Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Німець О.М., звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що в 2018 році [PERSON] проживав разом у цивільному шлюбі з [PERSON] . Від їх відносин народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З вересня 2019 року [PERSON] розірвала відносини з [PERSON] та покинула дитину - [PERSON] у п`ятимісячному віці. З того часу мати не приймає жодної участі у житті дитини, вихованні та її утриманні. Відповідач не цікавиться дитиною та жодного разу з вересня 2019 року її не відвідала. Вказує, що вихованням дитини самостійно займається позивач з його матір`ю [PERSON] (бабою дитини), що підтверджуються як самим відповідачем, так і висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, довідкою від сімейного лікаря, заявами сусідів за місцем проживання дитини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно, довідкою закладу дошкільної освіти № 20. Представник позивача зазначає, що дитина проживає із позивачем та бабою, перебуває на їх утриманні. Спору відносно місця проживання дитини між позивачем і відповідачем немає. Для дитини забезпечені належні умови для проживання, виховання, фізичного та духовного розвитку. Дитина відвідує садок, гарно розвивається, розповідає віршики та інше. Хоч відповідач є матір`ю дитини [PERSON] , проте участі у вихованні і у його утриманні не приймає. З вересня 2019 року і по цей час відповідач не бачила своєї дитини жодного разу. Зауважує, що відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини [PERSON] , зокрема ухиляється від виховання дитини, не піклується про її здоров`я, не цікавиться життям дитини та її потребами, не створює належні умови для розвитку природних здібностей дитини, не поважає гідність дитини, не готує її до самостійного життя та праці, не піклуються про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначене, за твердженням представника позивача, свідчить виключно про те, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Питання про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] розглядалося органом опіки та піклування (служба у справах дітей), в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради, який дійшов висновку про необхідність позбавлення батьківський прав відповідача. Звертаю увагу, що відповідач не заперечує про позбавлення її батьківських прав, про що заявила на комісії виконкому Ужгородської міської ради. Наведені обставини, в сукупності із наданими доказами, на думку представника позивача, свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини - трирічного сина [PERSON] , у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування нею своїми обов`язками. На підставі наведеного, представник позивача просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Залучено до участі у даній справі орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, якому до наступного судового засідання з метою розв`язання спору постановлено подати суду письмовий висновок. Позивач у підготовче засідання не з`явився, при цьому його представник - адвокат Німець О.М. подала до суду заяву, згідно з якою просить задовольнити позов та розглянути справу без її участі. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, відповідно до якої визнає позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] , та просить розглянути справу без її участі. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради - Шатров В.В. у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду клопотання, згідно з яким просить розглянути справу без їх участі, при ухваленні рішення врахувати висновок № 452/23/02-19 від 18.07.2022, оригінал якого наявний у матеріалах справи. За змістом частини першої та другої статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини четвертої статі 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом, позивач [PERSON] проживав з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та у них народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.04.2019. Зі слів батька дитини мати малолітнього сина сторін відмовилася займатися його вихованням, коли йому виповнилось п`ять місяців. З того часу батько разом з бабою самостійно виховує сина, а мати участі у його вихованні не приймала, здоров`ям його не цікавиться, аліментів та жодної матеріальної допомоги не надає, дитину не провідує. Батько дитини наразі мобілізований і перебуває на військовій службі. Вихованням дитини займається баба малолітнього сина - [PERSON] . Ухилення [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , від виховання дитини підтверджується довідкою сімейного лікаря [PERSON] від 12.06.2022, довідкою ЗДО № 20 комбінованого типу від 23.06.2022 № 54, письмовими поясненнями сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 21.06.2022. Згідно з довідкою сімейного лікаря позивач є батьком-одинаком дитини [PERSON] . На прийом до сімейного лікаря (на щеплення, по хворобі малолітнього) з дитиною постійно приходив батько. Відповідно до довідки ЗДО № 20 [PERSON] відвідує садок з серпня 2021 року. Його вихованням займаються батько і баба. Згідно з письмовими поясненнями сусідів батько разом з бабою самостійно виховує сина, а мати участі у його вихованні не приймає, до дитини не приходить з п`ятимісячного віку. Питання про позбавлення відповідача батьківських права щодо сина [PERSON] 13.07.2022 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дітей. На засідання комісії мати дитини - [PERSON] не з`явилася, хоча про час і місце її проведення була належним чином повідомлена. На засідання було заслухано батька та бабу дитини, які повідомили, що [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає протягом тривалого періоду часу, здоров`ям його не цікавиться, аліменти не сплачує, іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Під час комісії з матір`ю було проведено телефонну розмову, під час якої вона повідомила членів комісії, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Наведене свідчать про те, що мати сина сторін свідомо ухиляється від його виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Вказані обставини підтверджуються наявним у матеріалах справи висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 452/23/02-19 від 18.07.2022, згідно з яким на підставі наведеного, враховуючи інтереси малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських [PERSON] , яка фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Також встановлені обставини не оспорюються відповідачем. Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 58, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц (провадження № 61-2237св21). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). При встановлених обставин, оцінюючі надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що відповідач без поважних причин та свідомо не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню малолітнього сина та його утриманню, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та його подальшої долі, що свідчить про її нехтування покладеними на неї правами та обов`язками по вихованню та утриманню власної дитини. Крім того, відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] , про що подала до суду відповідну письмову заяву. На підставі вищевикладеного, для захисту прав та інтересів дитини, суд вважає, що позов слід задовольнити та позбавити батьківських прав відповідача щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмір 992,40 грн. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 496,20 грн. судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) та стягнути з відповідача на користь позивача 496,20 грн. судового збору.

Outcome: approved