Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Марганецький міський відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що на підставі виконавчого листа №2/1890/48/18 по справі №180/1826/17 виданого 19.03.2018 року Маргнанецьким міським судом Дніпропетровської області з [PERSON] на її, [PERSON] , користь стягуються аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно. Відповідач тривалий час ухиляється від сплати аліментів на утримання сина в розмірі, визначеному рішенням суду. Відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця, розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 04 грудня 2021 року становив 51159,75 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пенні) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 грудня 2018 року по 04 грудня 2021 року складає 214 489, 26 грн. Однак враховуючи, що розмір пені не може бути більшим ніж 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів, з відповідача підлягають стягненню 51159,75 грн. за період з 01 грудня 2018 року по 04 грудня 2021 року. Просить суд стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] , користь 51159,75 грн. неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з 01 грудня 2018 року по 04 грудня 2021 року. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 01 липня 2022 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~ Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні у повному обсязі наполягає, Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання неодноразово не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, у встановлені судом строки відзив на позовну заяву не надав. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області, які надійшли на адресу суду 30.06.2022 року, [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). У зв`язку з чим відповідач, крім викликів за вказаною адресою, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті. Оголошення про виклик відповідача опубліковано - 29.07.2022 року та 23 вересня 2022 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. \~\~ \~Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Третя особа - представник Марганецького міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) у судове засіданні не з' явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст.124\~Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст.\~4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19\~ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» №14\~від 18\~грудня 2009\~року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом\~України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Як встановлено у судовому засіданні, що також підтверджується матеріалами справи, на підставі виконавчого листа №2/1890/48/18 по справі №180/1826/17 виданого 19.03.2018 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області з [PERSON] на користь позивача - [PERSON] , стягуються аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно . В матеріалах справи наявна копія постанови державного виконавця Марганецького міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління\~міністерства юстиції (м.Дніпро) Мамедової Ю.О. від 20.04.2021 року (ВП №56014452 про повернення виконавчого документу стягувачу, в якій зазначається, про те, що під час примусового виконання виконавчого листа №2/180/48/18, 180/1826/17, виданого 19.03.2018 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини з [PERSON] на користь [PERSON] , вжитими державним виконавцем заходами майна належного боржнику, на яке с можливо звернути стягнення в межах суми боргу не вдалося можливим. Сума боргу на час повернення складає 6365,80 грн., у зв`язку з чим даний виконавчий документ повернуто стягувачу. Відповідач тривалий час ухиляється від сплати аліментів на утримання сина в розмірі, визначеному рішенням суд, .внаслідок чого, за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів. Так, згідно розрахунку заборгованості державного виконавця, розмір заборгованості зі сплати аліментів АСВП32101132 з [PERSON] на користь [PERSON] по виконавчому листу №2/0424/334/2012 від 05.04.2012 року Марганецьким міським судом в розмірі 1/6ч.. З 13.03.2018 року набув сили виконавчий лист №2/180/48/18 про стягнення аліментів з [PERSON] в розмірі 1/4 частини. Станом на 04.12.2021 року становить 51159,75 грн.( а.с. 11-12). \~\~\~ Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають відносини, які регулюються ЦК України, СК України. Згідно ч. 1 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 15.05.2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного Кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно в твердій грошовій сумі. Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді даного спору про стягнення, на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясовувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане (тобто до останнього числа поточного місяця), та з урахуванням установленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), відступивши від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року справі № 6-94цс15. Такий підхід Верховного Суду до розрахунку пені застосований також Касаційним цивільним судом в постановах від 12.09.2018 року у справі № 759/9457/15-ц, від 17.10.2018 року у справі № 359/9950/16-ц, від 05.12.2018 року у справі № 372/264/15-ц. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Позивачем у своєму позові наведено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за період з 01 грудня 2018 року по 04 грудня 2021 року, відповідно до якого загальна сума пені за прострочення сплати аліментів становить 214 489,26 грн. ( а.с.3-9). Оскільки загальна сума заборгованості по аліментам станом на 04.12.2021 року становить 51159,75 грн, враховуючи те, що розмір пені не може бути більшим ніж 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів, вважає, що з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за несвоєчасну сплату аліментів за вказаний період саме в розмірі - 51159,75 грн. Однак суд, враховуючи вищевикладене, заявлені вимоги позивачем, наведені норми матеріального права, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постановах від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц, приходить до наступного. Так, позивачем в позові заявлені вимоги про стягнення неустойки (пені) в розмірі 51159,75 грн. Період за який позивач просить стягнути неустойку (пеню) зазначає: з 01 грудня 2018 року по 04 грудня 2021 року. Проте, суд вважає за необхідне за основу взяти Розрахунок неустойки (пені) розрахований за період з 14 червня 2019 року по 04 грудня 2021 року, наданий представником третьої особи 30 вересня 2022 року №18.21-34/30398 на запит суду, тобто в межах позовної давності та заявлених вимог. Отже, неустойка (пеня) зі сплати аліментів за період з 14 червня 2019 року по 04 грудня 2021 року включно сумарно становить - 39645 грн. 12 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 552 ЦК України, сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що заборгованість виникла з вини відповідача, який зобов`язаний за рішенням суду сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, однак не виконував свої обов`язки по сплаті аліментів, порушене право позивача на отримання неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає судовому захисту. Частиною 2 ст.196\~СК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, однак відповідачем не надано ніяких доказів про його матеріальне становище сімейний стан. Відповідно до ч. 3 ст.\~551\~ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи вищевказану норму матеріального права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки (пені). Враховуючи вищевикладене та наведений розрахунок, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, в частині стягнення розміру неустойки (пені), стягнувши з відповідача на користь позивачки неустойку за несплату аліментів в розмірі 39645,12 грн., яка буде відповідати принципу розумності та справедливості. У відповідності до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від\~08.07.2011\~року №\~3674-VI, звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, він підлягає стягненню з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 992,40 грн. \~

Outcome: partial