Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] , у якому просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача відповідно до рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 03.09.2013 р. у справі № 276/1147/13-ц та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, в розмірі 3500 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також просить визначити місце проживання дитини з матір`ю за місцем реєстрації її проживання або перебування. Свої вимоги позивач обгрунтувала тим, що з 22.07.2011 року по 03.09.2013 року сторони перебували у шлюбі, у період якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . 03.09.2013 року заочним рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.08.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що батько дитини жодної участі у вихованні сина не приймає, а дитина знаходиться на повному її утриманні, забезпеченні та вихованні позивача. Самоусунення відповідача від батьківських обов`язків, його постійне проживання в Донецькій області, відсутність з ним зв`язку, унеможливлює вирішення будь-яких питань щодо долі дитини, які потребують згоди батька, що впливає на повноцінне життя дитини та звуження його інтересів та прав, в зв`язку з чим виникла необхідність у визначенні місця проживання дитини з матір`ю. Також зазначає, що станом на 16.03.2021 року батько дитини має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 38 472,75 грн, що підтверджується довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів. Позивач посилається на те, що розмір витрат на утримання сина значно зростає, також змінився і розмір мінімального прожиткового мінімуму на дитину. В середньому витрати на утримання дитини, як стверджує позивач, коливаються від 7 000,00 грн до 10 000,00 грн щомісячно. Просить суд змінити спосіб виплати аліментів, які стягуються з відповідача відповідно до рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 03.09.2013 р. у справі № 276/1147/13-ц та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 3500 гривень, щомісячно. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07.07.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 26.10.2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, у якому останній зазначає, що працює на посаді продавця-консультанта та його заробітна плата становить 6 050,00 грн на місяць, у зв`язку з чим він фізично не може сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивач. Щодо визначення місяця проживання дитини разом з матір`ю відповідач зазначає, що спорів між сторонами з цього питання немає. Також вказує, що на даний час жодної заборгованості зі сплати аліментів у нього немає, що підтверджується відповідною довідкою. На адресу суду надійшла відповідь на відзив позивача, у якій остання не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що син займається плаванням та відвідує спортивні секції тхеквондо. Також вказує, що у сина міопія (короткозорість) у зв`язку з чим позивач постійно здійснює обстеження сина у лікарів. На виконання ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 24.11.2021 року Службою у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надано висновок щодо визначення місця проживання дитини - [PERSON] . Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Представник позивача в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила суд його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час удового розгляду повідомлявся у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи у відсутність представника Служби у справах дітей та висновок з приводу вимог щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою, а позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що у сторін є малолітній син - [PERSON] , [INFO] , який відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, проживає за адресою [ADDRESS] . Заочним рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 03.09.2013 року, у справі №276/1147/13-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.08.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до інформаційної довідки №264112431 від 02.07.2021 року у власності позивача знаходиться квартира [ADDRESS] , та квартира [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 12.10.2021 року, виданої ФОП [PERSON] , відповідач працює на посаді «продавець-консультант» у ФОП [PERSON] , оклад якого згідно штатного розпису складає 6050,00 грн на місяць. Відповідно до довідки Нікольського відділу ДВС у Маріупольському районі Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків) від 18.10.2021 року №АСВП42812156 у відповідача станом на 30.09.2021 року відсутня заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом №276/1147/13-ц. Як вбачається з матеріалів справи, позивач несе витрати на утримання сина, зокрема, витрати на спортивно-оздоровчі послуги, лікування та інші витрати, які необхідні для забезпечення належного розвитку дитини, і які не були враховані при призначенні аліментів відповідно до рішення від 03.09.2013 р. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За положеннями ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. В пункті 23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 №3 роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Суд враховує, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів, з огляду на що суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості сплати аліментів у визначеному позивачем розмірі з огляду на рівень його доходу. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. З огляду на вищезазначені норми та докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позивачем обґрунтовано позовні вимоги в частині необхідності зміни способу стягнення аліментів та зміну їх розміру, з огляду на що позов підлягає задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги позивача про визначення місця проживання дитини. Судом встановлено, що на час розгляду справи неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю. Як було встановлено рішенням Володарського районного суду Донецької області від 12.05.2017 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, відповідач належим чином не виконував свої батьківські обов`язки, не вчиняв всіх необхідних дій, спрямованих на утримання та розвиток дитини, догляд за нею. Судом також встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і в даному регіоні на час розгляду справи проводяться активні бойові дії, що значно ускладнює вирішення питань, що стосуються виховання неповнолітньої дитини та забезпечення його розвитку. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України). Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в ході судового розгляду будь-яке рішення з приводу визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу між сторонами не приймалось, угода між батьками з даного приводу не укладалась. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.04.2022 року №100-3024 вихованням дитини займається мати, дитина забезпечена всім належним, з огляду на що, служба вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. З урахування викладеного, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved