Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє - адвокат Білик Л.С. звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.08.2020 розірвано. У даному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час між ними з відповідачем не досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання їхнього сина. Разом з тим позивач вважає, що проживання сина разом із нею відповідає його інтересам, оскільки вона постійно слідкує за станом його здоров`я та його розвитком, виховує і піклується про нього та має можливість забезпечити належні умови проживання сина та повною мірою займатися його вихованням, при цьому син також бажає проживати разом з нею. Вказує, що не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їх дитини, водночас відповідач самоусунувся від виконання батьківського обов`язку щодо виховання сина, не працює та не має стабільного заробітку. Враховуючи вищевикладене, просить позов задовольнити та визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.02.2022 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.05.2022, матеріли справи надіслано до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, для надання письмового висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. 14.07.2022 справа повернулася до суду з Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради з висновком щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. Протокольною ухвалою суду від 25.08.2022 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Білик Л.С. в судове засіданні не з`явились, однак адвокат Білик Л.С. подала суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи у відсутності позивача та її представника, зазначила, що проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду та опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без присутності органу опіки та піклування за наявними у справі матеріалами. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.08.2020 у справі 607/7745/20 розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 02.12.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №2927. [PERSON] , [INFO] , документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] виданим 17.10.2019 органом 6190, з датою закінчення строку дії 17.10.2023. Згідно довідки № 33 від 18.01.2022, виданої Приватним підприємством «Благоустрій», [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] та разом з нею проживає без реєстрації, згідно акту опиту свідків від 18.01.2022, син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки №446 від 23.09.2021 виданої ТОВ «ВІ ЕФ КОНСАЛТІНГ СЕРВІСИЗ» за підписом генерального директора [PERSON]., [PERSON] дійсно працює в ТОВ «ВІ ЕФ КОНСАЛТІНГ СЕРВІСИЗ» у м. Тернопіль на посаді керівника групи з 18.05.2017 (наказ №13-к від 17.05.2017) по теперішній час. З характеристики виданої ТОВ «ВІ ЕФ КОНСАЛТІНГ СЕРВІСИЗ» за підписом генерального директора [PERSON]. № 480 від 20.10.2021 слідує, що [PERSON] працює у компанії ТОВ ВІ ЕФ «Консалтинг Сервісиз» на посаді керівник групи починаючи з 18.05.2017. За період перебування на посаді, [PERSON] зарекомендувала себе позитивно, як гарний фахівець, а також творча і креативна людина. Серед особистих якостей окремо треба відзначити постійне прагнення до розвитку та самовдосконалення. За характером спокійна та врівноважена. Протягом усього періоду роботи жодної скарги від клієнтів на неї не надійшло, а лише виключно позитивні відгуки. В колективі користується повагою та авторитетом. Згідно довідки № 322 виданої ТОВ «ВІ ЕФ КОНСАЛТІНГ СЕРВІСИЗ» 06.07.2021, [PERSON] , працює в ТОВ «ВІ ЕФ КОНСАЛТИНГ СЕРВІСИЗ» з 18.05.2017 на посаді керівника групи та отримує дохід, який за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 склав 360 692,48 грн. Як вбачається із витягу з протоколу засідання лікарсько - консультаційної комісії № 165/189 від 27.10.2021, виданого Приватним підприємством «Амбулаторія загальної практики - сімейної медицини Медікус», [PERSON] здорова та може здійснювати соціальну послугу виховання та догляд за дитиною. Відповідно до висновку органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 700 від 13.07.2022, орган опіки і піклування, беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , згідно якого встановлено, що квартира з усіма комунальними зручностями, загальною площею 70 кв.м. Для дитини відведено кімнату в якій наявне окреме ліжко, шафа для одягу, розвиваючі ігри, дитячі книги, шкільне приладдя, одяг та взуття відповідно до віку дитини. Батько дитини [PERSON] на засідання не з`явився та не повідомив причини своєї відсутності, хоча був належним чином повідомлений. Як встановлено судом, малолітня дитина сторін проживає разом з позивачем, водночас між сторонами не досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання їхньої спільної дитини. Частина 4 ст. 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За змістом ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, визначено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 30.03.2021 при розгляді справи №542/1428/18 (провадження № 61-18612св19) зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст.15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» також роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01.07.2017 у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В матеріалах справи міститься достатньо доказів, які доводять те, що позивач [PERSON] має самостійний дохід та належні житлово-побутові умови, що вказує на створення для дитини належних умов життя, виховання та розвитку, при цьому даних, які б негативно характеризували позивача [PERSON] в розумінні статті 161 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі в розмірі 992,40 грн сплачений позивачем за звернення до суду із даним позовом.

Outcome: approved