Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

31 січня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про продовження обмежувального припису, заінтересована особа [PERSON] .. В обгрунтування заявлених вимог заявниця вказала, що з [PERSON] вони перебували у шлюбі, проте через фізичне та психологічне насилля з його сторони була змушена розлучитися з ним. Його спалахи гніву та перепади настрою були неконтрольовані, так як викликані психічними розладами. Внаслідок того, що [PERSON] відмовлявся лікуватися та приймати необхідні препарати, його стан погіршувався, що становило загрозу для її життя та їхньої дочки [PERSON] .. Внаслідок агресивної поведінки [PERSON] не мала де проживати, оскільки [PERSON] з 03.03.2019 року не пускав її до належної їй на праві приватної власності квартири. Для захисту своїх прав вона вимушена була звернутися до суду про видачу обмежувального припису, вселення її до квартири та виселення [PERSON] 03.11.2021 року постановою Верховного Суду видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , заборонивши йому перебувати в її місці проживання - у квартирі [ADDRESS] , протягом трьох місяців. Паралельно Верховним Судом розглядалась касаційна скарга у справі щодо усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення та вселення в якій 12.01.2022 року прийнято постанову про скасування постанови Київського апеляційного суду від 16.03.2021 року в частині виселення [PERSON] , а справу в цій же частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Стверджувала, що на час звернення до суду існує необхідність у винесенні рішення апеляційним судом в частині виселення [PERSON] продовжити обмежувальний припис, оскільки ситуація щодо застосування насильства з його сторони не змінилася. Також стверджувала, що виконувати рішення суду [PERSON] не збирався, до квартири вона вселилася випадково, після її вселення було відключено постачання тепла до квартири, а кран включення/виключення теплопостачання було вимкнено та опломбовано. З моменту їх вселення з дочкою до квартири [ADDRESS] , а саме з 28.11.2021 року перші два тижні [PERSON] сидів у машині навпроти вікон та входу в під`їзд, у подальшому він продовжив слідкувати за ними та вже не постійно через що вони з дочкою бояться вийти з квартири. Коли дочка виходить на балкон [PERSON] задає їй провокаційні питання, що підвищує її тривожність та погіршує її психічний стан. Послалася на те, що відносно [PERSON] зареєстровано ряд кримінальних проваджень. [PERSON] є небезпечним, непередбачуваним та періодично гіпоагресивний з синдромом озлобленості. Підтвердженням психічного стану [PERSON] є результати його обстеження та лікування, яке він проходив у 2016 - 2018 роках. Неправомірні дії з боку [PERSON] завдають їй моральних (що полягає в душевному болі, постійному переживанні за своє здоров`я та здоров`я їхньої спільної дочки, приниженні її честі та гідності) а також фізичних страждань, котрі викликають в неї побоювання за свою безпеку та безпеку їхньої спільної дитини, від чого вона особисто не може себе захистити, разом зі своєю дочкою вимушена переховуватись тому, що [PERSON] перешкоджає здійсненню права користування квартирою. Аби уникнути повторних випадків домашнього насильства щодо неї та дочки, вважає, що до [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від недопущення повторних випадків вчинення домашнього насильства щодо неї та їхньої спільної дочки. Просила продовжити обмежувальний припис стосовно [PERSON] , заборонивши йому перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] у квартирі [ADDRESS] строком на шість місяців. Провадження у справі було відкрито 01 лютого 2022 року. У судовому засіданні, представник заявниці [PERSON] - адвокат Зайцев І.Ю. заявлені вимоги підтримав. Стверджував про наявність підстав для продовження обмежувального припису, оскільки [PERSON] продовжує чинити психологічне та фізичне насильство по відношенню до заявниці та їх спільної дочки. Визнав, що з кінця лютого місяця цього ж року [PERSON] разом із дочкою перебувають за межами України та мають намір повернутися, однак не можуть цього зробити через присутність у квартирі [PERSON] .. Крім того, представник заявниці визнав відсутність фактів вчинення [PERSON] домашнього насильства по відношенню до [PERSON] та їх спільної дочки з моменту видачі обмежувального припису, а також наявність спору між заявницею та заінтересованою особою щодо квартири [ADDRESS] , котрі перебувають у провадженні суду. Заінтересована особа [PERSON] підтвердив, що деякий час після видачі обмежувального припису, щодо заборони йому перебувати у квартирі [ADDRESS] він через відсутність іншого місця для проживання ночував в автомобілі, що стояв у дворі будинку, а згодом один із мешканців будинку дозволив йому проживати у нього. Відповідно ніякого переслідування заявниці та їх спільної дочки не чинив. Просив відмовити у задоволенні вимог [PERSON] про продовження обмежувального припису, стверджував що ця заява викликана наявністю між ними спору щодо майна, в тому числі і квартири, в якій наразі заявниця не проживає. Заслухавши у судовому засіданні представника заявниці [PERSON] - адвоката Зайцева І.Ю., заінтересовану особу [PERSON] , а також його представника - адвоката Прилепу Р.А., дослідивши докази наявні у справі, суд дійшов до висновку що вимоги [PERSON] про продовження обмежувального припису стосовно [PERSON] з забороною останньому перебувати у квартирі [ADDRESS] строком на шість місяців не можуть бути задоволені з огляду на наступне. Судом встановлено, що учасники справи, а саме заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2009 року до 30 травня 2019 року, від шлюбу мають дочку [PERSON] , 1995 року народження. Місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстровано у квартирі [ADDRESS] . 03 листопада 2021 року Верховним Судом за результатами розгляду касаційної скарги [PERSON] на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року, прийняв постанову якою: касаційну скаргу задовольнив частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису скасувава, ухвалив у цій частині нове рішення про часткове задоволення заяви. Видав обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на нього на строк три місяці такі обов`язки: - заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] - квартирі [ADDRESS] . (а.с.9-16). Правилами статті 350-7 ЦПК України встановлено, що за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Відповідно до статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Звертаючись до суду з заявою про продовження обмежувального припису стосовно [PERSON] у спосіб заборони останньому перебувати в місці її проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] , продовження обмежувального припису обгрунтувала необхідністю уникнути повторних випадків домашнього насильства щодо неї та дочки, а також у зв`язку з необхідністю ухвалення рішення Київським апеляційним судом у частині виселення [PERSON] , оскільки ситуація щодо застосування насильства з його сторони не змінилась. Як видно зі змісту постанови Верховного Суду від 03 листопада 2021 року, якою видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] з покладенням на нього на строк три місяці обов`язку з забороною [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] - квартирі [ADDRESS] підставою для видачі обмежувального припису стали висновки колегії суддів, про наявність тривалого конфлікту між сторонами, небажання його врегулювання, неодноразове застосування економічного насильства та вірогідність його продовження. Тимчасове обмеження права власності або користування кривдника житловим приміщенням з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані з протиправною поведінкою останнього. 14 вересня 2022 року Київський апеляційний суд розглянув справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року, за результатами апеляційного розгляду рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року залишено без змін.(а.с.65-68). Як видно зі змісту зазначеної вище постанови Київського апеляційного суду від 14.09.2022 року, обгрунтовуючи позовну вимогу про виселення відповідача, позивач зазначила, що проживання з відповідачем є небезпечним для її життя, що відповідач застосовував до неї насильницькі дії у вигляді погроз, образ, побоїв, знищення речей. Постановою Верховного Суду від 12.01.2022 року постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до апеляційного суду. Верховним Судом дано вказівку оцінити достовірність тверджень позивача і ризик вчинення насильства у майбутньому, якщо сторони залишаться проживати під одним дахом. Колегія суддів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, не вбачає підстав для виселення [PERSON] зі спірної квартири. Згідно відповіді Головного Управління Національної поліції України від 01 липня 2022 року, згідно даних ІП НПУ громадянин [PERSON] не перебуває на обліку Голосіївського УП ГУНП у м. Києві як кривдник. Кримінальні провадження відносно [PERSON] закриті. Відповідно до медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів КНП «Психоневрологічний диспансер №2» від 30 серпня 2021 року, у [PERSON] психіатричних протипоказань для допуску до державної таємниці не виявлено. Постановою слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 19 лютого 2020 року закрито кримінальне провадження №12020100010000863. Враховуючи викладене, колегія суддів погодилась із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для виселення відповідача зі спірної квартири. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач позбавлена можливості проживати з відповідачем в одній квартирі через його неправомірні дії, колегія суддів оцінює критично, оскільки в ході розгляду вказані обставини не знайшли свого підтвердження. Отже судом встановлено, що на час вирішення по суті заяви [PERSON] про продовження обмежувального припису щодо [PERSON] , зазначена заявницею підстава вирішення судом апеляційної інстанції заявленого нею спору про виселення [PERSON] відсутня. Крім того, судом апеляційної інстанції, під час вирішення справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення за апеляційною скаргою [PERSON] було виконано вказівку Верховного Суду щодо оцінки достовірності тверджень [PERSON] і ризик вчинення насильства у майбутньому, якщо сторони залишаться проживати під одним дахом за результатами чого колегія суддів зробила висновок про відсутність підстав для виселення [PERSON] зі спірної квартири. Зазначені [PERSON] підстави для продовження видачі обмежувального припису щодо заборони [PERSON] перебувати у квартирі [ADDRESS] - невиконання [PERSON] обмежувального припису з приводу чого вона 01.11.2021 року викликала поліцію; перекриття постачання тепла до зазначеної квартири, що мало місце 10.12.2021 року; перебування [PERSON] в автомобілі перед вікнами цієї ж квартири не можуть бути прийняті судом до уваги. Як встановлено судом, обмежувальний припис відносно [PERSON] було видано Верховним Судом 03.11.2021 року, відповідно станом на 01.11.2021 року в останнього не було підстав виконувати обмеження, що були встановлені йому тільки 03.11.2021 року. Щодо перекриття [PERSON] постачання тепла до квартири [ADDRESS] 10.12.2021 року, то ці твердження [PERSON] спростовані актом про відключення квартири [ADDRESS] від загально будинкової системи опалення складеного виконавцем Шевченком за даними якого судом встановлено, що квартира [ADDRESS] відключена від внутрішньо будинкової системи опалення у зв`язку з непрацюючим лічильником обліку теплової енергії. Крани опломбовані пломбою №4047607, дата відключення 24 жовтня 2021 року, що було вчинено представниками ОСББ «Затишна оселя 17/31А».(а.с.26). Твердження заявниці [PERSON] про те, що [PERSON] перебуваючи в автомобілі напроти вікон квартири та під`їзду квартири [ADDRESS] та слідкує за ними, чим перешкоджає їм вийти з квартири, то сама заявниця стверджувала, що такі дії останній вчиняв з 28.11.2021 року перші два тижні, а та обставина, що [PERSON] продовжував слідкувати за ними не підтверджена будь-якими доказами. Частиною 5 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що за заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Відповідно до правил ст. 82 ЦПК України: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Наразі, приймаючи до уваги, що зазначені [PERSON] підстави для продовження обмежувального припису, а саме вирішення в установленому законом порядку спору між нею та заінтересованою особою [PERSON] щодо його виселення з квартири [ADDRESS] , а також відсутність підстав для висновку, що [PERSON] продовжував щодо заявниці економічне та психологічне насильство, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду достовірно встановлено, що між учасниками справи, а саме заявником та заінтересованою особою є конфлікт майнового характеру, який в частині виселення [PERSON] з зазначеної квартири знайшов своє вирішення. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для продовження обмежувального припису стосовно [PERSON] , виданого постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed