Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.10.2019 року звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Вінтерм», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживачів, яким просить стягнути з Приватного підприємства «Вінтерм» на користь [PERSON] суму грошових коштів в розмірі 179520,00 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.05.2019 року [PERSON] звернувся до ПП «Вінтерм» для надання послуг з поставки та монтажу інженерних мереж. 23.05.2019 року між [PERSON] та ПП «Вінтерм» було укладено договір № 20190523-3 монтажу інженерних мереж. Відповідно до п. 1.1. підрядник зобов`язується за завданням замовника поставити замовлене обладнання а також самостійно виконати монтаж інженерних мереж на об`єкті за адресою: [ADDRESS] , а замовник зобов`язується прийняти та виконати роботи. Відповідно до п. 2.2 договору підрядник приступає до виконання робіт протягом 60 робочих днів з моменту одержання авансового платежу відповідно до п.3.2 договору. Виконання підрядником усього комплексу робіт передбачених у додатку 1, 2 до даного договору відбувається протягом 30 робочих днів з моменту початку робіт. Зазначив, що на виконання умов договору [PERSON] відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 12908 від 23.09.2019 року було внесено грошові кошти в розмірі 179520,00 грн. Однак станом на день подачі позову ПП «Вінтерм» не приступило до виконання умов договору № 20190523-3. Таким чином, замовник зі свого боку у повному обсязі виконав умови договору, сплатив грошові кошти, проте виконавець умови договору не виконав, від виконання зобов`язання ухиляється. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму грошових коштів в розмірі 179520,00 грн. сплачених згідно договору № 20190523-3. 26.11.2019 року представник Приватне підприємство «Вінтерм» Перепелиця С.О. звернувся до суду з зустрічним позовом Приватного підприємства «Вінтерм» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] про визнання договору недійсним, яким просить визнати недійсним договір № 20190523-2 від 23.05.2019 року укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Вінтерм» та стягнути з [PERSON] на користь ПП «Вінтерм» судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначив, що комерційний директор ПП «Вінтерм» [PERSON] користуючись своєю посадою у ПП «Вінтрем» перебуваючи у офісі ПП «Вінтерм» входила у довіру до громадян, укладала з ними договори нібито від імені ПП «Вінтрем», отримувала готівкові грошові кошти нібито для внесення в касу ПП «Вінтерм» та в подальшому привласнювала їх. Зазначив, що за даним фактом внесено відомості до ЄРДР за № 12019100080006624 за ч.1 ст. 190 КК України. Таким чином, вважає що волевиявлення ПП «Вінтерм» на укладення договору № 20190523-3 від 23.05.2019 року було відсутнє, оскільки особа яка підписала даний договір не мала на це жодних повноважень, оскільки не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, а тому договір монтажу інженерних мереж № 20190523-2 від 23.05.2019 року укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Вінтерм» має бути визнаний недійсним. Ухвалою від 22 жовтня 2019 року було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Позивач та представник позивача за основним позовом в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] 28.09.2022 року до суду надійшла заява, якою просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, розгляд справи провести без його участі та участі позивача [PERSON] на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Крім того представником позивача [PERSON] 28.01.2020 року до суду було подано відзив на зустрічну позовну заяву, яким просить суд відмовити в задоволенні зустрічного позову у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Представник ПП «Вінтерм» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 10.02.2020 року подав до суду заперечення, якими просить в задоволенні первісного позову [PERSON] відмовити у повному обсязі, зустрічний позов задовольнити повністю. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, 17.09.2021 року подала до суду письмові пояснення, якими просить основний позов задовольнити повністю, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що основний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що 23.05.2019 року між [PERSON] (замовником) та Приватним підприємством «Вінтерм» ( підрядником) було укладено договір № 20190523-3 монтажу інженерних мереж (т. 1 а.с. 14-15). Відповідно до п.1.1. договору підрядник зобов`язується, за завданням замовника поставити замовлене обладнання а також самостійно виконати монтаж інженерних мереж на об`єкті за адресою: с. Лишня, КМ «Лісове озеро», ділянка № [NUMBER] , а замовник зобов`язується прийняти й оплатити виконані роботи. Відповідно до п. 2.2. договору підрядник приступає до виконання робіт протягом 60 робочих днів з моменту одержання авансованого платежу відповідно до п.3.2 даного договору. Виконання підрядником усього комплексу робіт, передбачених у додатку № 1,2 до даного договору, відбувається протягом 30 робочих днів з моменту початку робіт. Відповідно до п.3.1 договору замовник виплачує підрядникові кошти на придбання матеріалів і обладнання згідно додатку № 1 у розмірі 100 %. Підтвердженням оплати є касовий ордер на суму внесення. Відповідно до додатку № 1 від 23.05.2019 року згідно договору № 20190523-4 вартість матеріалів становить 178994,27 грн., загальна сума включаючи роботу, витратні матеріали і транспортні витрати становить 206375,77 грн. (т. 1 а.с. 16-18). На виконання умов договору № 20190523-3 монтажу інженерних мереж від 23.05.2019 року позивачем [PERSON] було внесено грошові кошти в розмірі 179520,00 грн., про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру № 12908 від 23.05.2019 року (т.1 а.с. 19). Стаття 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості. Згідно ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 693 ЦК України , якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Статтею 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. У відповідності до ч. 2 ст.849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Як зазначено у ч. 2 ст. 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 872 ЦК України якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з ч. 4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідачем, відповідно до положень ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень. Доказів, які б спростовували позовні вимоги [PERSON] відповідачем суду не надано. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається [PERSON] , як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог ПП «Вінтерм» про визнання недійсним договору № 20190523-3 монтажу інженерних мереж від 23.05.2019 року укладеного між [PERSON] та ПП «Вінтрем», то судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи оспорюваний договір № 20190523-3 монтажу інженерних мереж від 23.05.2019 року було підписано [PERSON] та ПП «Вінтерм» в особі [PERSON] . Згідно відомостей про юридичну особу директором Приватного підприємства «Вінтерм» являється [PERSON] (т.1 а.с. 20-21). Як вбачається з матеріалів справи 30.12.2019 року було погоджено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України за заволодіння чужим майном шляхом шахрайських дій [PERSON] відносно [PERSON] ( т. 1 а.с. 119-120). Крім того з матеріалів справи вбачається, що 04.02.2020 року було винесено повідомлення про зміну раніше повідомлення підозри та повідомлення нової підозри, відповідно до якої було встановлено, що [PERSON] працюючи на посаді менеджера ПП «Вінтерм» заволоділа грошовими коштами потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с. 154-160). У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1-3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Частиною 1 ст. 2 ЦК України передбачено, що юридична особа є учасником цивільних відносин. У частині 2 ст. 80 ЦК України зазначено, що юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Статтею 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочини юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами. Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. Тобто, законодавець не ставить схвалення правочину в обов`язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. Відповідно до абз. 1 ч. 3, ч. 4 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі. Таким чином, у відповідності до чинного законодавства порушення органами юридичної особи своїх обов`язків щодо представництва є підставою для стягнення збитків з відповідних осіб, а не підставою для недійсності договору, який виконувався сторонами (був схвалений) укладеного такими особами від імені юридичної особи. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню суд вважає, що зустрічний позов задоволенню не підлягає. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача ПП «Вінтрем» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1795 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved