Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом у якому просив визнати припиненим Договір застави транспортного засобу Hyundai IX-35, 2012 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , який укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» №604 виданий 27.04.2012 року. У обґрунтування позову зазначив, що 22.06.2016 року придбав у [PERSON] , транспортний засіб Hyundai IX-35 та отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У липні 2022 року, він мав намір перереєструвати авто на свого сина, однак у Регіональному сервісному центрі йому повідомили, що транспортний засіб обтяжений договором застави №604 виданий 27.04.2012 року ПАТ «Укрсоцбанк» Південним комерційним макрорегіоном. Зазначає, що він є добросовісним набувачем, отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у встановленому законом порядку, відкрито користується зазначеним транспортним засобом, у зв`язку із чим вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про підтримання позову та розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі у якій просив у задоволенні позову відмовити. Додатково надав письмові пояснення та копію договору застави транспортного засобу від 27.04.2012 року. Своїм правом на подання відзиву не скористався. Третя особа у судове засідання не з`явилась про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 27.04.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу предметом якого є транспортний засіб Hyundai IX-35, 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на транспортний засіб Hyundai IX-35, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було накладено обтяження від 28.04.2012 року на спірний транспортний засіб. Згідно витягу з автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на 02.08.2022 року, жодних виконавчих проваджень де боржником є [PERSON] , а стягувачем є ПАТ «Укрсоцбанк» або його правонаступник - АТ «Альфа банк» на примусовому виконанні не перебувало. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , територіальним сервісним центром 5148, 22.06.2016 року було зареєстровано право власності на транспортний засіб Hyundai IX-35, 2012 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER] за позивачем - [PERSON] . Задовольняючи позов, суд виходив з того, позивачем право власності на спірний автомобіль набуто у встановленому законом порядку, відповідачем не доведено, а судовим розглядом не встановлено порушення «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів у сіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою №1388 Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року (далі Порядок) під час придбання позивачем спірного транспортного засобу. Відповідно до п.40 Порядку\~зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в\~підрозділах Державтоінспекції\~на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Відповідно до п.41\~Порядку\~забороняється перереєстрація на нового власника та зняття з обліку транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного або приватного виконавця. Ухвалюючи рішення суд враховує наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна. Правомірність правочину презюмується (ст. 204 ЦК України). Правомірність набуття спірного рухомого майна [PERSON] не спростована. Матеріали справи на час її розгляду не містять доказів недобросовісної поведінки [PERSON] під час набуття ним права власності на спірний транспортний засіб. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі\~статтею 388 Цивільного кодексу України\~за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, АТ «Альфа банк» звернув стягнення або розпочав звернення стягнення щодо спірного транспортного засобу в один із способів передбачених статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», доказів того, що боржником [PERSON] основне зобов`язання невиконане суду не надано. Про існування будь якої заборгованості у боржника за кредитним договором, відповідачем не надано, у письмових поясненнях не зазначено. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.1-3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса\~в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Також суд роз`яснює, що відповідно до ч.3 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач - АТ «Альфа банк», права якого порушені внаслідок можливих дій боржника [PERSON] у зв`язку із відчуженням нею транспортного засобу який перебував у заставі, вправі вимагати від [PERSON] відшкодування завданих збитків в результаті продажу нею спірного транспортного засобу на користь позивача. Ухвалюючи рішення, суд зазначає, що згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції. Так, норма ст. 26 Закону № 1952-IV, в редакції до внесених змін, передбачала можливість внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав, у разі, зокрема, скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Однак, після внесених змін на законодавчому рівні закріплено, що державний реєстратор у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Саме для забезпечення реалізації вказаних положень ч. 3 ст. 26 Закону № 1952-IV законодавцем передбачено, що ухвалення судом рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З огляду на викладене, з урахуванням чинних положень ст. 26 Закону № 1952-IV, для вчинення державним реєстратором державної реєстрації наявність судового рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, без одночасного припинення речового права, зареєстрованого відповідно до законодавства, є недостатнім. У зв`язку із чим суд, з метою недопущення ускладнень при виконанні судового рішення, вважає за необхідне зазначити про припинення обтяження речових прав, зареєстрованого відповідно до законодавства. Згідно зі змістом\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином із вищевикладеного, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.12,13,81,76-77, 80-81, 141, 263-265,ЦПК України, 15-16, 204, 333, 388 ЦК України, суд,-

Outcome: approved