Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

у березні 2021 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Батюка О.О. звернулась до суду із позовом до відповідача АТ «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що представник позивача дізнався про вчинення 31.10.2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. виконавчого напису № 25178 про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 895/06-034-175 від 28.03.2008 року, що виникла перед АТ «Укрсоцбанк» в сумі 89089,83 доларів США. Відповідач звертався до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою про заміну стягувача у вказаному виконавчому листі, оскільки, є правонаступником АТ «Укрсоцбанк». Однак, позивач ніяких повідомлень щодо вчинення зазначеного виконавчого напису не отримувала, а також у системі виконавчих проваджень відсутні виконавчі провадження, за якими боржником є позивач. Зазначений виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки, зокрема, приватним нотаріусом в порушення вимог закону не було перевірено безспірність заборгованості за кредитом, а банком не було надано нотаріусу належний пакет документів, який давав би підстави для можливості вчинення нотаріусом виконавчого напису. Борг є спірним, та позивач не отримувала будь-яких вимог від банку, що є підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 25178, вчинений 31.10.2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. про стягнення із [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 89089,83 доларів США. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 16.04.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження. В червні 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки, банк не є стягувачем за вказаним виконавчим листом, а відтак є неналежним відповідачем, а також сторона відповідача просила застосувати до позовних вимог строки позовної давності. В червні 2021 року до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, відповідно до яких приватний нотаріус вказує на правомірність та законність вчинення виконавчого напису. В зв`язку із відрядженням судді Слободянюк А.В. до Дніпровського районного суду м. Києва, на підстав розпорядження керівника апарату суду № 219 від 05.05.2022 року, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.05.2022 року, справу було прийнято до провадження та продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.09.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.10.2022 року, в задоволенні клопотання представника позивача про участі у судовому засіданні в режимі відео конференції у даній цивільній справі було відмовлено. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи містить відзив на позов. Третя особа в судове засідання не з`явилась. Судом по розгляд справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи містяться письмові заяви. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що 31.10.2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис № 25178, відповідно до якого було запропоновано звернути стягнення із [PERSON] на користь ПАТ Укрсоцбанк» за період із 12.09.2016 р. по 12.09.2017 р. суму заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 890898,83 доларів США. Докази пред`явлення зазначеного виконавчого напису до виконання, та відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання. - в матеріалах справи відсутні. В серпні 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою про заміну стягувача у зазначеному виконавчому написі. Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року, зазначену заяву було задоволено. Змінено у виконавчому написі приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. № 25178 від 31.10.2017 року стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк». Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 року, ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року, - було скасовано, та в задоволенні заяви АТ «Альфа-Банк» про заміну стягувача у виконавчому написі приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. № 25178 від 31.10.2017 року, було відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що позивач у справі є боржником за вказаним виконавчим написом, а ПАТ «Укрсоцбанк» - стягувачем, однак, позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було пред`явлено до відповідача - АТ «Альфа-банк». Позивач вважає, що наявні підстави для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з огляду на відсутність безспірності заборгованості, та не подання банком нотаріусу належних та достатніх документів для його вчинення. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. У частині 1 статті 42 зазначено, що у спорах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. У частині 3 статті 58 ЦПК України зазначено, що юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц, у справі №727/1561/16-ц від 15 травня 2019 року. В роз`ясненнях, викладених в інформаційному листі ВССУ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», затверджених постановою від 7 лютого 2014 № 2 у шостому пункті зазначено, що справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса), мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається на особу, яка зверталася за виконавчим написом. З позовних вимог вбачається, що між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» існував спір про заборгованість за кредитним договором, на користь зазначеного банку було вчинено спірний виконавчий напис, однак, позивачем було зазначено відповідачем за позовом АТ «Альфа-Банк», а не ПАТ «Укрсоцбанк». Варто вказати, що судом апеляційної інстанції в задоволенні заяви АТ «Альфа-Банк» про заміну стягувача за вказаним виконавчим написом було відмовлено, та постанова суду набрала законної сили, а відтак на час розгляду даного спору стягувачем, а відтак і належним відповідачем у справі, - є ПАТ «Укрсоцбанк». Проте, будь-яких клопотань про заміну неналежного відповідача належним, та/або залучення співвідповідача, - стороною позивача до суду подано не було, а суд, в силу вимог цивільного процесуального закону, без відповідної вимоги позивача у справі, - позбавлений можливості здійснювати заміну неналежного відповідача належним та/або залучати співвідповідача із власної ініціативи. У п. 16 Постанови пленуму ВССУ № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Отже, справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Фактично позивач звернулася до суду із позовом до неналежного відповідача АТ «Альфа-Банк» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, оскільки, за спірним виконавчим написом стягувачем є ПАТ «Укрсоцбанк». Таким чином, враховуючи вищевикладені роз`яснення суду касаційної інстанції, суд вважає, що дана справа щодо оскарження вчиненого нотаріусом виконавчого напису має розглядатись судом за позовом боржника до стягувача. Відповідачем у цій справі має бути особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, та якою було порушено право позивача - ПАТ «Укрсоцбанк», тобто цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис має покладатися не на АТ «Альфа-Банк», яке позивачем було зазначено відповідачем, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом - ПАТ «Укрсоцбанк». Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, шо позивачем пред`явлено позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до відповідача АТ «Альфа-Банк», який не є стягувачем за спірним виконавчим написом, та якому було відмовлено у заміні стягувача на його правонаступника, а належного відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» стороною позивача в ході розгляд справи залучено не було, а відтак відповідач АТ «Альфа-Банк» у спірних правовідносинах є неналежним, а тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на те, що позивачем було пред`явлено позовні вимоги до неналежного відповідача, а відтак клопотання сторони відповідача про застосування до позовних вимог строків позовної давності судом не вирішувалось. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed