Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, вказавши, що з 25.02.2012 року перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В листопаді 2015 року їх сімейні стосунки погіршились, внаслідок чого вони припинили шлюбні відносини, що зумовлює необхідність вирішення майнових питань щодо спільного майна, набутого у шлюбі та до переліку такого входить депозитний вклад у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі 55000,00 грн., на підставі укладеного договору банківського вкладу № SAMDNWFD0070740012201 від 28.07.2015 року строком шість місяців, на ім`я відповідача, який виступає у правовідносинах вкладником. В добровільному порядку виплатити їй половину вказаних грошових коштів відповідач не бажає та жодних домовленостей між ними щодо розподілу спільного майна не досягнуто, тому просить розподілити порівну між ними суму банківського вкладу у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», стягнувши з відповідача на її користь 1 / 2 частку вкладу в розмірі 27500,00 грн. Відповідачем було подано заперечення, в обґрунтування якого зазначив, що з позовними вимогами не згоден, оскільки в липні 2015 року він від свого батька [PERSON] отримав 60000,00 грн., які зобов`язався йому повернути до 20.02.2016 року. З вказаної суми 55000,00 грн., він вніс на депозитний рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які після закриття депозитного рахунку повернув батьку. Отже на депозитний рахунок були внесені кошти які він отримав у борг, потім поклав їх на депозитний рахунок та після закриття рахунку повернув ці кошти. В листопаді 2015 року вони склали список майна, що було ними нажито у період сумісного проживання, в який депозитні вклади вони не включали, так як вказаний депозит не входив до того майна і коштів, яке вони сумісно нажили. Також вважає необхідним зазначити, що позивач в період шлюбу мала свої депозитні вклади, якими розпорядилась на свій розсуд. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі покладаючись на обставити викладені у позовній заяві, просили розподілити порівну між позивачем та відповідачем суму банківського вкладу у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та стягнути з відповідача на користь позивача 1 / 2 частку вкладу в розмірі 27500,00 грн. В подальшому представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав викладених у запереченні та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В подальшому звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача. Представник третьої особи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялись. Вислухавши сторони, свідків, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (\~ст.5 ЦПК України). Згідно з ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі Конвенція), ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі\~статтею 263 ЦПК України\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У \~ \~судовому \~ засіданні\~ \~встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 лютого 2012 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 77. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.07.2016 року, шлюб між ними розірвано. Рішення набрало законної сили 09.08.2016 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач шлюбні відносини фактично припинили в листопаді 2015 року, що не заперечувалось сторонами по справі. 28 липня 2015 року на ім`я відповідача [PERSON] в ПАТ КБ "ПриватБанк" відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] . Як вбачається з документів наданих АТ КБ "ПриватБанк" на виконання ухвали суду від 01.02.2016 року про витребування доказів, сума коштів на депозитному рахунку № [NUMBER] станом на 28.07.2015 року складала 55000,00 грн., та дані грошові кошти знаходилися на вказаному \~депозитному рахунку у період з 28 липня 2015 року по 28 січня 2016 року. Згідно зі\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до положень ч.1\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з вимогами\~ст. 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.\~63, ч. 1 ст.\~65 СК України. У разі використання одним із подружжя спільних коштів, усупереч\~статті 65 Сімейного Кодексу України, інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц. З \~ огляду\~ \~ на\~ \~встановлені \~ обставини\~ слід зробити висновок, що вказаний грошовий вклад є майном, набутим подружжям за час шлюбу (до припинення фактичних шлюбних відносин), а тому, в силу статті 60 СК України, належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Отже, у суду є усі правові підстави для визнання вказаного грошового вкладу і спільною сумісною власністю сторін, як подружжя та їх включення в поділ майна. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що з сім`єю сторін підтримувала дружні стосунки, їй відомо про депозитні кошти сторін у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 60000,00 грн., які були їх сумісними. Знає, що позивач поклала на депозитний рахунок кошти, що отримала при народженні дитини. Також їй відомо, що позивач отримувала дохід від здавання житла в оренду. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що він є батьком відповідача [PERSON] , та гроші що, [PERSON] поклав на депозитний рахунок, він взяв у нього. У запереченні відповідач також послався, що в липні 2015 року отримав від свого батька [PERSON] кошти у розмірі 60000,00 грн., з яких 55000,00 грн., поклав на депозитний рахунок, та які після закриття депозитного рахунку, повернув батьку, тобто кошти на депозитному рахунку не є коштами, які входять до коштів, які були сумісно нажитими подружжям. Однак суд критично відноситься до даного посилання, оскільки відповідачем відповідно до вимог ст. ст.\~12,81 ЦПК України\~не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Так надана відповідачем копія розписки від 26.07.2015 року про отримання відповідачем від свого батька коштів у розмірі 60000,00 грн., не є належним доказом, того що вказані грошові мають призначення саме для покладення їх відповідачем на депозитний рахунок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 28.07.2015 року, тобто [PERSON] міг надати своєму сину грошові кошти для будь яких його потреб. Так само суд не може прийняти пояснення свідка [PERSON] , як об`єктивні оскільки він є батьком відповідача, а тому має певну зацікавленість з його сторони. Крім того до матеріалів справи було додано договір SAMDNWFD0070465164801 Вклад «Стандарт на 6 мес» (Стандарт) від 27.01.2015 року , відповідно до якого відповідачем [PERSON] 27.01.2015 року було покладено на депозитний рахунок у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти у розмірі 33000,00 грн. до 27.07.2015 року, а по закінченню терміну даного вкладу, відповідачем 28.07.2015 року було укладено договір SAMDNWFD0070740012201 Вклад «Стандарт строковий на 6 міс» (Стандарт), відповідно до якого відповідачем [PERSON] 28.07.2015 року до 28.01.2016 року було покладено на депозитний рахунок у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти у розмірі 55000,00 грн., які є предметом позову по даній справі. Отже судом встановлені обставини які спростовують пояснення свідка [PERSON] , та посилання відповідача щодо отримання ним коштів у розмірі 60000,00 грн., від свого батька за розпискою від 26.07.2015 року, 55000,00 грн., з яких він 28.07.2015 року поклав на депозитний рахунок у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі укладено договору SAMDNWFD0070740012201 від 28.07.2015 року Вклад «Стандарт строковий на 6 міс» (Стандарт). Отже, під час розгляду справи відповідачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,\~ а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, відповідач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, а саме: обставини того, що\~грошові кошти у розмірі 55000,00 грн., розміщені на депозитному рахунку в банку є тими коштами, які він отримав від свого батька та потім повернув йому. Таким чином, наявні підстави для поділу між сторонами вказаного грошового вкладу, що слід здійснити згідно із нормами частин 1 і 2 статті 70 СК України на засадах рівності часток майна дружини та чоловіка. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.

Outcome: approved