Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та посилається на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 11 червня 2020 року у цивільній справі №359/6858/19 їй було відмовлено у задоволенні позову до ТОВ «УБА-Агросвіт» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, стягнення допомоги по вагітності та пологам. Постановою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року було скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду від 11 червня 2020 року та частково задоволено позов [PERSON] . Визнано незаконним та скасовано наказ №6-к від 13 березня 2019 року про звільнення [PERSON] за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України, поновлено її на посаді директора в ТОВ «УБА-Агросвіт» з 13 березня 2019 року. Стягнуто з ТОВ «УБА-Агросвіт» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 березня 2019 року по 12 березня 2020 року у розмірі 141 382,14 грн., в іншій частині рішення залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року було залишено без змін постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року. Однак ТОВ «УБА-Агросвіт» так і не виконало рішення суду, позивач не була поновлена на посаді директора цього товариства. Середньоденний заробіток позивача становить 386 гривень 29 копійок. Тому позивач просить стягнути на її користь середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з 28.10.2020 по 29.10.2021 (366 календарних днів) та з 30.10.2021 по 17.02.2022 (110 календарних днів) у розмірі 183874,04 грн. Неправомірними діями відповідач також завдав [PERSON] моральну шкоду. Позивач є матір`ю-одиначкою, самостійно виховує двох малолітніх дітей. У 2021 році вона постійно хворіла та потребувала лікування. Також вона була вимушена продати будинок, оскільки у неї були відсутні кошти на його утримання. Також була принижена її честь та гідність як людини та керівника. Тому [PERSON] просила стягнути з ТОВ «УБА-Агросвіт» на свою користь 300 000 гривень моральної шкоди. 15\~серпня 2022\~року представник\~позивача [PERSON] \~подав до\~суду заяву\~про збільшення\~розміру позовних\~вимог,\~якою просив\~суд стягнути\~на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з 18.02.2022 по 14.08.2022 (178 календарних днів) у розмірі 68759,62 грн., а всього стягнути середнього заробітку у розмірі 252633,66 грн. Також [PERSON] просила стягнути 300 000 гривень моральної шкоди та понесені нею судові витрати по оплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. 2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 3 травня 2022 року (а.с.47-48) позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 24 червня 2022 року (а.с.57) було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 15 серпня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання (а.с.72-73) було прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 6 жовтня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання (а.с.158-160) за згодою представника позивача було вирішено провести заочний розгляд справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Представник ТОВ «УБА-Агросвіт» не з`явився у судові засідання, відзив не надав. Товариство у встановленому порядку неодноразово повідомлялось про час та місце розгляду цивільної справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення (а.с.63, 78, 108). 3.Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 11 червня 2020 року у цивільній справі №359/6858/19 [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову до ТОВ «УБА-Агросвіт» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, стягнення допомоги по вагітності та пологам. Постановою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року було скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду від 11 червня 2020 року та частково задоволено позов [PERSON] . Визнано незаконним та скасовано наказ №6-к від 13 березня 2019 року про звільнення [PERSON] за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України, поновлено її на посаді директора в ТОВ «УБА-Агросвіт» з 13 березня 2019 року. Стягнуто з ТОВ «УБА-Агросвіт» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 березня 2019 року по 12 березня 2020 року у розмірі 141 382,14 грн., в іншій частині рішення залишено без змін (а.с.111-119). Постановою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року було залишено без змін постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року (а.с.120-131). Згідно з довідкою ТОВ «УБА-Агросвіт» №122 від 18 липня 2019 року (а.с.134) про середню заробітну плату (дохід) [PERSON] за 2019 рік, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 386,29 грн. Такий же розмір середньоденної заробітної плати був взятий до уваги Київським апеляційним судом у постанові від 27 жовтня 2020 року. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.33, 137-138) вбачається, що станом на 3 жовтня 2022 року відсутні відомості про те, що позивач є керівником ТОВ «УБА-Агросвіт». До Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України за заявою [PERSON] про те, що службові особи ТОВ «УБА-Агросвіт» умисно не виконали постанови Верховного Суду від 21 грудня 2020 року та Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року щодо поновлення на посаді директора ТОВ «УБА-Агросвіт» [PERSON] . Ці обставини підтверджуються витягом з ЄРДР від 19 серпня 2021 року (а.с.81). Спірні правовідносини, що склались між учасниками справи, регулюються Главою 15 «Індивідуальні трудові спори» КЗпП України. 4. Норми матеріального права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору. 4.1 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до статі 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частинами першою, другою статті 233 КЗпП України (у редакції станом на день звернення до суду) визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 235 КЗпП України визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Згідно із статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого застосовується судом як джерело права відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», неодноразово звертав увагу на те, що «право, передбачене частиною першою статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла остаточному та обов`язковому судовому рішенню залишатися без дії на шкоду однієї зі сторін» (рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року у справі Hornsby v. Greece («Хорнсбі проти Греції»), п.40), рішення ЄСПЛ від 20 липня 2004 року у справі Shmalko v. Ukraine («Шмалько проти України»), п. 43). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року (справа №755/12623/19) визначила природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши, що такий заробіток за природою є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію. Незаконне звільненні - це незаконне припинення роботодавцем із працівником трудового договору в односторонньому порядку. У свою чергу, виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений. Статтею 233 КЗпП України визначені строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. На момент виникнення спірних правовідносин частина друга вказаної норми встановлювала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині другій статті 233 КЗпП України. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині 2 статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь-яким строком. Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника. До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з частини другої статті 233 КЗпП України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17, від 30 січня 2019 року у справі № 808/1271/18, від 22 квітня 2021 року у справі № 826/8789/18, від 10 травня 2022 року у справі №369/3013/20, від 26 травня 2022 року у справі №420/10861/21. 4.2. щодо стягнення моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2021 року у справі № 127/937/17 (провадження № 61-10602св21). КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в справі і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 264/1908/14-ц (провадження № 61-14513св20). Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. 5.Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Позовні вимоги [PERSON] стосуються стягнення належної їй заробітної плати, які, відповідно до статті 233 КЗпП України, не обмежуються будь-яким строком звернення до суду. Станом на 14 серпня 2022 року (дату, по яку просить позивач стягнути середній заробіток) і станом на день ухвалення рішення суду постанова Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року в частині поновлення позивача на посаді директора ТОВ «УБА-Агросвіт» не виконано, а отже існує затримка виконання судового рішення відповідачем. Тобто у спірних правовідносинах вина відповідача полягає в ігноруванні положень законодавства щодо виконання прямого обов`язку про негайне поновлення на попередньому місці роботи позивача. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.06.2015 по справі №21-63а15. Тому суд вважає за необхідне стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 28 жовтня 2020 року (з наступного дня після винесення постанови Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року) по 14 серпня 2022 року (дату, визначену позивачем у позові). Однак суд не погоджується з наведеним позивачем розрахунком суми середнього заробітку. Так, середній заробіток [PERSON] визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно з п.8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Тому суд зазначає, що у вказаний [PERSON] період з 28 жовтня 2020 року по 14 серпня 2022 року було 453 робочі дні. Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки виконання судового рішення становить 174 989 гривень 37 копійок (389,29 х 453). З огляду на це, суд вважає, що з ТОВ «УБА-Агросвіт» на користь [PERSON] слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 174989 гривень 37 копійок. Вказаний розмір суд зазначає з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків. Підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення в більшому розмірі відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] слід відмовити. На підтвердження понесення позивачем моральної шкоди нею були надані такі докази: медичні документи щодо перевірки стану здоров`я та лікування, наявних у [PERSON] хвороб (а.с.29-32, 39-40), витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.82-85) та копії свідоцтв про народження (а.с.86, 87), з яких вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відомості про батька яких внесені позивачем на підставі ч.1 ст.135 СК України. Сукупність цих доказів підтверджують те, що порушення права на працю призвели до моральних страждань [PERSON] , втрати нею нормальних життєвих зв`язків. Так, позивач протягом майже двох років знаходиться у стані невизначеності, не може належним чином забезпечити себе та двох своїх малолітніх дітей. З огляду на це суд вважає, що з ТОВ «УБА-Агросвіт» на користь [PERSON] належить стягнути моральну шкоду в розмірі 30000 гривень. Вказаний розмір буде достатнім для компенсації моральної шкоди за порушення трудових прав [PERSON] .Підстави для стягнення моральної шкоди в більшому розмірі відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] слід відмовити. 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.3 ст.137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Встановлено, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 4838,74 грн та 992,40 грн, що підтверджується квитанціями від 15 серпня 2022 року (а.с.55,68), а всього на загальну суму 5831,14 грн. [PERSON] заявила вимоги на загальну суму 552633,66 грн (183874,04 + 68759,62 + 300000). Вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення та моральної шкоди задоволено на загальну суму 204989,37 грн (174989,37 + 30000), тобто частково, а саме на 37,09 % (204989,37 х 100% / 102863,2). З огляду на це, з ТОВ «УБА-Агросвіт» на користь [PERSON] слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2162 гривні 77 копійок (5831,14 / 100% х 37,09%). 12 січня 2022 року між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Аргументум» був укладений договір про надання правової допомоги №22/03 (а.с.92-95). Для надання правової допомоги клієнту АО «Аргументум» призначає адвоката Ліщишина І.В. Згідно з Додаткової угодою №1 до цього договору від 15 серпня 2022 року (а.с.96) сторонами було погоджено фіксовану оплату гонорару АО «Аргументум» в межах судової справи №359/2101/22, що не залежить від досягнення будь-якого результату у справі. Розмір гонорару за представництво [PERSON] в суді першої інстанції 30 000 гривень. Відповідно до п.3.4 клієнт сплачує гонорар після отримання рахунку від АО «Аргументум». За фактом надання послуг АО «Аргументум» надає клієнту Акт наданих послуг після підписання якого послуги вважаються наданими належним чином та в повному обсязі. Згідно з актом наданих послуг від 15 серпня 2022 року (а.с.97) АО «Аргументум» надало послуги з правової допомоги у справі №359/2101/22, що розглядається Бориспільським міськрайонним судом, а [PERSON] прийняла послуги (робота над позовною заявою, підготовка заяви про усунення недоліків позовної заяви, робота над заявою про збільшення розміру позовних вимог, представництво інтересів в судовому засіданні 15.08.2022, всього на 30000 грн. На цю суму АО «Аргументум» виставило [PERSON] рахунок №22/14 від 15 серпня 2022 року (а.с.98). Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №904/4507/18 від 12 травня 2020 року «гонорар успіху» адвоката було визначено як «витрату з відкладальною умовою» та визнано, що гонорар успіху може бути включений до списку витрат, які підлягають відшкодуванню. Як вже було зазначено судом, позов [PERSON] задоволений частково, а саме на 37,09%. З огляду на це, з урахуванням вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, з ТОВ «УБА-Агросвіт» на користь [PERSON] слід примусово стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11127 гривень 00 копійок (30 000 / 100% х 37,09%).

Outcome: partial