Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 31.08.2022 [PERSON] звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, в обґрунтування якої зазначила, що згідно з рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21.04.2017 у цивільній справі №283/345/17-ц шлюб між сторонами розірваний; стягнуто щомісячно з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття; допущено негайне виконання судового рішення в межах стягнення всієї суми боргу по аліментах. Судове рішення було направлено до органу державної виконавчої служби для його примусового виконання. 04.01.2019 позивачем було зареєстровано шлюб з [PERSON] та змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В порушення вимог статті 196 СК України відповідач вчасно аліменти не сплачував, допустив заборгованість по сплаті аліментів, яка згідно з розрахунком заборгованості станом на 26.08.2022 складає 40509,98 грн., а тому просить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2019 по 01.08.2022 у межах суми заборгованості зі сплати аліментів, тобто в розмірі 40509,98 грн. Позиція позивача та її представника. Представник позивача адвокат Реус Д.С., який діє в інтересах позивача на підставі договору про надання правової допомоги від 26.08.2022 та ордеру серії АМ №1031220 від 13.09.2022 висловив свою позицію щодо спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, заперечення відповідача, висловлені ним у відзиві вважає безпідставним. Позиція відповідача та його представника. Представник [PERSON] [PERSON] , яка діє в інтересах відповідача на підставі нотаріально посвідченої довіреності №6142 від 18.07.2022 висловила свою позицію щодо спору, заперечила щодо позовних вимог у повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позову за безпідставністю у зв`язку з відсутністю вини [PERSON] у невиконанні аліментних зобов`язань. Також 22.09.2022 [PERSON] було подано до суду відзив, у якому представник зазначила наступне. На виконання судового рішення у цивільній справі №283/345/17-ц [PERSON] щомісячно (за виключенням окремих періодів: грудня 2019р., січня 2020р., березня 2020р., травня 2020р., жовтня 2020р., січня 2021р. та квітня 2022р.) з переплатою у наступні періоди здійснювалася сплата аліментів на утримання сина [PERSON] , 2012 р.н. Переважно відповідач сплачував аліменти у розмірі 2 тис. грн., в окремі періоди 1500 грн., 1800 грн., що перевищувало мінімальний розмір аліментів, визначений судом, отже, на думку відповідача, він діяв добросовісно та вважав, що аліментної заборгованості у нього немає. Про наявність такої заборгованості [PERSON] дізнався лише отримавши від державного виконавця відповідний лист. Відповідач не оскаржував ні дії виконавця щодо нарахування заборгованості у період фактичного офіційного працевлаштування, ні неправомірність такого розрахунку та 30.08.2022 добровільно сплатив 40601 грн. на депозитний рахунок ВДВС Малинського району. За таких обставин [PERSON] вважає, що його вина у виникненні аліментної заборгованості відсутня, що виключає відповідальність за їх прострочення у відповідності до ч.1 ст.196 СК України. Також відповідач заперечує правильність розрахунку пені, наданого позивачем, оскільки [PERSON] не враховує суми переплат, які мали місце у наступні періоди: квітень 2020р. 451,50 грн., листопад 2020р. 825,25 грн., березень 2021р. 1355,50 грн., травень 2022р. 586,50 грн., липень 2022р. 2001,50 грн., серпень 2022р. 1,50 грн., що саме по собі зменшує період виникнення боргу, а отже й розмір нарахованої пені. Також відповідач при ухваленні рішення судом просив врахувати наступні обставини: на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина та падчерка; [PERSON] щомісяця сплачував аліменти на користь сина у розмірі, що перевищував мінімальний розмір, визначений законодавством та встановлений рішенням суду; після отримання розрахунку заборгованості з виплати аліментів відповідач у найкоротший строк погасив її; на даний час відповідач офіційно не працевлаштований; стягнення пені негативно позначиться на майновому стані інших членів сім`ї [PERSON] , зокрема, його малолітньої дитини [PERSON] , 2022 р.н., а також дружини [PERSON] , яка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. У разі ухвалення судом рішення на користь позивача, відповідач зазначає, що вбачає підстави для зменшення розміру пені на 60,54% від загальної суми позову, що складає у грошовому еквіваленті 15985,24 грн. (за період з 01.11.2019 по 31.08.2022 сума нарахованих аліментів складає 102667,98 грн., з яких сплачено боржником 62158,00 грн., а заборгованість становить 40509,98 грн. Отже, у відсотковому значенні від загальної суми заборгованості [PERSON] сплатив 60,54%, а сума заборгованості складає 39,46%). 26.09.2022 представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої позивач висловила своє непогодження з позицією відповідача з наступних підстав. Так, на думку представника позивача, відповідач визнав позов в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 15985,24 грн. Також у провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебувала цивільна справа №283/1459/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, що стягуються, де підставами позовних вимог були саме погіршення матеріального та зміна сімейного стану [PERSON] . Рішенням суду від 13.09.2022 [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Крім того, відповідач, у якого, як він стверджує, погіршився матеріальний стан, у якого на утриманні перебувають ще одна малолітня дитина, падчериця, а також непрацездатні особи, будучи не працевлаштованим, зміг погасити заборгованість зі сплати аліментів у розмірі понад 40 тис. грн., що, на думку позивача, свідчить про приховування відповідачем своїх реальних доходів та можливостей сплачувати аліменти у повному обсязі, визначеному рішенням суду. 30.09.2022 представником відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив, з якого вбачається наступне. Статтею 71 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлений лише порядок стягнення аліментів, який не передбачає права державного виконавця на самостійне визначення суми стягнення та здійснення перерахунку аліментів згідно з ч.2 ст.195 СК України за відсутності заборгованості при самостійній сплаті боржником мінімального гарантованого розміру, визначеного у судовому рішенні. Представник зазначає, що у [PERSON] був відсутній умисел на ухилення від сплати аліментів, а тому не вбачається підстав для стягнення пені, як майнової відповідальності. Заборгованість зі сплати аліментів виникла не в результаті невиконання [PERSON] судового рішення та ухилення відповідача від сплати визначених сум, а на підставі складеного державним виконавцем нового розрахунку, шляхом самостійно визначеної останнім суми з посиланням на норми ч.2 ст.195 СК України. Відповідач не оскаржував дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів у період свого офіційного працевлаштування, а також неправомірність такого розрахунку та 30.08.2022 добровільно сплатив 40601 грн., що саме по собі не свідчить про правомірність розрахунку заборгованості, виконаного державним виконавцем, а на платника аліментів не можна покладати відповідальність у тому разі, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Щодо зазначення представником позивача твердження про часткове визнання відповідачем позовних вимог у розмірі 15985,24 грн., останній вважає вказане хибним, оскільки у його відзиві наявне посилання на умову врахування обставин для зменшення пені, що не є тотожним частковому визнанню вимог. Доводи представника позивача про факт приховування доходів [PERSON] не відповідають дійсності, оскільки не доведені позивачем. Кошти у розмірі 40509,98 грн. були перераховані [PERSON] на депозитний рахунок ДВС за згодою дружини за рахунок коштів державної соціальної допомоги, отриманих при народженні дитини [PERSON] . Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] , [PERSON] (а.с.16). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21.04.2017 у цивільній справі №283/345/17-ц шлюб між сторонами розірваний; стягнуто щомісячно з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття; допущено негайне виконання судового рішення в межах стягнення всієї суми боргу по аліментах (а.с.3). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 29.08.2018 у цивільній справі №283/1161/18 змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2017 року; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , - в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину для дитини відповідного віку\~щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . 02.10.2018 Малинським районним судом Житомирської області видано виконавчий лист, який направлено для примусового виконання до виконавчої служби (а.с.4-5). 05.10.2018 старшим державним виконавцем Черняхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Ковальчук Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП №57366161 (а.с.6-7); 08.11.2019 старшим державним виконавцем Ковальчук Т.В. винесено постанову про передачу виконавчого провадження (а.с.8); 13.11.2019 державним виконавцем Малинського районного відділу ДВС ГТУ юстиції у Житомирській області Марковською Л.О. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження (а.с.9). Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №7037/19.9-30 від 26.08.2022, здійсненим начальником Малинського ВДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мариною Грищенко (за даними Черняхівського районного ВДВС ГТУЮ у Житомирській області), підтверджується, що за період з листопада 2019 року і станом на 26.08.2022 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 40509,98 грн. (а.с.10-12). 04.01.2019 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.17). Позивачем в заяві наведено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, згідно з яким розмір неустойки складає в загальному 231228,94 грн., проте з врахуванням розміру основної заборгованості по аліментах, пеню зменшено до 40509,98 грн. Відповідно до довідки виконкому Хустської міської ради №1558/02-22 від 06.09.2022 [PERSON] проживає разом зі своєю сім`єю в [ADDRESS] , а саме: з дружиною [PERSON] , 1982 р.н., донькою [PERSON] , 2022 р.н., та падчерицею [PERSON] , 2005 р.н. (а.с.26). Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.27). Відповідачем на підтвердження власної не працевлаштованості долучено до матеріалів справи копію трудової книжки (а.с.28-29). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 13.09.2022 у справі №283/1459/22 у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, що стягуються на підставі рішення суду, відмовлено у повному обсязі у зв`язку з обранням неналежного способу захисту (а.с.34-37). Підставою позовних вимог [PERSON] було погіршення матеріального стану та зміна його сімейного становища, а тому, з посиланням на норми ст. 192 СК України, [PERSON] просив змінити спосіб стягнення аліментів та визначити їх у твердій грошовій сумі у розмірі 2 тис. грн. щомісячно. Мотиви та застосовані норми права. Між сторонами виник спір щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються\~у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку: чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто у\~разі несплати\~аліментів у\~поточному місяці\~з 01\~числа наступного\~місяця виникає\~заборгованість,\~наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.\~Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує\~\~до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року та у справі №333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року). Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише\~за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновки, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1,2 ст. 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Суд зазначає, що у даному випадку доказів відсутності своєї вини у простроченні сплати аліментів відповідачем не надано, оскільки наявність на утриманні ще однієї малолітньої дитини, відсутність офіційного працевлаштування не свідчить про його неплатоспроможність, тому суд, виходячи з презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості, не розглядає дані обставини, як підстави для повного звільнення або зменшення розміру неустойки. Крім того, [PERSON] не довів суду, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання аліментних зобов`язань. Відповідач, власне, сам не заперечує факту прострочення сплати аліментів, зокрема, у грудні 2019р., січні 2020р., березні 2020р., жовтні 2020р., січні 2021р., квітні 2022р. Таким чином, суд вважає повністю доведеною наявність заборгованості за сплати аліментів у відповідача та не доведеним факт відсутності вини відповідача у сплаті аліментів, а тому вбачає підстави для стягнення з [PERSON] неустойки. Щодо розміру пені, яка підлягає до стягнення з відповідача, суд зазначає, що перевіривши правильність розрахунку неустойки, зробленого у позовній заяві, суд погоджується із наведеним розрахунком. При цьому суд звертає увагу на помилковість твердження відповідача щодо неврахування суми переплат по аліментам, адже переплати не мають жодного відношення до прострочення виконання аліментних зобов`язань. Отже, з врахуванням положень ст.196 СК України, згідно з яким з відповідача може бути стягнута пеня за прострочення сплати аліментів в розмірі, що не перевищує 100відсотків заборгованості, загальна сума пені за порушення [PERSON] строків виконання аліментних зобов`язань становить 40509,98 грн. Таким чином, оскільки відповідач є батьком [PERSON] , 2012 року народження, та на нього був покладений однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, а відповідачем допущено порушення строків виконання аліментних зобов`язань, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, а саме: на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved