Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

У вересні 2020 позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , Київської міської ради про встановлення факту належності майна та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначають, що [INFO] померла їх мати [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина. До спадкоємців першої черги належать її діти - [PERSON] та син - [PERSON] , а також спадкоємець за заповітом [PERSON] . У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом позивачам було відмовлено у зв`язку з відсутністю у них оригіналу свідоцтва про право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачі зазначають, що оригінал вказаного свідоцтва знаходиться у відповідача, але надавати його нотаріусу останній категорично відмовився. Враховуючи наведене, позивач просить: встановити факт володіння [PERSON] , яка померла [INFO] на праві приватної власності 1/6 частини квартири з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/9 частину квартири з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/36 частину квартири з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 33/1200 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/36 частину квартири з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 33/1200 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути судовий збір з відповідачів. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.20 відкрито провадження по справі та призначено в підготовче судове засідання. У червні 2021 року позивачі звернулись до суду із заявою про зміну та уточнення позовних вимог, які прийняті судом. В зазначеній заяві позивачі просять встановити факт володіння [PERSON] , яка померла [INFO] на праві приватної власності 1/6 частину квартири з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 66/2400 частину квартири з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 33/2400 частину квартири з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 66/2400 частину земельної ділянки в порядку ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, ст. 1225 ЦК України, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 33/1200 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 33/2400 частину квартири з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 33/1200 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути судовий збір з відповідачів. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.07.2021 клопотання представника позивачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] про витребування належним чином завіреної копії спадкової справи [PERSON] , померлої [INFO] у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Київської міської ради про встановлення факту належності майна та визнання права власності на спадкове майно - задоволено. Витребувано від державного нотаріуса Дванадцятої київської державної контори Матвієнко Т.В., належним чином завірену копію спадкової справи [PERSON] , померлої [INFO] . Клопотання представника позивачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] про витребування оригіналу дубліката свідоцтва про право власності на житло від 24.05.1996 року для огляду в судовому засіданніу цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Київської міської ради про встановлення факту належності майна та визнання права власності на спадкове майно - задоволено частково. Витребувано від [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ) для огляду в судовому засіданні дублікат свідоцтва про право власності на житло будинок [ADDRESS] від 24.05.1996 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2021 витребувано повторно від [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ) для огляду в судовому засіданні дублікат свідоцтва про право власності на житло будинок [ADDRESS] від 24.05.1996 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його уповноважений представник в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з`явився, у задоволенні позову просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи № 953/2016, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.07.2016. Після смерті померлої [PERSON] відкрилась спадщина. Як вбачається з матеріалів спадкової справи Дванадцятої київської державної нотаріальної контори № 953/2016 після померлої [PERSON] до спадкового майна входить квартира (33/100 частин будинку) загальною площею 73,9 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на житло від 24.05.1996, а також земельна ділянка, на якій розташована вищезазначена квартира з відповідними будівлями та спорудами у частці 33/600 від площі 0,10000 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 09.09.2011 серії ЯЕ № 964255. Вказане спадкове майно знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно дублікату свідоцтва про право власності від 24.05.1996, виданого органом приватизації радгоспу «Хотівський» на житло спірна квартира приватизовувалась і належить співвласникам - шістьом особам на праві спільної часткової власності, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже, частка кожного співвласника у вказаній квартирі (33/100 частини будинку) загальною площею 73,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами становить - 1/6 частки. Як вбачається з технічного паспорту до будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] входять надвірні будівлі, які не ввійшли в свідоцтво про право власності на житло сарай літера «Г» площею 31,5 кв.м. та погріб літера «Д» площею 5,0 кв.м. Також, вказано, що загальна площа даної квартири згідно технічного паспорту збільшилась до 81,4 кв.м. Земельна ділянка, на якій розташовані дані надвірні будівлі належить спадкодавцю [PERSON] у частці 33/600 від площі 0,1000 га у межах згідно з планом на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 09.09.2011 серія ЯЕ № 964255, з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 964255 дана земельна ділянка належить одинадцятьом співвласникам на праві спільної часткової власності, в тому числі [PERSON] належить 33/600 частки від площі 0,1000 га. Таким чином, частка спадкодавця [PERSON] в квартирі (33/100 частини будинку) загальною площею 73,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами становить 1/6 частки квартири за адресою: [ADDRESS] та 33/600 частки від площі 0,1000 га земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Згідно заповіту від 21.07.2010, посвідченого державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мінерт О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1308 позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, а позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] - спадкоємці за обов`язковою часткою. Отже, як встановлено судом, частки кожного з вищезазначених становлять: [PERSON] - 66/2400 частини спадкової квартири з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом; 66/2400 частини земельної ділянки в порядку ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, ст. 1225 ЦК України; [PERSON] - 33/2400 частини спадкової квартири з відповідною частиною господарських будівель та споруд; 33/1200 частини земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Після смерті [PERSON] протягом шестимісячного строку, позивачі звернулись до дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса дванадцятої київської державної нотаріальної контори Матвієнко Т.В. від 02.06.2017 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на ім`я [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені [PERSON] на частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за законом та заповітом після смерті [INFO] їх матері та рідної бабусі [PERSON] , в зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на таке майно. Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Київського апеляційного суду від 12.12.2019, у червні [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Постановою Київського апеляційного суду від 12.12.2019 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2019 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.06.2020 цивільну справу за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та за законом - залишено без розгляду. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не зазначено іншого порядку їх встановлення. Документи, які наявні в матеріалах цивільної справи і в матеріалах спадкової справи № 953/2016 і підтверджують, що [PERSON] була власником на праві приватної власності 1/6 частини квартири з господарськими будівлями і спорудами, що розташована за адресою: [ADDRESS] , наступні: державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 964255; копією дублікату свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 24.05.1996; копією технічного паспорту на індивідуальний (житловий будинок) по [ADDRESS] (інвентаризаційна справа № 16382, реєстровий номер 8552) від 07.12.2007; копією листа № 062/14-9745 (И2018) від 09.08.2018; копією інформаційної довідки КВ-2018 № 22923 від 31.08.2018; копією заповіту, виданого на ім`я [PERSON] . Таким чином, як вбачається із наведеного 1/6 частини квартири [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами дійсно належало на праві власності [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1278 ЦК України частка кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. В статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені в заповіті. Статтею 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні, непрацюючі діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатності батьки спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала в кожному з них в разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Пунктом 5 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено, що реєстрація прав власності проводиться на підставі судових рішень. Згідно із ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно із ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З викладених норм права вбачається, що кожна сторона сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Київської міської ради про встановлення факту належності майна та визнання права власності на спадкове майно, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні позовних вимог підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 1801,33 грн., які підтверджені належними та допустимими доказами.

Outcome: approved