Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

15.02.2021 року до Центрального районного суду м, Миколаєва надійшла позовна заява Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Миколаївської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , третя особа служба у справах дітей адміністрації Центрального району, в якій позивач просив: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від заробітку батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, на користь органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від заробітку матері, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, на користь органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , передати органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради для вирішення їх подальшої долі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, щодо позбавлення його батьківських прав відносно дітей та стягнення з нього аліментів на користь позивача з огляду на безпідставність та недоведеність позовної заяви. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.09.2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання з`явилися відповідач [PERSON] та його представник адвокат Нечай О.Д., які просили відмовити у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення [PERSON] батьківський прав та стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дітей. Позивач, відповідач [PERSON] та третя особа у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин. Позивач просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою (засобами поштового зв`язку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті оголошення) про дату та час слухання справи, до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Правом на подачу відзиву не скористалася. Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін, які не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. [PERSON] , [INFO] (16 років), у рафі батько вказано [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи. Інформація стороно батька записана відповідно до частини першої статті 135 Сіменого кодексу України, що вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження громадян. [PERSON] , [INFO] ( 15 років), її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи. [PERSON] , [INFO] (8 років), її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.09.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заяви, засвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горобченко С.Г. від 24.07.2018 року, [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також з заяви вбачається, що [PERSON] участі у вихованні, навчанні та утриманні дітей не бере. 25.07.2018 року адміністрація Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №16 звернулася до Служби у справах дітей Центрального району з клопотанням про притягнення [PERSON] до відповідальності. [PERSON] у своїй заяві від 31.07.2018 року зазначила, що проживає разом з [PERSON] , який є батьком трьох дітей. Мати цих дітей вихованням не займається. З акту обстеження умов проживання від 31.07.2018 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] 1981 року народження, [PERSON] , [PERSON] 2005 року народження, [PERSON] 2007 року народження, [PERSON] 2013 року народження. Для виховання та розвитку дітей батьком створені добрі умови для виховання та проживання. Будинок частково відремонтовано, підключено всі комунікації, в кімнатах чисто, затишно. З характеристики «загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів-центру загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації» Миколаївської обласної ради від 12.01.2021 року на [PERSON] , [INFO] , вбачається, що дівчинкою опікується тато. З повідомлення директора «загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів-центру загальної і профільної освіти та комплексної реабілітації» Миколаївської обласної ради вбачається, що спостерігалися випадки коли [PERSON] приходить за дитиною чи приводить її до закладу з ознаками алкогольного сп`яніння. Приводить доньку [PERSON] у неохайному вигляді. Мати [PERSON] не проживає за місцем мешкання та протягом тривалого часу її місце перебування невідоме. Актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 09.01.2021 року встановлено, що батько [PERSON] привів свою дитину [PERSON] , 2013 року народження, до місця мешкання [PERSON] за адресою [ADDRESS] та залишив її на 3 доби. Забирати дитину не мав наміру оскільки вона йому не потрібна. [PERSON] у своїй заяві від 11.01.2021 року повідомила, що залишилась без батьківського піклування, не знає де на даний час знаходиться її мати, тривалий час проживає з сторонніми людьми та просить позбавити її матір батьківських прав. З пояснень [PERSON] від 13.01.2021 року слідує, що його донька [PERSON] знаходиться в місті Борисполі, а молодша донька проживає разом з ним за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки-характеристики Центрального відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області № 771/50/11-21 від 18.01.2021 року за час мешкання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] характеризується негативно, громадський порядок та спокій громадян порушує. У вживанні алкогольних напоїв, за вищевказаною адресою помічався. Заяви та скарги від сусідів стосовно [PERSON] не надходили. Відношення з підозрілими особами, які ведуть антигромадський спосіб життя не підтримує. Притягався до кримінальної відповідальності за ст. 127 КУпАП. Згідно довідки-характеристики Центрального відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області № 772/50/11-21 від 18.01.2021 року за час мешкання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] мешкає разом з сім`єю, з сусідами підтримує негативні відносини. Порушує громадський порядок та спокій. Помічалась у вживанні алкогольних напоїв. Підтримує відносини з підозрілими особами, які ведуть антигромадський спосіб життя. До кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалась. Висновком служби у справах дітей адміністрації Центрального району від 16.01.2021 року визначено за недоцільне передачу [PERSON] , [INFO] , на виховання та постійне проживання її матері [PERSON] . Також висновком служби у справах дітей адміністрації Центрального району від 16.01.2021 року визначено за недоцільне передачу [PERSON] , [INFO] , на виховання та постійне проживання її матері [PERSON] та батькові [PERSON] . З повідомлення начальника Центрального відділу поліції в Миколаївській області від 27.09.2019 року вбачається, що [PERSON] не проживає за місцем мешкання, протягом тривалого часу її місце перебування не відоме. З висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 871/02/02/01-22/25/14/21 від 10.02.2021 року вбачається, що виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно їх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її доньки [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] суд зазначає таке. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина 1 статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини 1-3 статті 157 СК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». У своєму рішенні від 07 грудня 2006 року у справі HUNT v. UKRAINE, № 31111/04 (§54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції ( 995_004 ) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, п. 78). У §100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09 вказано на те, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (див. рішення у справі Йохансен , зазначеній вище, п. 78; рішення у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France), заява № 35991/04, п. 79, від 10 січня 2008 року; та у справі Р. І Х. , зазначеній вище, пп. 73 та 81). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком/матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Під час розгляду даної справи судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що відповідач [PERSON] не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] свідомо, ухиляється від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків стосовно дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що з огляду на приписи пунктів 2 частини 1 статті 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Таким чином, суд, оцінивши відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України надані докази, вивчивши матеріали справи, вважає доведеним той факт, що відповідачка [PERSON] не піклується належним чином про своїх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , свідомо ухиляється від своїх обов`язків по їх вихованню, не бажає змінити свою поведінку на краще, а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Позбавлення її батьківських прав буде відповідати інтересам дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідачки [PERSON] , то слід зазначити наступне. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що згідно ч. 2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини з відповідачки [PERSON] на користь виконавчого комітету Миколаївської міської ради підлягають стягненню аліменти на утримання [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. За такого, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] та стягнення з неї на користь позивача аліментів на утримання дітей обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному. Відповідно зі статті 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 1816 грн 00 коп. Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] то суд зазначає таке. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. У цій справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з дочками та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунуся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням [PERSON] займається її бабуся, а [PERSON] перебуває у школі - інтернаті не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає приймати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Допитані під час розгляду справи свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що мати дітей [PERSON] з дітьми не проживає, не спілкується з ними та не переймається їх долею. Тоді як батько [PERSON] працевлаштувався, дбає про своїх дітей та любить їх. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. З огляду на це суд не приймає до уваги заяву доньки [PERSON] про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батька батьківських прав. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18. Відповідно до частини шостої статті 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вивчивши наявні у справі докази дійшов висновку, що відсутні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно його дітей [PERSON] та [PERSON] , адже судом не встановлено, що [PERSON] умисно нехтує батьківськими обов`язками. З огляду на це суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо необхідності позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його доньок. За такого, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial