Однак, станом на теперішній час, надміру виплачену суму пенсійних виплат у розмірі 17880,50 грн. [PERSON] добровільно не повернуто. Посилаючись на те, що відповідачка добровільно не відшкодувала надміру виплачену суму пенсії, позивач просив суд відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача на користь ГУ ПФУ в Одеській області 17880,50 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2022 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче провадження (а.с. 35-36). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2022 року по справі було закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду (а.с.54). Представник позивача, діючий на підставі довіреності від 04 січня 2022 року в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала через канцелярію суду клопотання про підтримання позову у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутністю. (а.с. 21, 65). Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, у встановлений судом строк відзиву на позов не надала (а.с. 43, 66). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У зв`язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області, якому призначена пенсію за віком на пільгових\~умовах за\~Списком №1\~відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~114\~Закон України\~№1058 . Відповідно до службової записки №15595/03-16 від 21 липня 2021 року відділом з питань перерахунку пенсій №1 було направлено на перевірку наявності/відсутності в заробітній платі доплати за особливо шкідливі і особливо важкі умови праці за Списком №1 відносно [PERSON] (а.с. 12, 13). 10 вересня 2021 року ГУ ПФУ в Одеській області було проведено перевірку достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії, за результатами якої було виявлено невідповідність, а саме: у зв`язку з уточненням пільгового стажу за Списком №1 згідно акту перевірки сума переплати становить 17880,50 грн. (а.с. 14-17, 18). Рішенням про утримання надміру сплачених сум пенсій №36 від 10 січня 2022 року встановлено, що сума переплати у розмірі 17880,50 грн. утворилася за період з 11 вересня 2020 року по 31 січня 2022 року та підлягає поверненню [PERSON] (а.с. 19). Листом ГУ ПФУ в Одеській області від 13 січня 2022 року було повідомлено відповідачку про існування переплати пенсії в сумі за період з 11 вересня 2020 року по 31 січня 2022 року (а.с. 20). Згідно абз. 13 ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами цільового та ефективного використання коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яким керується Головне управління при здійсненні своїх обов`язків та повноважень. Частиною 1 статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. У п. 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695, передбачено, що повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо. Згідно з ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Тлумачення наведених норм закону дає підстави для висновку, що зайво виплачені суми пенсії можуть бути стягнуті позивачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних. Законодавцем передбачені лише два виключення із цього правила: якщо виплата відповідних грошових сум сталася внаслідок рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; у разі недобросовісності зі сторони набувача. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно з ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відповідно до ст. 102 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти орган, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Згідно з ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини ( умислу або необережності ), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого ) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно ), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Виходячи з наведеного, суд вважає, що з відповідачки [PERSON] на користь ГУ ПФУ в Одеській області необхідно стягнути надміру виплачену пенсію у сумі 17880,50 грн. Відповідачкою по справі до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилася на власний розсуд. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Згідно ст.\~ст.\~76,\~77\~ЦПК України доказами є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір по справі складає 2481,00 грн., які повністю сплачені позивачем при зверненні до суду, та підлягають стягнення з відповідачки (а.с. 1).

Outcome: approved