Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

27.09.2022р.\~позивач \~ [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом до\~відповідача \~Баришівської селищної\~ ради\~ Київської\~області - про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла [PERSON] (спадкодавець), яка на день смерті була зареєстрована та проживала в селі Гостролуччя, Броварського району (раніше Баришівський район) Київської області. За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до змісту якого на випадок своєї смерті визначене майно, а саме: будинок та дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення заповіла їй, дочці [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить, крім іншого, земельна ділянка, що є складовою земельної частки (паю), що перебувала у колективній власності КСП «Гостролуччя» розміром 4,77 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), право на яку підтверджується Сертифікатом серії КВ № 0077396. У встановленому законом порядку вона звернулася до Баришівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно розподілу: сінокіс № 293 - площею 1,9836 га, що розташована на території Гостролуцького Старостинського округу Броварського району Київської області, що згідно Протоколу № 1 від 03.12.2005 року Гостролуцької сільської ради, згідно списку про розподіл ділянок - була розподілена на ім`я [PERSON] . [PERSON] за життя не оформила та не отримала Державний акт про право власності на вищевказану земельну ділянку. 17 серпня 2022 року нотаріусом було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не є можливим, за відсутності документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, який просила задовільнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 29.09.2022р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 19.10.2022р. 07.10.2022р.\~на адресу\~суду надійшла\~заява представника\~відповідача Баришівської селищної ради Київської області щодо визнання позову та розгляду справи у відсутність представника відповідача. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, просили задовільнити позов у повному обсязі. Представник відповідача Баришівської селищної ради Київської області - у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, з позовним вимогами погодились у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Гостролуцької сільської ради Баришівського району Київської області 17.07.2012р. (а.с. 12). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.11.1976р., [PERSON] , 20.11.1976 р. уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 11). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.07.1959 р. (а.с. 10). Зі змісту Сертифікату про право на земельну частку (пай) серії KB №0077396, виданим Баришівською районною державною адміністрацією 30.12.1996 року, [PERSON] , належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Гостролуччя», розміром 4,77 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 14). Згідно довідки Гостролуцького Старостинського округу Баришівської селищної ради Броварського району Київської області № 24 від 08.02.2022р., « за померлою гр. [PERSON] , згідно з протоколом № 1 від 3 грудня 2005 року з розподілу земельних часток (паїв), закріплені земельні ділянки : рілля I категорії - ділянка № [NUMBER] , площею 1,5670га та рілля 11 категорії - ділянка № [NUMBER] , площею 1,7636га, на які вона отримала державні акти на право власності та згідно з протоколом № 1 від 30 грудня 2007 року з розподілу земельних часток (паїв) закріплена за нею земельна ділянка - сінокіс № 293. площею 1,9836га» (а.с. 15). Постановою державного нотаріуса Баришівської районної державної нотаріальної контори Малиновської Н.В. № 677/02-14 від 17.08.2022р., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 16). Виходячи із змісту статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися\~внаслідок його смерті. Відповідно до положень статей\~1,\~2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІУ\~право на земельну частку (пай) мають громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є і свідоцтво про право на спадщину. Аналогічна норма міститься і в п. 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України . Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Пунктом 23 вказаної Постанови закріплено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4\~ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16\~ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом мас право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Статті 81. 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки: визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами: одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. "г" ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 3 1 січня 2013 року у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Державний земельний кадастр» правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку замість державного акту є свідоцтво про право власності на земельну ділянку, у разі набуття права на земельну ділянку в межах норм безоплатного виділення відповідно до ЗКУ, чи витяг із реєстру нерухомого майна та їх обтяжень, у разі переходу права на земельну ділянку від однієї особи до іншої. Чіткий порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат». На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємицям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу Х доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Отже, якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 1163K). Основоположні принципи здійснення право володіти своїм майном сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрало чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. У відповідності з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Отже, спадкодавець [PERSON] за життя, на законних підставах набула право власності на земельну ділянку, а тому до позивача, відповідно до ст. 1216 ЦК України, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, «судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме в п. 11 роз`яснив, що « при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай)». Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам i організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року. Відповідно до пункту 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери. які раніше працювали в ньому залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Закону N 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - свідоцтво про право на спадщину; - посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Враховуючи неможливість оформлення прав на земельну частку (пай), позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, що цілком узгоджується з вимогами діючого законодавства. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору сплачених позивачем при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Outcome: approved