Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

У 2021 році позивач в особі свого представника адвоката Васюти К.С. звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В своєму позові позивач зазначає, що 05.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. був виданий виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 16887, про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 19524 грн. 58 коп. З даним виконавчим написом позивач не згодна, вважає його таким, що виданий безпідставно та з порушенням вимог законодавства, оскільки заборгованість не є безспірною, жодних повідомлень про порушення зобов`язання від кредитора не надходило, нотаріусу не були подані всі документи, з якими закон пов`язує можливість видачі виконавчого напису. За цих підстав просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 05 квітня 2021 року, зареєстрований у реєстрі за № 16887, таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на її користь стягнуті на підставі цього виконавчого напису грошові кошти в сумі 2125 грн. 45 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн. та покласти на відповідача інші судові витрати. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року у справі було відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року у справі були застосовані заходи забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, який оскаржується. По початку розгляду справи по суті представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був поданий відзив на позов, в якому відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що 25 грудня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем був укладений кредитний договір № 003-03521-251212, право вимоги за яким 07 травня 2020 року було відступлено ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору відступлення права вимоги № 2242/К. ТОВ «ФК «ЄАПБ» є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Дельта Банк». Вважає, що виконавчий напис, виданий 05.04.2021 року приватним нотаріусам Остапенком Є.М., яким з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором, відповідає вимогам законодавства. Представником відповідача у відзиві відзначено, що законодавством не визначено виключеного переліку обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. На думку представника відповідача, стягнуту на підставі виконавчого напису нотаріуса заборгованість можна вважати безспірною. Крім того, вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн., які позивач просить стягнути, є неспівмірними зі складністю справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Звертає увагу, що позивачем не надано доказів понесення цих витрат. З огляду на наведене, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Представником позивача була надана заява про розгляд справи без їх участі, в якій позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився. В своєму відзиві на позов представник відповідача просив проводити судовий розгляд в його відсутність. Пізніше представником відповідача була подана заява про відкладення судового розгляду до закінчення або припинення воєнного стану. Приймаючи до уваги тривалість судового розгляду, наявність у матеріалах справи відзиву відповідача, який мав достатньо часу для подання доказів, суд вважає можливим проведення судового розгляду та вирішення справи по суті у відсутності представника відповідача, оскільки останній реалізував своє право на викладення перед судом своєї позиції та подання доказів. Розглядом справи у відсутності представника відповідача жодним чином не буде порушено прав відповідача, так як всі його доводи були викладені ним письмово і долучені до матеріалів справи. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов М.О. надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явився. Згідно з відміткою на поштових відправленнях за місцем здійснення нотаріальної діяльності відсутній. При цьому установлено, що згідно з наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.06.2021 № 1075/6 нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича було зупинено. Згідно з листом в.о. завідувача Київського державного нотаріального архіву нотаріальні документи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. на зберігання до архіву не передавалися. Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268\~ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом установлено, що 05 квітня 2021\~року приватним\~нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем був виданий\~виконавчий напис,\~який зареєстрований\~в реєстрі\~за номером\~16887,\~про стягнення\~з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», заборгованості за кредитним договором № 003-03521-251212 від 25 грудня 2012 року в розмірі 19474,58 грн. тіло кредиту та 50 грн. плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса. Як зазначено у виконавчому написі, стягнення заборгованості здійснюється за період з 07.05.2020 по 31.03.2021 включно. Також з матеріалів справи вбачається, що на підставі даного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. 14 травня 2021 року було відкрите виконавче провадження № 6542760. Постановою приватного виконавця від 15.07.2021 року звернуто стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника. Згідно з довідкою АТ «Перший український міжнародний банк» на підставі вказаної постанови приватного виконавця з [PERSON] в липні 2021 року було утримано грошові кошти в розмірі 2125 грн. 45 коп. Вирішуючи спір між сторонами, суд ураховує, що за загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України\~\~\~«Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Наведені законодавчі положення дають підстави для висновку, що, здійснюючи свою діяльність, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й крім того бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до пункту 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, з огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частини), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Слід відзначити, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~суд перевіряє доводи боржника, зокрема, чи є заборгованість боржника перед стягувачем безспірною. На переконання суду, в даному випадку при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не переконався у безспірності заборгованості боржника. Так, статтею 257 ЦК України визначено загальну позову давність тривалістю у три роки, тобто строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 2 липня 2019 року по справі №\~916/3006/17 зробила висновок, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України, а, отже, становить три роки.\~ З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору № 003-03521-251212 від 25 грудня 2012 року позивачу було відкрито рахунок з кредитним лімітом 20100 грн. Згідно з цим договором кредитування рахунку здійснюється протягом 364 календарних днів. Виконавчим написом нотаріуса з позивача стягнуто заборгованість за період з 07 травня 2020 року по 31.03.2021 року в розмірі 19474,58 грн., тобто поза межами строку позовної давності. Доказів, що строк дії договору між сторонами продовжувався, відповідачем не надано. Крім того, відповідачем не надано детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також доказів вручення боржнику письмової вимоги про усунення порушення за кредитним договором. Також суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів № 662 від 26.11.2014 року Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Отже, з 22.02.2017 року втратив чинність п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. До аналогічних по суті висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 та від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий напис, який оскаржується, вчинений нотаріусом 05.04.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, й Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, в редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватися до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі. Таким чином, нотаріусом не були дотримані умови вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника, що є підставою для визнання виконавчого напису, виданого 05 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. та зареєстрованого в реєстрі\~за номером\~16887,\~про стягнення\~з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № 003-03521-251212 від 25 грудня 2012 року в розмірі 19474,58 грн. та плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса в розмірі 50 грн., а всього 19524,58 грн., таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд також звертає увагу, що з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Частиною першою\~статті 1212 ЦК України\~визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої\~статті 1212 ЦК України\~положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.\~\~\~\~\~\~\~ Частиною третьою\~статті 1212 ЦК України\~встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз\~норм статті 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08 вересня 2021 року справа № 201/6498/20, судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тому є підстави для повернення відповідачем позивачу на підставі\~ст.\~1212\~ЦК України грошових коштів, сплачених за таким виконавчим написом. В своєму позові позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 2125 грн. 45 коп. Розмір суми, утриманої з позивача за виконавчим написом, підтверджується належними доказами довідкою з місця роботи позивача про утримання коштів. Згідно з частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вказаних грошових коштів є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При розподілі судових витрат, суд виходить з положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та інші витрати. Відповідно до статті\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому\~статтею 141\~ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 141 ЦПК України). Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано суду договір про надання правової допомоги № 02/09 від 11.08.2021 року, укладений між позивачем і адвокатом Васютою К.С., копію додаткової угоди від 13.08.2021 року, копію звіту (акта) виконавчих робіт від 13.08.2021 року, згідно з якими витрати позивача на правничу допомогу склали 6500 грн. та полягають у зустрічі з клієнтом, аналізі судової практики, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, складання позовної заяви та подання її до суду. Суд ураховує, що відповідно до закону відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Суд вважає доведеним, що у зв`язку з поданням позову позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, яка була надана адвокатом Васютою К.С. При цьому суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Отже, з урахуванням ціни позову, рівня складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, суд вважає, що у зв`язку із задоволенням позову понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу мають бути відшкодовані позивачу в сумі 6500 грн. На переконання суду, витрати в такому розмірі повною мірою відповідатимуть критеріям, визначеним\~статтею 137 ЦПК України, є розумними, співмірними зі складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг. Підстав для їх зменшення суд не вбачає. Крім того, відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнена від сплати судового збору за подання даного позову. Водночас позивачем був сплачений судовий збір у зв`язку з поданням заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн. Відповідно до\~частини 1\~статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позов задоволено, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 454 грн. слід стягнути з відповідача на її користь. Також у зв`язку із задоволенням позову з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн., від сплати якого звільнена позивач.

Outcome: approved