Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

Позивач 14 січня 2022 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з АТ «СК «ARX»» на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 4 286,15 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 80 000,00 грн. Позов мотивований тим, що 11 лютого 2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Пежо 3008, н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ДПР 18 № 044630 від 15 лютого 2021 року визначено, що водій [PERSON] , керуючи автомобілем Пежо 3008, н.з. [NUMBER] , на перехресті вул. Князя Володимира Великого та вул. Юліуша Словацького у м. Дніпро не надала переваги на регульованому пішохідному переході пішоходу [PERSON] , котрий здійснював перехід проїзної частини, внаслідок чого скоїла наїзд на громадянина [PERSON] . В результаті даної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована АТ «СК «ARX»» страховим полісом № ЕР 200156773 від 03 червня 2020 року. Для лікування отриманих тілесних ушкоджень позивач витратив 4 286,15 грн. Своїми діями [PERSON] спричинила позивачу фізичні та моральні страждання, які виразились в наступному: позивачу довелось витримувати фізичний біль; поганий сон; права рука в позивача досі має обмеження рухливості; на обличчі залишись шрами; з`явились часті головні болі, проблеми з пам`яттю; шок і додатковий клопіт отримали члени сім`ї позивача; збився ритм життя позивача; майже два місяці довелось приймати багато таблеток; 25 днів позивач перебував на лікарняному і через це почались проблеми на роботі; загострились проблеми із зором; зірвалась запланована поїздка на відпочинок. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 11 квітня 2022 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Грищенка В.В. надійшов відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 06 травня 2021 року не було встановлено винуватості [PERSON] в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 11 лютого 2021 року, не доведено порушення [PERSON] п. 18.1 ПДР України та причинний зв`язок з наслідками у вигляді тілесних ушкоджень позивача. Надані позивачем довідки з лікарень не містять жодного факту спричинення позивачу зазначених тілесних ушкоджень внаслідок ДТП. Доказів про визнання дій [PERSON] неправомірними позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди. 11 травня 2022 року від представника АТ «СК «ARX»» надійшов відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2021 року справа закрита за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Оскільки відсутня вина водія забезпеченого транспортного засобу, то відсутні правові підстави для настання відповідальності страховика за умовами полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач у встановленому законом порядку до АТ «СК «ARX»» із відповідною заявою про страхове відшкодування не звертався. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Бурчак П.І. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Грищенко В.В. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. У заяві від 11 квітня 2022 року просили розглядати справу без їх участі, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача АТ «СК «ARX»» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 11.02.2021 року об 17.55 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Пежо», д/н [NUMBER] , знаходячись на перехресті вул. Князя Володимира Великого та вул. Ю. Словацького у м. Дніпро, не надала переваги на регульованому пішохідному переході пішоходу [PERSON] , який здійснював перехід проїзної частини, внаслідок чого скоїла на нього наїзд. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження. Своїми діями водій [PERSON] порушила п. 18.1 Правил дорожнього руху України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України (а.с. 3). Після настання вказаних подій [PERSON] потребував медичної допомоги, перебував на лікарняному з 12.02.2021 року по 19.03.2021 року (а.с. 12-14). Згідно виписки № 573/141 від 19.03.2021 року із медичної картки [PERSON] , останньому встановлений діагноз: «Проміжний період закритої черепно-мозкової травми (струс головного мозку 11.02.2021р.) з розсіяною органічною симптоматикою, цефалічним синдромом» (а.с. 16). Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2021 року закрито провадження у відношенні [PERSON] за ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 88). Відповідно до постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2021 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. При цьому, в постанові зазначено, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП полягає у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тобто відповідальність за ст. 124 КУпАП настає лише за умови пошкодження певного майна. Подія даної дорожньо-транспортної пригоди мала місце 11.02.2021 року на перехресті вул. Князя Володимира Великого та вул. Ю. Словацького у м. Дніпро за участю автомобіля «Пежо», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та пішохода [PERSON] , і внаслідок ДТП пошкодження транспортного засобу на автомобілі «Пежо» д/н [NUMBER] , відсутні, а також відсутні відомості щодо пошкодження і іншого майна, у тому числі і пішохода [PERSON] (а.с. 88). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована АТ «СК «ARX»» страховим полісом № ЕР 200156773 від 03 червня 2020 року (а.с. 80). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, для відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди: під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); у відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка завдала шкоди; г) вина особи, яка завдала шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Таким чином, твердження [PERSON] про те, що у зв`язку з тим, що провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому між заподіянням шкоди здоров`ю [PERSON] та її діями відсутній причинно-наслідковий зв`язок, не заслуговує на увагу, оскільки суддя при розгляді справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не спростував той факт, що [PERSON] за обставин, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення, здійснила наїзд на пішохода. У свою чергу, з аналізу змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення, пояснень [PERSON] та [PERSON] , схеми ДТП, протоколу огляду місця події від 11.02.2021 року та рапорту слідчого від 11.02.2021 року випливає, що тілесні ушкодження [PERSON] були все ж заподіяні протиправними діями [PERSON] , тобто між отриманими позивачем тілесними ушкодженнями та діянням [PERSON] існує причинно-наслідковий зв`язок, не зважаючи на те, що ці елементи не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до п. 18.1 ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. З матеріалів справи, вбачається, що [PERSON] було порушено Правила дорожнього руху, здійснено наїзд на пішохода, що, як наслідок, призвело до заподіяння шкоди позивачу та матеріальних витрат на лікування. Отже, між діями [PERSON] та заподіяною шкодою позивачу наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок, що є підставою для відшкодування матеріальної шкоди відповідачем позивачу, що пов`язана з витратами на лікування. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20). Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Відсутність вини водія транспортного засобу та закриття справи про адміністративне правопорушення відносно неї не звільняє останньої від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21.04.2021року, ухваленій у справі № 450/4163/18. У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Згідно з п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Встановлено, що у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної картки. У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень він поніс витрати на лікування та медикаменти у розмірі 4 286,15 грн., що підтверджується квитанціями. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди,а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV). У відповідності до ст. ст. 22, 24 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Разом з тим, процедура отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому Законом 1961-IV, детально регламентована на законодавчому рівні та передбачає вчинення потерпілим і страховиком ряду взаємних, послідовних, кореспондуючих одне одному юридично значимих дій. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з вимогами п. 36.1. ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial