Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., про визнання заповіту недійсним. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у виді 1/3 будинку [ADDRESS] . 03 червня 2006 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого все його майно, яке буде належати йому на час смерті було заповідано позивачу [PERSON] . Позивач зазначає, що у встановлений законом строк ним була подана заява про вступ у спадщину і коли він звернувся за отриманням свідоцтва про право на спадщину, приватним нотаріусом Процепко А.О. йому було роз`яснено, що існує інший заповіт, складений [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Лукашенко В.Б. від 04 листопада 2014 року, відповідно до якого все своє майно [PERSON] заповів [PERSON] . Позивач вважає, що заповіт від 04.11.2014 року порушує його права, як спадкоємця за заповітом від 2006 року обгрунтовуючи це тим, що він проживав із спадкодавцем в одному будинку і у зв`язку з відсутністю інших родичів доглядав його. [PERSON] зловживав алкоголем, в результаті чого в 2012 році переніс важкий інсульт, наслідком чого став частковий параліч з втратою зору, мовлення, можливості пересуватись та керувати своїми діями і давати їм звіт. [PERSON] потребував сторонньої допомоги, яку йому надавав тільки позивач і самостійно існувати не міг. В вересні 2014 року через фінансову скруту позивач був вимушений виїхати за кордон на заробітки і найняв [PERSON] для догляду за [PERSON] , однак одразу ж після від`їзду позивача, відповідач з`явився за місцем проживання [PERSON] і вигнав [PERSON] . По поверненню із заробітків - літом 2016 року, позивач дізнався, що [PERSON] 12 серпня 2015 року віддав [PERSON] до Брацлавського психоневрологічного будинку-інтернату, після чого одразу ж прибув до згаданого вище інтернату і побачив що [PERSON] перебував у вкрай важкому психіатричному стані, оскільки нікого не впізнавав, у тому числі і позивача, зовсім не розумів того, що відбувається та не міг керувати своїми діями. Позивач вважає, що дані обставини підтверджують той факт, що заповіт [PERSON] , на ім`я [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. від 04.11.2014 року за №7536, складений особою, яка через власний психічний та емоційний стан не усвідомлювала значення своїх дій, а тому звернувся до суду із даним позовом та просить його задовольнити. Ухвалою суду від 30.07.2020 року матеріали позовної заяви залишено без руху та позивачу визначено строк для усунення виявлених недоліків. 04.08.2020 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 05.08.2020 року відкрито провадження по справі за загальними правилами позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. В ході проведення підготовчого засідання, ухвалою суду від 03.11.2020 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу та на час проведення експертизи, провадження у справі зупинено. 23.12.2020 року ухвалою суду провадження у справі поновлено для вирішення клопотань судового експерта. 06.04.2021 року ухвалою суду призначено судово-психіатричну експертизу та провадження у справі зупинено. 21.09.2021 року провадження у справі поновлено для вирішення клопотань експерта. Ухвалою суду від 07.12.2021 року призначено судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено. 30.06.2022 року на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №5, у зв`язку з чим ухвалою суду від 01.07.2022 року провадження по справі було поновлено. Ухвалою суду від 10.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвокат Стьоба Ю.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та беручи до уваги обставини зазначені в позовній заяві, висновок судово-психіатричного експерта № 5 і показання свідків та експертів, допитаних у судовому засіданні, просив задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Савчук І.М. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, який мотивовано тим, що 04 листопада 2014 року [PERSON] , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно та попередньо ознайомлений з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, особисто з`явився до нотаріуса, та склав заповіт на випадок його смерті, тобто зробив таке розпорядження: «все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті, і на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON] , [INFO] », «. . текст заповіту прочитано мною, [PERSON] особисто вголос, його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам». Даний заповіт посвідчений відповідно до вимог діючого законодавства приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., особу заповідача встановлено, його дієздатність перевірено. У результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії, її наслідків та змісту, було встановлено воля заповідача щодо розпорядження на випадок його смерті - а саме: посвідчення заповіту. Відповідач зазначив, що нотаріусом було надано усну консультацію спадкодавцю та з`ясовано його дійсні наміри, після чого було поставлено чітке питання, щодо його волі зробити заповіт, на що було отримано чітку відповідь щодо бажання зробили розпорядження на випадок його смерті. Нотаріусом це було розцінено як чітке і вільне волевиявлення заповідача на складання заповіту. На прохання заповідача за допомого загальноприйнятих технічних засобів було підготовлено проект заповіту для ознайомлення, який спадкодавець самостійно прочитав. Також, підтвердженням того, що спадкодавець усвідомлював значення своїх дій, та не був визнаний недієздатним, є той факт, що його особа нотаріусом була встановлена на підставі паспорта громадянина України, який він отримав особисто 09.10.2014 року серії АТ 097601, виданий Замостянським РВ УДМС України у Вінницькій обл. - тобто, менше, ніж за місяць до дня складення заповіту. Зазначає, що позивач у позовній заяві, посилаючись на те, що в результаті інсульту в 2012 році спадкодавець втратив зір, вводить суд в оману, оскільки наведена інформація спростовується відсутністю будь-яких документів, медичних висновків, які б підтверджували цей факт. 3 матеріалів цивільної справи відповідач вбачає, що надана позивачем Довідка (№ 344 від 24.07.2020 року, видана без заяв сусідів та їх підписів), та відповідно викладені в ній обставини, за підписом Голови квартального комітету Зяєць Н.О., про те, що позивач здійснював догляд за спадкодавцем, є лише припущеннями (без підпису сусідів, один з яких - [PERSON] , до речі стверджує, що його прізвище в цю Довідку вписали без його відому, та він готовий підтвердити це у судовому засіданні), та спростовуються іншими заявами сусідів [PERSON] від 19.08.2020 року, [PERSON] від 20.08.2020 року, [PERSON] від 21.08.2020 року, підписи на заявах яких посвідчено тією ж Головою квартального комітету [PERSON] . В останніх заявах зазначається, що за спадкодавцем здійснювали догляд виключно його рідна сестра [PERSON] , [INFO] (яка померла [INFO] ), якій допомагав її онук [PERSON] . Факт перебування спадкодавця в Брацлавському психоневрологічному будинку-інтернаті з грудня 2015 року підтверджується Довідко № 291 від 21.08.2020 року. Тоді як позивач стверджує у позові, що відповідач віддав [PERSON] в серпні 2015 року. Необхідність перебування в цьому закладі спадкодавця пояснюється тим, що стан здоров`я бабусі відповідача значно погіршився влітку 2015 року, тому вона фізично не могла вже здійснювати догляд належним чином за собою та своїм рідним братом, фізичний, а не психічний стан здоров`я якого також значно погіршився. Оскільки відповідач постійно працював на той час, він міг здійснювати догляд за бабусею та спадкодавцем виключно в позаробочий час. Крім того, спадкодавець потребував саме професійного догляду постійно. Тому було прийнято рішення про направлення його до інтернату. Однак, весь цей час відповідач, його бабуся [PERSON] часто відвідували спадкодавця, забезпечували його необхідними засобами гігієни, продуктами харчування, фруктами, а після смерті спадкодавця відповідач повністю здійснив організацію поховання [PERSON] за власний рахунок. Відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що [PERSON] перебував у вкрай важкому психіатричному стані та нікого не впізнавав і не міг керувати своїми діями, є лише виключно його особистим припущенням, не підтверджено жодним доказом. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що заповіт складений [PERSON] від 04.11.2014 року, відповідає вимогам закону щодо його форми, викладений у письмового документу, підписаний, посвідчений приватний нотаріусом, а його зміст повністю підтверджує вільне волевиявлення заповідача, відповідає його внутрішній волі. Тобто повністю був дотриманий порядок посвідчення заповіту, у зв`язку з чим відповідач просив відмовити у задоволенні позову. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Додатково повідомив, за твердженням позивача що у вересні 2014 року, він покинув межі України, свідчить про те, що він перестав доглядати [PERSON] . Тобто позивач [PERSON] не знав та не міг знати реальний стан здоров`я [PERSON] , на момент посвідчення заповіту на ім`я [PERSON] , і його ствердження про те, що заповіт «... складений особою, яка через власний психічний та емоційний стан не усвідомлювала значення своїх дій.», немає ніякого підтвердження. Відсутність позивача в Україні стала можливим приводом для складання нового заповіту [PERSON] на ім`я [PERSON] , при цьому [PERSON] у розмові з нотаріусом повідомив, що його доглядає [PERSON] . На день посвідчення заповіту [PERSON] не був позбавлений дієздатності, про що свідчить відсутність судових рішень з цього приводу. Отже скориставшись правом на складення заповіту, 04 листопада 2014 року будучи дієздатним [PERSON] склав заповіт на ім`я [PERSON] , який посвідчив приватний нотаріус Лукашенко В.Б. тоді ж о 17 год.30 хв. До цього, менше місяця, а саме 09 жовтня 2014 року [PERSON] , отримав паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий Замостянським РВ УДМС України у Вінницькій області, що свідчить про його повну дієздатність. За цим паспортом було встановлено його особу під час посвідчення заповіту. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, вислухавши показання свідків та експертів, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 03.06.2006 року [PERSON] відповідно до заповіту усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не склалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом заповів [PERSON] . Зазначений заповіт посвідчено приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу Остапенко Ю.В., зареєстровано в реєстрі за № 1475 (т.1, а.с. 14). Як вбачається із довідки квартального комітету «Тяжилів» від 24.07.2020 року №344, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] зі слів сусідів доглядав за хворим дядьком [PERSON] із дня смерті його дружини [PERSON] , [INFO] , а з 18.09.2014 р. до 07.07.2016 р., в період відсутності [PERSON] догляд за домоволодінням та [PERSON] здійснював [PERSON] (т.1, а.с. 11). Із заповіту від 04.11.2014 року вбачається, що [PERSON] перебуваючи в здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно та попередньо ознайомлений з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, в зв`язку з неможливістю особисто підписати заповіт через похилий вік і хворобу рук та у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , на випадок своєї смерті зробив розпорядження, щодо всього свого майна, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що [PERSON] за законом матиме право, заповів [PERSON] . Текст заповіту прочитано [PERSON] особисто вголос, його зміст та умови відповідали дійсним намірам [PERSON] . Заповіт записано приватним нотаріусом Лукашенко В.Б. зі слів [PERSON] , у зв`язку з його хворобою рук та того, що він не може особисто підписати текст заповіту, за його дорученням, в його та присутності нотаріуса, текст заповіту підписано [PERSON] . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] . Особу заповідача встановлено, його дієздатність перевірено. Особи свідків та [PERSON] , яка підписала заповіт у присутності нотаріуса встановлено, їх дієздатність перевірено. Зареєстровано в реєстрі за №7536 (т.1, а.с. 233). Відповідно до довідки Брацлавського психоневрологічного будинку-інтернату від 22.07.2016 р. №93, [PERSON] дійсно проживав в Брацлавському психоневрологічному будинку-інтернатіу, знаходився на повному державному забезпеченні та у списках підопічних з 09.12.2015 р. (т.1, а.с.13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області від 03.01.2020 року, серії [NUMBER] (т.1, а.с. 52). Як вбачається із лікарського свідоцтва про смерть №20 від 02.01.2020 року виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Немирівської районної ради Вінницької області» причина смерті [PERSON] є хронічна недостатність кровообігу, атеросклеротична хвороба серця, судинна деменція важкого ступеня (т.1, а.с. 115). Із протоколу №114 від 16.10.2015 р. лікарняно-консультативної комісії Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка слідує, що [PERSON] обстежений амбулаторно, встановлений діагноз: судинна деменція важкого ступеня. Рекомендовано перебувати в психоневрологічному будинку-інтернаті (т.1, a. с. 116). Із рішення № 47/123 від 23.04.2019 р. районної лікарсько-консультативної комісії Немирівської центральної районної лікарні Вінницької області вбачається, що підопічний Брацлавського психоневрологічного будинку-інтернату [PERSON] за станом здоров`я може перебувати в даному закладі. Встановлений діагноз: судинна деменція важкого ступеня (т.1, а.с. 116). Із медичної карти престарілого [PERSON] , що оформляється в будинок-інтернат, від 26.10.2015 р. слідує, що 16.10.2015 р. представлений на ЛКК № 114 з діагнозом: судинна деменція важкого ступеня. Рекомендовано перебувати в психоневрологічному будинку-інтернаті (т.1, а.с. 117, 169). Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого з Вінницького центру первинної медико-санітарної допомоги № 1, [PERSON] перебував на диспансерному обліку більше 10 років з діагнозом: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, ангіопатія судин сітківки, дисциркуляторна енцефалопатія. Направляється на ЛКК у ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка для вирішення питання можливості оформлення в будинок-інтернат ( т.1, a. c. 118). Довідкою Управління пенсійного фонду України в м. Вінниці від 05.10.2015 р. підтверджується, що [PERSON] перебував на обліку та отримував пенсію за віком у розмірі 1 244,15 грн. ( т.1, a.с. 120). Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія» повідомив, що [PERSON] перебував на диспансерному наркологічному обліку з квітня 1987 р. по червень 1996 р. з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Був знятий з диспансерного обліку, з 1996 р. за медичною допомогою не звертався (т.1, а. с.191). Ухвалою суду від 07.12.2021 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу. 30.06.2022 року на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №5, з якого вбачається, що комісія прийшла до висновку, що [PERSON] при житті, в тому числі і на час укладення ним заповіту від 04.11.2014 р., страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції (F01.8). Про це свідчать дані анамнезу про його страждання впродовж життя, в тому числі і на період часу, що цікавить суд, на атеросклеротичний кардіосклероз, серцеву недостатність ІІ ст. ангіопатію судин сітківки, хронічну недостатність кровообігу, зловживання ним з 1987 р. алкогольними напоями, що підтверджується довідкою з Вінницького обласного наркологічного диспансеру «Соціотерапія» - ( з квітня 1987 р. по червень 1996 р. перебував на обліку з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю) та характеристикою виданою Вінницьким квартальним комітетом «Тяжилів» (зі слів сусідів, [PERSON] вів антисоціальний спосіб життя, зловживав алкоголем). Дані соматичні порушення викликали у нього органічне ураження головного мозку, що призвело до дисциркуляторної енцефалопатії, ускладнилось подальшим формуванням недоумства, яке мало поступовий початок, розвивалось впродовж певного періоду часу, що вимірюється роками. Даний стан супроводжувався стійкими, незворотними змінами у психіці із розпадом вищих психічних функцій, втратою колишнього життєвого досвіду та знань, вольовими порушеннями із залежністю від думки інших та легким підпаданням під сторонній вплив, неадекватністю емоційних реакцій, повною соціальною дезадаптацією, що слугувало причиною для його оформлення в психоневрологічний будинок-інтернат з діагнозом: судинна деменція важкого ступеню (із протоколу № 114 від 16.10.2015 р. лікарняно-консультативної комісії Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка слідує, що [PERSON] обстежений амбулаторно, встановлений діагноз: судинна деменція важкого ступеня. Рекомендовано перебувати в психоневрологічному будинку-інтернаті). Згідно з наданою медичною документацією станом на жовтень 2015 р. захворювання у [PERSON] носило виражений характер із значним інтелектуально-мнестичним зниженням, неадекватністю та збідненням емоцій, порушенням процесів вольової саморегуляції, дезорієнтацією у навколишньому («в розмову не вступає; агресивний; інструкції не виконує; відмовляється від їжі; в основному лежить в ліжку; вкривається одіялом з головою; на звернення не реагує; чинить супротив при огляді, байдужий до оточуючого; ні з ким не контактує»). При лікарських оглядах на той час лікарями відмічалось: контакт з хворим неможливий; в розмову не вступає; мова невиразна, нечітко називає своє прізвище та ім`я; інструкції не виконує; дезорієнтований в просторі та часі; адреси та ім`я своїх родичів назвати не може; на звернення не реагує; на запитання не відповідає; на співрозмовника не дивиться; емоційно лабільний; мислення конкретне, сповільнене; пам`ять знижена; без гострої психопродуктивної симптоматики; суїцидальних думок не висловлює; потребує постійного стороннього догляду та нагляду, так як постійно знаходиться в ліжку; критика відсутня; сон та апетит достатні. Встановлений діагноз: важка судинна деменція. У зв`язку з цим [PERSON] на час укладання ним заповіту від 04.11.2014 р. не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Підпадає під дію ст. 225 ЦК України. У пункті 23 висновку судово-психіатричного експерта №5, а саме: відповіді на кожне поставлене питання судовим експертом зазначено: [PERSON] , на час укладення ним заповіту від 04.11.2014 р. страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції (F01.8). [PERSON] на час укладення ним заповіту від 04.11.2014 р. не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними ( т.2, а.с. 2-6). За клопотанням представника відповідача, в ході судового розгляду, судом були допитані свідки та експерти. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що протягом тривалого часу знала [PERSON] , оскільки була його сусідкою. Зазначила, що будинок в якому він проживав, буд поділений на дві половини в одній з яких проживав [PERSON] , а в іншій половині проживала його сестра - бабуся [PERSON] . Щодо [PERSON] зазначила, що останній за [PERSON] не доглядав та йому не допомагав. Повідомила суду, що заповіт від 04.11.2014 р. підписувала вона, оскільки [PERSON] впав та пошкодив руки, фізично він не міг підписати. На день складання заповіту [PERSON] періодично був неадекватний, був роздратований та говорив сам до себе. [PERSON] зазначила, що їй відомо про те, що [PERSON] в 2015 р. помістили в психоневрологічний будинок-інтернат, тому що не було кому його доглядати. В судовому\~засіданні допитаний\~свідок [PERSON] \~суду повідомила,\~що знала\~ [PERSON] \~з свого\~дитинства, вони були сусідами. Дітей в нього не було. Зазначила, що [PERSON] проживав разом з дружиною, згодом остання померла, у зв`язку з чим [PERSON] проживав сам. Сам себе обходив, але з роками потребував допомоги. За ним доглядала його старша сестра [PERSON] . [PERSON] за ним не доглядав, оскільки знаходився за кордоном. В 2015 році [PERSON] відвіз [PERSON] до будинку інтернату, тому що йому потрібна була допомога. Свідок [PERSON] до будинку [PERSON] не ходила. Допитані в судовому засіданні експерти [PERSON] та [PERSON] підтримали наданий висновок судово-психіатричного експерта №5. Згідно з вимогами частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Тобто вчиняючи правочин, фізична особа повинна усвідомлювати значення своїх дій та мати можливість керувати ними. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочинну є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідає його волі. Відповідно до ст. 1222 ЦК України зазначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1265 ЦК України передбачено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, до держання яких є необхідним для чинності правочину. У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9 роз`яснено, що правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Як відзначив Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 р. у справі № 372/1862/17, підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). Об`єктом посмертної судово-психіатричної експертизи є виключно матеріали справи та медична документація. Важливо відзначити, що у ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. визначена презумпція психічного здоров`я, сутність якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначив, що системний аналіз норм цивільного кодексу свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Судом встановлено, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта, що [PERSON] , на час укладення ним заповіту від 04.11.2014 р. страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції. [PERSON] на час укладення ним заповіту від 04.11.2014 р. не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Тобто заповіт від 04.11.2014 р. підпадає під дію ст. 225 ЦК України. Таким чином, під час розгляду даної справи суду було надано переконливі докази того, що [PERSON] в момент складення заповіту перебував в стані, який не давав йому можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Таким чином, суд вбачає правові та фактичні підстави для задоволення даного позову.

Outcome: approved