Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Сьомої Київської державної нотаріальної контори Сушко О.О., про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на квартиру. Позов обґрунтовує тим, що 19.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Сушко О.О., зареєстровано в реєстрі №3-864, відповідно до якого позивач передала відповідачу у власність квартиру [ADDRESS] , що належала позивачу на праві особистої власності. Проте, відповідач перестала виконувати умови договору довічного утримання - не забезпечує позивача харчуванням, наглядом, ліками та іншою необхідною допомогою, не забезпечує належного нагляду, не прибирає у квартирі, не забезпечує приготування їжі, прання, не забезпечує матеріально, зв`язку із чим позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. Згідно з частиною 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила суд їх задовольнити. Пояснила, що у неї погіршилося матеріальне становище, у неї в 2008 році народилася третя дитина, а тому вона не має можливості виконувати обов`язки визначені договором. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, покази свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку. Як вбачається з матеріалів справи,19.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Сушко О.О., зареєстровано в реєстрі №3-864, відповідно до якого позивач передала відповідачу у власність квартиру [ADDRESS] , що належала позивачу на праві особистої власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації 16.10.2006 року, згідно з розпорядженням (наказом) 16.10.2006 року №43194. При посвідченні договору довічного утримання приватним нотаріусом 19.11.2009 р. були внесені відомості до реєстру заборон щодо заборони відчуження нерухомого майна (зареєстровано в реєстрі за №3-865/2з-26) до припинення договору довічного утримання. Відповідно до пункту 6 вищезазначеного договору позивач передала у власність відповідачу квартиру, а остання зобов`язалася повністю утримувати позивача, забезпечувати її харчуванням, наглядом, ліками, необхідною допомогою, зберігаючи в її безкоштовному довічному користування вищезазначену квартиру, а в разі смерті позивача - поховати її. Пунктом 7 договору визначено, що відповідач буде сплачувати за цю квартиру всі комунальні та інші платежі. Сума матеріального забезпечення встановлена сторонами в розмірі 500 (п`ятсот) гривень щомісяця, а у випадку інфляції ця сума збільшується згідно з встановленим державою коефіцієнтом індексації доходів населення, на підставі п. 8 договору. Сторони підтвердили дійсність намірів при укладенні цього договору, зміст цього договору їм зрозумілий, відповідає їх волі та підписаний ними особисто. Проте, відповідач перестала виконувати умови договору довічного утримання - не забезпечує позивача харчуванням, наглядом, ліками та іншою необхідною допомогою, що також було підтверджено показами свідка [PERSON] . Також, судом встановлено, що [PERSON] має 3 групу інвалідності з дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 04.02.2020 року., термін дії: довічно. В судовому засіданні представник позивача та відповідач підтвердили, що [PERSON] не забезпечує належного нагляду позивачу, не прибирає у квартирі, не забезпечує приготування їжі, прання, не приносить продукти харчування та медикаменти, не забезпечує матеріально, як визначено п.8 Договору. У зв`язку з цим [PERSON] змушена звертатися за допомогою до сторонніх людей, в тому числі фінансовою. Внаслідок неналежного виконання договору виникла заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг. Стаціонарний домашній телефон відключено за несплату. Квартира не придатна для проживання, позивач за власні кошти змушена здійснювати поточний її ремонт, замінювати вікна, оскільки відповідачем неналежно виконуються умови пункту 7 договору. Позивач змушена була самостійно, з власної пенсії, купувати собі ліки та сплачувати комунальні платежі за квартиру [ADDRESS] . У липні 2021 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист-вимогу про дострокове розірвання вищевказаного договору довічного утримання, проте він залишився проігнорований останньою. Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі, якщо сторони дійшли згоди з приводу всіх суттєвих умов договору згідно ст.638 ЦК України. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, на підставі ст.629 ЦК України. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами Цивільного Кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін, на підставі ч.2 ст. 526 ЦК України. За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно, згідно ст. 744 ЦК. Відповідно до ст. 745 ЦК, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею ст. 748 ЦК України зазначено, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Як передбачено ч.ч.1, 2 ст. 749 ЦК, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. При цьому, відповідно до ст. 755 ЦК, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Відповідно до ч.1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, на підставі ст. 74 ЗУ «Про нотаріат». Відповідно до п.п.5.1 п.5 гл. 15 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про розірвання договору довічного утримання. Реєстрація права власності на нерухоме майно за відчужувачем після розірвання договору довічного утримання буде здійснюватися відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та на підставі судового рішення. Таким чином, неналежне виконання своїх зобов`язань за договором довічного утримання [PERSON] , а саме: щодо забезпечення харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, є правовою підставою для розірвання договору довічного утримання. Оскільки спірне майно [PERSON] було одержано на підставі договору довічного утримання від 19.11.2009 року, який підлягає розірванню, то позовні вимоги про визнання права власності та скасування обтяження є похідними від вимоги про розірвання договору довічного утримання та застосовуються як наслідок розірвання договору відповідно до вимог закону. Враховуючи той факт, що договір довічного утримання від 19.11.2009 року підлягає розірванню з визнанням за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] , то обтяження, що було внесене на підставі спірного Договору повинно бути скасоване. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК Українивідповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази та те, що дії відповідача стосовно визнання позову не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 11 350 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000 грн. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат береться до уваги: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За підсумовуючим аналізом наведених правових норм, суд дійшов висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Представник позивача зазначив, що сума фактично понесених та сплачених судових витрат становить 22 000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що судові витрати підлягають відшкодуванню з відповідача у розмірі 11 350 грн. судового збору, та 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial