Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06 лютого 2019 року, о 17.20 год., в м.Нікополі по вул.Херсонській, 112 - «Автомийка» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля, марки «ВАЗ», державний номер [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] . Під час даної пригоди були заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки «Chevrolet», державний номер [NUMBER] . На момент, коли була вчинена матеріальна шкода, діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7174729 від 08 травня 2018 року, укладеного з позивачем та власником вищевказаного транспортного засобу. Згідно якого, позивач прийняв на себе ризики щодо експлуатації автомобіля марки «ВАЗ», з лімітом відповідальності за шкоду в розмірі 100\~000 грн. 00 коп. та з розміром франшизи 0 грн. 00 коп. В момент ДТП відповідач від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, однак, постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року, яка постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2019 року залишена без змін, відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексом України про адміністративні правопорушення. При цьому, відповідно до умов полісу № АМ/7174729 від 08 травня 2018 року, в межах ліміту, з урахуванням франшизи, позивач здійснив стархове відшкодування за пошкоджений автомобіль «Chevrolet», державний номер [NUMBER] в розмірі 8 625 грн. 59 коп. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, а також, враховуючи підпункт в) підпункт 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», представник позивача змушений звернутися до суду та просить стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 8 625 грн. 59 коп. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до\~ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.32-33). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.36), своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надходили. Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.34). Згідно ч.8\~ ст.178 ЦПК України,\~ у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між 06 лютого 2019 року, о 17.20 год., в м.Нікополі по вул.Херсонській, 112 - «Автомийка» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля, марки «ВАЗ», державний номер [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] . В момент вчинення ДТП діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7174729 від 08 травня 2018 року, укладений з ПАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] , який є власником транспортного засобу «Chevrolet», державний номер [NUMBER] , якому були завдані збитки (а.с.6-11). З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи і, у відповідності до поданих документів, було розраховано розмір страхового відшкодування, який склав суму в розмірі 8 625 грн. 59 коп., яка була сплачена [PERSON] , про що свідчить платіжне доручення № 40072 від 01 серпня 2019 року (а.с.12-16). Відповідно до ч.1\~ст.1191 ЦК України,\~ особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно з пп.«а» пп.38.1.1 п.38.1\~ст.38 вказаного Закону,\~страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Посилаючись на положення пп.«а» пп.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону, позивач зазначає, що у нього виникло право зворотної вимоги до відповідача у зв`язку з тим, що відповідач керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року, яка постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2019 року залишена без змін, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексом України про адміністративні правопорушення (а.с.3-5). Відповідно до ч.6\~ст.82 ЦПК України,\~постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч.1\~ст.76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами\~статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки\~ст. 81 ЦПК України\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Таким чином, враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому сума в розмірі 8 625 грн. 59 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2 270 грн. 00 коп., який був сплачений при подачі позову до суду.

Outcome: approved