Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

У лютому 2022 року ТОВ « Профіт Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що 21.03.2017 року між ПАТ « Ідея Банк» та [PERSON] укладено Угоду № С10.206.73318, про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки, за умовами якого відповідачу надано максимальний ліміт у сумі 200 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на строк по 21.03. 2021 року. Ліміт кредиту, доступний клієнту на момент укладення угоди становить 2000 грн. У зв`язку з неповерненням боргу, наявна заборгованість по тілу кредиту- 2000 гр., відсотки- 5000 грн. Окрім того, позивач просить стягнути 3% річних за користування кредитом- 226,66 грн., інфляція- 707,07 грн. 03.12.2020 року між АТ « Ідея Банк» та ТОВ ФК «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 12\\90. Відповідно до п. 2.1 АТ « Ідея Банк» відступає, а ТОВ ФК « Профіт Капітал» приймає право вимоги, в тому числі і за даним договором. Протоколом автоматизованого розподілу від 17.02.2022 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П., та отримана останньою 20.06.2022 року( нарадча кімната, відпустка, лікарняний). Ухвалою від 20.06.2022 року відкрито спрощене позовне провадження та слухання справи призначено на 04.08.2022 року. Сторони до судового зсідання не з`явились, слухання справи відкладено на 06.10.2022 року. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримує у повному обсязі, просить задоволити. Відповідач відзиву та заперечень проти позову не надав. Судом постановлено про заочний розгляд справи, що відповідає приписам ст. 280 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Судом встановлено, що 21 березня 2017 року між ПАТ « Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Угоду С10.206.73318 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування картки. Відповідно до п.3.1 , максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. За п. 3.2- ліміт кредитної лінії. Доступний на момент укладення угоди, складає 2000 грн. Сторони погодили, що плата за користування кредитом (проценти) становить 24% річних (п. 3.3 Договору). Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів. ( п.4).Сторони домовились, що строк позовної давності за цим договором складає 10 років, у тому числі щодо неустойки (п.6 договору). Відповідно до п.7 договору, договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Угодою. Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредит у сумі 2000 грн., а останній його отримав, що підтверджується випискою. Відповідач порушила строки повернення кредиту згідно встановленого графіка. 03.12.2020 року між АТ « Ідея Банк» та ТОВ ФК «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 12\\90. Відповідно до п. 2.1 АТ « Ідея Банк» відступає, а ТОВ ФК « Профіт Капітал» приймає право вимоги, в тому числі і за даним договором. За приписами статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором кредиту позивачем визначено заборгованість, яка утворилась станом 03 грудня 2020 року в розмірі 7000 грн., з яких: 2000,00 грн. заборгованість по сплаті тіла кредиту, 5000 грн. - заборгованість по сплаті процентів [PERSON] отримані кошти у визначений договором строк не повернула, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі, підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по тілу кредиту в розмірі 2000 грн. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач просить також, окрім тіла кредиту, стягнути з відповідача 5000,60 грн., - заборгованість по сплаті процентів за період з 22.03.2017 року по 03.12.2020 року; 707,07 грн. інфляційних втрат, а також 226,66 грн. 3% річних за користування кредитом. Позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10цс/18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Строк дії договору від 21 березня 2017 року сторони визначили у 2 роки ( п.2), що складає 24 місяці , тобто до 21 березня 2019 року. Вимоги щодо стягнення заборгованості за несплаченими процентами заявлено за період з 21.03.2017 року по 03.12.2020 року (останній день строку дії договору 21.03.2019 року) в розмірі 5000 грн., тобто і після закінчення визначеного договором строку кредитування, а тому підлягають стягненню з відповідача у розмірі 3\~456 грн.(2000х24%\\100х720). Відповідно до положень ст.625 ЦК України на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, від 03 листопада 2020 року у справі № 921/315/18. Враховуючи те, що строк кредитування відповідача закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, тому стягненню підлягають 3% річних від простроченої суми зобов`язання по тілу кредиту та процентах відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України,що складає 5456 грн., отже, складає 176,68 грн.(5456 х 3 : 100 х 394днів : 365 = 176,68грн). Частиною другою ст.625 ЦК України також передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 501,00 грн. Оскільки вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі, ураховуючи, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання, тому з нього на користь позивача слід стягнути заборгованості по тілу кредиту, 2000 грн., заборгованості по сплаті процентів 3456 грн., інфляційних втрат - 501 грн., 3% річних від простроченої суми зобов`язання за кредитом та процентами 176,68 грн., а всього 6133,68 грн., тобто позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позов заявлено з ціною 7934,33 грн., а задоволено на суму 6133,68 грн. За платіжним дорученням № 8987 від 14.01.2022 року сплачено 3\~481,0 грн. судового збору. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1917,95грн. судового збору (6133,68х2481\\7934,33).

Outcome: partial