Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

15.02.2021 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Новобудова» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві сторона позивача посилається на те, що ТОВ «Новобудова» є юридичною особою, предметом діяльності якої відповідно до статуту є надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особам, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньо будинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціально-побутового призначення, в тому числі технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонти та ін. Відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» 272/0/5-05 від 27.12.2005 року житлові будинки [ADDRESS] , [ADDRESS] , були передані Товариству в експлуатацію та обслуговування. Розпорядженням Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації № 102 від 31.01.2006 року новозбудованому житловому будинку [ADDRESS] було присвоєно поштову адресу [ADDRESS] . Відповідно до Авізо № 306 від 08.08.2006 року АТ ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» на баланс для зарахування в основні фонди будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно наказу ТОВ «Новобудова» № 69 від 24.04.2007 року вул. Георгія Гонгадзе на виконання рішення КМР від 08.02.2007 року № 149/810 було перейменовано на [ADDRESS] . [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У будинку, зокрема, і у вказаній квартирі протягом спірного періоду позивачем безперебійно надавалися житлово-комунальні послуги. Однак, відповідач не сплачує за спожиті нею житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за період з 01.01.2019 року по 01.07.2019 року у розмірі 4356,79 грн. Боржник свій обов`язок належним чином не виконує, хоча 31.01.2017 року між сторонами був укладений Договір № 196-21а про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно з п.п. 6, 11.1 якого споживачі зобов`язались оплачувати послуги в установлений цим договором строк, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Враховуючи викладене, загальний розмір заборгованості за період з 01.02.2019 року по 01.02.2021 року складає 5162,65 грн., з них: основний борг - 4356,79 грн.; 3 % річних - 281,42 грн.; індекс інфляції - 524,44 грн. Позивач просить задовольнити позов та стягнути витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. 28.07.2021 року до суду засобами поштового зв`язку надійшли заперечення відповідачки, в яких вона заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими з огляду на наступне. Зазначає, що за період обслуговування ТОВ «Новобудова» будинку за адресою: [ADDRESS] , з 2006 року по червень 2019 року всі житлово-комунальні послуги сплачувалися вчасно і в повному обсязі. У період з 01.01.2019 року по 01.07.2019 року житлово-комунальні послуги були сплачені за винятком центрального опалення по будинковому лічильнику за лютий 2019 року у зв`язку з тим, що нарахована сума 4621,21 грн. згідно квитанції перевищує спожиту послугу. Квартира загальною площею 57,8 кв. м на лютий 2019 року не може спожити опалення на таку суму. Після отримання квитанції із завищеною сумою за опалення було прийнято рішення на встановлення квартирного лічильника. При наданні відповідних документів позивачу працівник Товариства повідомив, що усі борги за опалення по будинку перерозподіляються на споживачів, у яких немає квартирного лічильника опалення. Отже, вважає, що до сплати за опалення у її квитанції були включені усі борги інших користувачів будинку цією послугою, які не сплачують за опалення. Таким чином, отримавши квитанцію за лютий 2019 року на суму 6247,08 грн., із них за опалення - 4621,21 грн., було прийнято рішення не оплачувати борги за інших споживачів, які їх не сплачують. Отримавши квитанцію за березень 2019 року на суму 8078,34 грн., яка включала в себе суму боргу за лютий 2019 року - 6218,18 грн. та нарахування за березень 2019 року у сумі 1860,16 грн. було сплачено 3485,49 грн., за вирахуванням суми за опалення - 4621,21 грн., нараховану у лютому 2019 року. У квитанції за квітень 2019 року борг зменшився до 4563,95 грн., за травень 2019 року - до 4535,05 грн., за червень 2019 року - до 4356,79 грн., у зв`язку з чим вважає незрозумілими нарахування суми боргу. Крім того, вказує, що ТОВ «Новобудова» зверталося до суду з заявою про видачу судового наказу. У вказаній заяві та в поданій позовній заяві розрахунки заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.02.2019 року по 30.06.2020 року відрізняються (4804,87 грн. та 4356,79 грн., що свідчить про те, що позивач на свій розсуд здійснює нарахування. Наполягає на скасування боргу або справедливому нарахування спожитих послуг за опалення, виключаючи борги інших споживачів. За правилами положень ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Інших заяв по суті від сторін не надходило. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасники справи не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 272/0/5-05 від 27.12.2005 року житлові будинки [ADDRESS] , [ADDRESS] , були передані Товариству на баланс, обслуговування і експлуатацію. Розпорядженням Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації № 102 від 31.01.2006 року новозбудованому житловому будинку [ADDRESS] , було присвоєно поштову адресу - [ADDRESS] . Відповідно до Авізо № 306 від 08.08.2006 року АТ ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» на баланс для зарахування в основні фонди будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно наказу ТОВ «Новобудова» № 69 від 24.04.2007 року [ADDRESS] на виконання рішення КМР від 08.02.2007 року № 149/810 було перейменовано на [ADDRESS] . [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] у вказаному будинку, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 25.05.2006 року та договору дарування 1/2 частини квартири від 31.01.2017 року. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію (ст. 151 ЖК України). Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний, зокрема: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За наданими визначенням в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - це результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Положеннями ст. 5 цього Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. У ст. 12 Закону визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ст. 9). Сторона позивача зазначає, що Товариство є юридичною особою, предметом діяльності якої відповідно до статуту є надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особам, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньобудинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціально-побутового призначення,в тому числі технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонти та ін. 31.01.2017 року між сторонами був укладений Договір № 196-21а про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно п.п. 6, 11.1 якого споживачі зобов`язались оплачувати послуги в установлений цим договором строк, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. За доводами сторони позивача у будинку, зокрема, і у вказаній квартирі, протягом спірного періоду позивачем безперебійно надавалися житлово-комунальні послуги. Однак, відповідач не сплачує за спожиті нею житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за період з 01.01.2019 року по 01.07.2019 року у розмірі 4356,79 грн. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач у поданих до суду запереченнях не погоджуються з наявністю боргу у вказаній сумі, зазначаючи, що всі житлово-комунальні послуги сплачувалися вчасно і в повному обсязі, крім нарахованої суми 4621,21 грн. за опалення по будинковому лічильнику за лютий 2019 року у зв`язку з тим, що вона перевищує спожиту послугу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За правилами ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, за доводами відповідача двохкімнатна квартира загальною площею 57,8 кв. м не може спожити опалення на таку суму. На її думку, до сплати за опалення у її квитанції були включені усі борги інших користувачів будинку цією послугою, які не сплачують за опалення. У зв`язку з чим вона прийняла рішення не оплачувати борги за інших споживачів, які їх не сплачують. Слід зазначити, що Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, які діяли на час виникнення спірних правовідносин (нарахування сум за спожиті послуги), встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим (п. 20, 21). Пунктом 11 Правил передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Нарахування заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , має здійснюватися за тарифами, які закріплені розпорядженнями виконавчого органу КМР (КМДА), інформація про які є загальнодоступною та загальновідомим фактом, офіційно опублікована. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідач є співвласником багатоквартирного будинку. Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. За правилами п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 12 цього Закону витрати на управління багатоквартирним будинком включають: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку - це, зокрема, приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, його прибудинкова територія (ст. 1 Закону). Місцями загального користування є загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень, якими в свою чергу є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будівлі/будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Частиною 2 ст. 12 Закону визначено, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Таким чином, нарахування оплати за послуги з опалення місць загального користування співвласникам будинку законодавчо обґрунтовані та носять обов`язковий характер. У випадку дії договірних відносин передбачених Правилами № 830 розподіл теплової енергії проводиться відповідно до вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315, яка встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, тощо. Якщо співвласниками багатоквартирного будинку не прийнято рішення про визначення моделі організації договірних відносин з виконавцем послуги з постачання теплової енергії, то і нарахування за спожиту теплову енергію проводиться відповідно до Правил № 630. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача є необґрунтованими та недоведеними жодними належними та допустимими доказами. Непогодження відповідача в цій частині зводяться до нерозуміння таких нарахувань. В свою чергу, долучений до матеріалів справи стороною позивача розрахунок заборгованості відображає нарахування, оплати споживача, спожиті Гкал та діючий тариф, а тому він відповідає положенням ст. 76-81, 95 ЦПК України та встановлює споживання відповідачем таких послуг у вказаному обсязі. Сторона позивача також просить стягнути 3 % річних у розмірі 281,42 грн. та індекс інфляції - 524,44 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд приходить до висновку, що вимоги є правомірними, а тому сума інфляційних втрат та трьох процентів річних також підлягає стягненню. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 2270 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved