Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову посилається на те, що він із відповідачкою з 07 серпня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 22 серпня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. За період\~шлюбу подружжям\~було придбано\~наступне майно:\~автомобіль марки\~«Ford\~Focus»\~2015\~року випуску,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ; автомобіль OPEL ASTRA, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2021 року у справі № 199/6153/21 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб марки «Ford Focus» 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . У порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб марки «Ford Focus» 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості часток в спільному майні в сумі 135 661 (сто тридцять п`ять тисяч шістсот шістдесят одна) гривня 50 копійок. В іншій частині - відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2713 (дві тисячі сімсот тринадцять) грн. 23 коп. Наразі автомобіль OPEL ASTRA, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] є спільним майном подружжя, не розділеним добровільно за угодою сторін або на підставі рішення суду. Таким чином, позивач, посилаючись на положення статтей 60,70,71 СК України, ст. ст.183,364,365\~ЦК України просить суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль OPEL ASTRA, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля автомобіль OPEL ASTRA, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію належної частки у спільному майні подружжя у розмірі 80 000,00 грн., стягнути з [PERSON] судові витрати. Ухвалою від 14 березня 2022 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. 06 червня 2022 року представником відповідач надано до суду відзив в якому заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем завищено вартість спірного автомобіля, відповідачем було замовлено оцінку ринкової вартості спірного автомобіля і за результатами висновку експерта на разі автомобіль коштує 104 346,00 грн. Також зазначив, що спірний автомобіль не є спільним сумісним майном оскільки придбана за рахунок особистого майна Відповідачки набутого до укладання шлюбу. Права власності на спірний автомобіль було отримано Відповідачкою в обмін на право власності на її квартиру в м. Алчевськ, Луганської області з доплатою особистими коштами. Так Відповідачці на праві власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] придбана до укладання шлюбу з Позивачем. Оскільки вказана квартира перебувала та перебуває на непідконтрольній території, з метою збереження майнових активів Відповідачки, остання була змушена погодитись на обмін квартири на автомобіль з доплатою. Так з 2009 року спірний автомобіль на праві власності належав громадянину [PERSON] , який придбав його в кредит у АТ КБ «ПРИВАТБАНК». На автомобіль було накладено заборону відчуження. У зв`язку з тим, що кредитор (Банк) не оновив відомості про заборону відчуження автомобіля в реєстрі обтяжень рухомого майна, громадянин [PERSON] зміг продати спірний автомобіль громадянину [PERSON] , який в свою чергу продав спірний автомобіль громадянину [PERSON] шляхом видачі довіреності на права розпорядження спірним транспортним засобом. Через певний час Банк відновив в реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про заборону відчуження спірного автомобіля, який на той час вже був переоформлений на громадянина [PERSON] .. Відповідачка [PERSON] домовилась з громадянином [PERSON] , та [PERSON] про обмін квартири на автомобіль (з доплатою з боку покупця), з`ясувалось те, що автомобіль був в заставі та по кредиту наявна непогашена заборгованість. Оскільки між Відповідачкою та [PERSON] з [PERSON] вже були досягнуті домовленості про обмін, а ризик втрати активу (квартири) був значний (фактично втрачена до нині) Відповідачці довелось також здійснити погашення кредитної заборгованості з метою припинення заборони на відчуження спірного автомобіля. Через те, що на непідконтрольній території неможна належним чином оформити відповідний правочин, сторони були змушені оформити це шляхом надання довіреностей та написання розписок. Вказані обставини підтверджуються розписками громадян [PERSON] та [PERSON] , довідками АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 30.11.2017 року та 06.12.2017 року про погашення кредиту та припинення заборони на відчуження автомобіля, квитанціями про погашення Відповідачкою заборгованості за кредитним договором та договором купівлі продажу спірного автомобіля. Оскільки квартира була придбана до укладання шлюбу, то спірний автомобіль, отриманий за рахунок цієї квартири, є майном отриманим за рахунок майна яке належало Відповідачці особисто, а тому спірний автомобіль є особистою приватною власністю Відповідачки 15 червня 2022 року представником позивача надано відповідь на відзив в якій заперечував проти обставин викладених у відзиві, зазначаючи, що відповідачка досі є власницею квартири в м. Алчевськ, Луганської області, та відповідачем не надано доказів на підтвердження викладених у відзиві обставин. Ухвалою суду від 05 липня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог. 07 жовтня 2022 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судовому засіданні представник позивача адвокат Дашко І.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача\~ адвокат Бочкарь Р.В.\~проти задоволення позовних вимог заперечував та просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.ст.4 ЦПК). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1.ст.13 ЦПК). Відповідно до ч. 1ст.\~81\~ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ст.76\~ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3 статті 77\~ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1статті 80 ЦПК). Статтями 60,69,70,71\~СК України та статтями 368,370,392\~Цивільного кодексу\~України (далі за текстом ЦК України) передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними. Згідно із ч. 2 ст.\~60\~СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Як було зазначено вище, згідно ст.71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст.190\~ЦК України майном вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно роз`яснень, що містяться в п.п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~«Про практику\~застосування законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ майна\~подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72\~СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Так, судом встановлено, що з 07 серпня 2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Кіровським відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №522. 22 серпня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Судом встановлено, що за період шлюбу та за спільні кошти подружжям [PERSON] та [PERSON] було придбано транспортний засіб автомобіль марки транспортного засобу автомобіля марки OPEL ASTRA, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] . Статтею 57\~СК України встановлено, що особистою приватною власністю чоловіка, дружини є: майно, набуте кожним з них до шлюбу; майно, набуте ним, нею за час шлюбу але на підставі договору дарування або спадкування; майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто; премії, винагороди, які він, вона одержав за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала чоловікові, дружині, а також як відшкодування, завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Оскільки, як зазначалось вище, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто, якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо при поділі майна один з подружжя стверджує, що певна річ була набута за час шлюбу на власні кошти цієї особи, то такі факти потребують доведення в суді. Ч. 1 ст.\~60\~СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2 ст.\~60\~СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.\~63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1ст. 70 СК України). Відповідно до ч. 3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що частки спільно нажитого майна подружжя є рівними. Стаття 321\~ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, було роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст.\~325\~ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у них на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правові позиції Верховного Суду України від 01 липня 2015 року, 25 листопада 2015 року, 12 жовтня 2016 року). Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності\~ автомобіль марки OPEL ASTRA, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , набутий під час шлюбу, у відповідності до положень ст.\~60\~СК України є об`єктом права спільної сумісної власності, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо розміру грошової компенсації належної частки в сільному майні, суд вважає ціну вказану у позовні заяві завищеною та не доведеною, відповідно звіту про оцінку рухомого майна OPEL ASTRA, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] від 05.06.2022 року ринкова вартість автомобіля склала 104\~346,00 гривень. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація належної частки у спільному майні подружжя у розмірі 52\~173 (п`ятдесят дві тисячі сто сімдесят три) гривні 00 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial