Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

в вересні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «СБ ЛТД», у якому просив визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) майнове право на оформлення у власність однокімнатної квартири [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:412:0040. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД» та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №ПМ/2С-К75 купівлі-продажу майнових прав, предметом якого було продаж майнових прав на об`єкт нерухомості квартиру [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:412:0040. 19 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД» та [PERSON] та [PERSON] було укладена трьохстороння угода про відступлення права вимоги за договором №ПМ/2С-К75 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якої усі права третьої особи на об`єкт нерухомості перейшли до позивача. 24 березня 2016 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода №1 до договору №ПМ/2С-К75 від 10.06.2014 року купівлі-продажу майнових прав, за якою було змінено характеристики квартири, а саме будівельний номер квартири [ADDRESS] на номер квартири [ADDRESS] та збільшена загальна площа квартири з 38,5 кв.м. до 39.70 кв.м. Також вказаною додатковою угодою плановий термін закінчення будівництва та плановий термін введення в експлуатацію замінено на 1 квартал 2016 року Як стверджує позивач, будівництво житлового комплексу було зупинено, оскільки воно проводилося з порушенням норм та правил, за відсутності необхідної дозвільної документації. Позивач вказує, що повністю виконав свої зобов`язання, підтвердженням чого є довідка від 29.03.2016 року видана відповідачем про фінансування 100% майнових прав об`єкта нерухомості по договору №ПМ/2С-К75 купівлі-продажу майнових прав від 10.06.2014 року. З огляду на це, позивач змушений звернутись до суду для визнання його власником майнових прав на об`єкт будівництва. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву, а третій особі на подання пояснень. У встановлений судом строк відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву з приводу заявлених позовних вимог. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2022 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутність представника та надав згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись судом у спосіб, передбачений ст.128,130 ЦПК України. На підставі ст. 280 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД» та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір №ПМ/2С-К75 купівлі-продажу майнових прав, предметом якого було продаж майнових прав на об`єкт нерухомості квартиру [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:412:0040. 19 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД» та [PERSON] та [PERSON] було укладена трьохстороння угода про відступлення права вимоги за договором №ПМ/2С-К75 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якої усі права третьої особи на об`єкт нерухомості перейшли до позивача. 24 березня 2016 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода №1 до договору №ПМ/2С-К75 від 10.06.2014 року купівлі-продажу майнових прав, за якою було змінено характеристики квартири, а саме будівельний номер квартири [ADDRESS] на номер квартири [ADDRESS] та збільшена загальна площа квартири з 38,5 кв.м. до 39.70 кв.м. Також вказаною додатковою угодою плановий термін закінчення будівництва та плановий термін введення в експлуатацію замінено на 1 квартал 2016 року. Відповідно до довідки ТОВ «СБ ЛТД» від 29.03.2016 року про фінансування 100% майнових прав об`єкта нерухомості по договору №ПМ/2С-К75 купівлі-продажу майнових прав від 10.06.2014 року, [PERSON] сплатив продавцю грошові кошти у розмірі 176 100, 00 грн, що складає 100% вартості майнових прав об`єкта нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , секція «2» ЖК «Панорамне містечко» в Голосіївському районі міста Києва. Об`єкт - квартира, згідно технічного паспорту №184, кількість кімнат - 1, загальна площа - 39,70 кв.м., поверх - 7, секція - 2. Судом встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] не введено в експлуатацію, та доказів зворотьному з боку відповідача суду надано не було. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що ним повністю сплачено вартість квартири до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації, а відтак його зобов`язання за договором виконані та йому належать майнові права на квартиру. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до правил ст. ст. 177, 190 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага; майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україна», а саме ст. 3 визначено поняття «майнових прав» як будь-яких прав, пов`язаних з майном, відмінних від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Судом встановлено, що позивачем виконані свої зобов`язання щодо оплати вартості квартири в будинку, який на даний час не прийнятий в експлуатацію, а тому позивач має майнові права на вказаний об`єкт. Доводи та обґрунтування позову стороною відповідача не спростовано, як і не надано доказів безпідставності позовних вимог. Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази, а також приймаючи до уваги те, що позивачем надано суду достатні та переконливі докази, які в своїй сукупності підтверджують заявлені позовні вимоги, та стороною відповідача останні не спростовані, суд вважає, що позов є обґрунтований та доведений, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України на в зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню судові витрати у справі.

Outcome: approved