Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

позивачкою заявлені вимоги про розірвання шлюбу, зареєстрованого із відповідачем 19.11.2016, з посиланням на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, на початку 2022 року стосунки подружжя погіршились, втрачено взаєморозуміння та подальше спільне проживання однією сім`єю стало неможливим. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від неї та її представника надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, поданий позов підтримали та просили його задовольнити. 26.08.2022 від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Із копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.11.2016, судом встановлено, що сторони 19.11.2016 зареєстрували шлюб, актовий запис №331 (а.с.10). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 16.06.2017 та серії [NUMBER] від 30.05.2019 відповідно (а.с.11-12). Позивачка, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернулась до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу, що визначено ч.3 ст.105 СК України. Відповідно до вимог ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У свою чергу відповідно до ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин факту припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивачки, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема, щодо фактично припинення шлюбних відносин і станом на час його розгляду справи судом останні не відновились та позиція відповідача, який не заперечив проти розірвання шлюбу. Приймається до уваги судом і та обставина, що будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї сторони не висловили. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст.105, 110, 112 СК України, та на які вірно посилається позивачка в поданому позові. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивачки підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Виходячи із резолютивної частини позову та поданих до суду заяв сторін вирішення питання про місце проживання дітей перед судом не ставилось. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Враховуючи положення п.1 ч.2 ст.141 та ч. 1 ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 496 грн. 20 коп., а 496 грн. 20 коп. стягнути з відповідача на користь позивача. Що стосується вимоги позивачки про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу то суд, з урахуванням поданих документів на їх підтвердження, вимог ст. 133, 134, 137 ЦПК України, вважає, що стягненню з відповідача підлягають витрати пов`язані із підготовкою та подання позовної заяви до суду в сумі 5 556,00 грн., що відповідає критерію реальності наданих адвокатами послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони.

Outcome: approved