Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей та своє утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08.10.2019 року по 27.09.2021 року. У період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.09.2021 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі по 4000, 00 грн. на кожну дитину щомісячно, а також на її користь у розмірі 1500, 00 грн. щомісячно до досягнення дітьми трирічного віку. 15.11.2021 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження щодо виконання вказаного судового рішення. Але відповідач свої зобов`язання щодо сплати аліментів не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 161500, 00 грн. Оскільки відповідач аліменти не сплачуються, позивачем зроблено розрахунок пені, відповідно до якого розмір пені становить 150860, 00 грн. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь пеню за несплату аліментів у розмірі 150860, 00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2022 року задоволено клопотання представника позивача про об`єднання цивільних справ № 754/5329/22 та № 754/6444/22. Позивачка [PERSON] також звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дітей та своє утримання. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08.10.2019 року по 27.09.2021 року. У період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.09.2021 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі по 4000, 00 грн. на кожну дитину щомісячно, а також на її користь у розмірі 1500, 00 грн. щомісячно до досягнення дітьми трирічного віку. 15.11.2021 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження щодо виконання вказаного судового рішення. Відповідач свої зобов`язання щодо сплати аліментів не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 161500, 00 грн. Позивачкою було встановлено, що відповідач має 3 квартири у Болгарії у курортних місцевостях, що підтверджується відповідними довідками. Крім того, відповідач став власником та директором компанії ТОВ «АРК «Девелопмент» із статутним фондом 1000000, 00 грн. Вказане свідчить про те, що матеріальний стан відповідач значно покращився. У той же час через війну та відповідно інфляцію призначені відповідачу до сплати аліментні платежі стали несуттєвими для утримання дітей, оскільки різко піднялися ціни на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, а також витрати, пов`язані із забезпеченням безпеки та всебічного гармонійного розвитку дітей, наразі потребують значно більших витрат, ніж визначено судовим рішенням. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, що стягується з відповідача, з 4000, 00 грн. на кожну дитину до 10000, 00 грн. на кожну дитину, а також з 1500, 00 грн. на утримання позивачки до 5000, 00 грн. щомісячно. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягненні пені підлягають задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08.10.2019 року по 27.09.2021 року. У період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.09.2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 4000, 00 грн. на кожну дитину щомісячно, а також стягнуто аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1500, 00 грн. щомісячно до досягнення дітьми трирічного віку. На виконання судового рішення позивачці були видані виконавчі листи, у зв"язку з чим 15.11.2021 року державним виконавцем було відкрито виконавчі провадження. Як встановлено судом, відповідач аліменти, визначені за рішенням суду, не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що станом на 30.06.2022 року становить 161500, 00 грн., що підтверджується відповідними довідками. Що стосується позовних вимог про стягнення пені, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 статті 196 Сімейного Кодексу України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно із п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв"язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. На презумпції вини платника аліментів неодноразово наголошується також у судовій практиці. Так, у постанові Верховного Суду від 16.03.2020 року у справі № 316/639/18 вказано, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Обов`язок надавати дитині дорогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. З урахуванням встановлених судом обставин, наявних у справі доказів, тих обставин, що відповідач тривалий час не сплачує аліменти, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення пені за несплату аліментів є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про збільшення розміру аліментів, то слід зазначити наступне. Так, позивачка у своїх позовних вимогах просить суд збільшити розмір аліментів на утримання малолітніх дітей та своє утримання, встановивши розмір аліментів у розмірі по 10000, 00 грн. на кожну дитину та 5000, 00 грн. на її утримання, зважаючи на те, що відповідач має 3 квартири у Болгарії у курортних місцевостях, що підтверджується відповідними довідками, став власником та директором компанії ТОВ «АРК «Девелопмент» із статутним фондом 1000000, 00 грн. Вказане свідчить про те, що матеріальний стан відповідач значно покращився. У той же час через війну та відповідно інфляцію призначені відповідачу до сплати аліментні платежі стали несуттєвими для утримання дітей, оскільки різко піднялися ціни на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, а також витрати, пов`язані із забезпеченням безпеки та всебічного гармонійного розвитку дітей, наразі потребують значно більших витрат, ніж визначено судовим рішенням. При розгляді справи встановлено, що позивачка [PERSON] на даний час не працює, доходу не має. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 Сімейного Кодексу України, так і положень ст. 183, Частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, що регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема, ст. 182, 183, 184 Сімейного кодексу України. Даний висновок міститься у правовій позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05.02.2014 року по справі № 143цс13. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як вбачається письмових матеріалів справи, судовим рішенням було стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі по 4000, 00 грн. на кожну дитину. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить, зокрема, з 1 липня - 2201, 00 грн. Зазначене свідчить про те, що розмір аліментів, що були стягнуті судовим рішенням з відповідача, удвічі більші розміру прожиткового мінімуму на одну дитину. Крім того, позивачка посилається на те, що матеріальний стан відповідача значно покращився, а тому розмір аліментів може бути збільшений. При цьому з наданих позивачкою письмових доказів вбачається, що матеріальний стан відповідача змінювався протягом 2012-2021 років, тобто до постановлення рішення Голосіївським районним судом м. Києва, а тому матеріальний стан відповідача повинен був враховуватися судом при постановленні судового рішення та визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню. Доказів того, що матеріальний стан відповідача значно покращився після 27.09.2021 року, позивачкою суду не надано, як і не надано доказів того, що її матеріальний стан значно погіршився. Також, як вже зазначалося вище, розмір аліментів, що стягнуто судом, удвічі перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а тому повністю може забезпечити всі потреби дитини на даний час. Враховуючи викладене вище, досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1984, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved