Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~Відділ з\~питань реєстрації\~місця проживання\~фізичних осіб\~та ведення\~реєстру територіальної\~громади Підгородненської\~міської ради\~Дніпровського району\~Дніпропетровської області\~про визнання\~осіб такими,\~що втратили\~право користуванням\~житловим приміщенням\~із зняттям\~з реєстраційного\~обліку та просила суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] . Представник позивачки за ордером на надання правової допомоги [PERSON] (а.с.21-А) у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] за ордерами на надання правової допомоги(а.с.77, 78) у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, надано відзив на позовну заяву(а.с.42-57). Представник третьої особи Відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав заяву про розгляд справи без участі третьої особи(а.с.97). Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку, представників сторін, свідків [PERSON] та [PERSON] суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу належить домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7) та довідкою КП «БТІ» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області»(а.с.12). Рішенням виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року було змінено адресу домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.с.13). Згідно довідки Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №1961 від 15 серпня 2019 року за адресою [ADDRESS] (нова поштова адреса 143) окрім позивачки значаться зареєстрованими онук позивачки [PERSON] , його співмешканка [PERSON] та правнук позивачки [PERSON] . Довідка містить зазначення,що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають з 10 серпня 2018 року(а.с.14). Відповідно до актів про непроживання осіб за місцем реєстрації від 10 серпня 2018 року, 11 лютого 2019 року, 15 травня 2019 року, 12 серпня 2019 року та 04 квітня 2021 року встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в домоволодінні за адресою [ADDRESS] фактично не проживають з 10 серпня 2018 року та особистих речей за вказаною адресою не мають(а.с.15-19). Відповідно до наданих документів відповідач [PERSON] у теперішній час перебуває за кордоном на підставі дозволу на працю(а.с.72-73). Згідно наданих пояснень представника відповідачів [PERSON] на теперішній час проживає в м. Київ. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 Право користування чужим майном ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20)) Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012р. встановлено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до п.п.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Тобто, для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, судом встановлено та підтверджено показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в будинку без поважної причини з 2018 року, у позивачки виникли перешкоди в користуванні своїм майном, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] , що є підставою для зняття з реєстрації за вищевказаною адресою. Суд не приймає доводи сторони відповідача щодо створення перешкод у доступі до вищевказаного домоволодіння, оскільки доказів які б свідчили про створення перешкод стороною відповідачів не надано, також стороною відповідача не надано доказів щодо відсутності у [PERSON] та [PERSON] у власності та зокрема у користуванні інших житлових приміщень. У відповідності до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved