Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що від шлюбу з відповідачем має повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який навчається на 1 курсі Військової академії м. Одеси, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Позивач зазначила, що не в змозі самостійно забезпечити сина всім необхідним, тому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання чи до досягнення сином 23 років. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає та не згоден сплачувати аліментів, оскільки його син [PERSON] зарахований курсантом Військової академії денної форми навчання із грошовим забезпеченням. Зазначив також, що не має жодного доходу та можливості надавати матеріальну допомогу сину. Просив в позові відмовити та розглянути справу без його участі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 10.08.1997 року Будеївською сільською радою народних депутатів Кодимського району Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.9). Рішенням Кодимського районного суду Одеської області (а.с.10) від 04.06.2015 року у справі 503/799/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6), виданого 10.06.2004 року виконавчим комітетом Будеївської сільської ради, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . Із витягу з наказу начальника Військової академії м.Одеса №345 від 16.07.2021 року (а.с.11) встановлено, що [PERSON] з 16.07.2021 року зарахований курсантом першого курсу Військової академії денної форми навчання в галузі знань 14 Електрична енергія, спеціальність 141 Електроенергетика електротехніка та електромеханіка, спеціалізація Експлуатація та ремонт ракетно-артилерійського озброєння. Згідно довідки №1/55/1061 від 14.09.2022 року, виданої Військовою академією м. Одеса, [PERSON] перебуває на одному із видів військової служби, а саме навчанні та навчається на 2-му курсі денної форми навчання Військової академії м. Одеса з 16.07.2021 року та знаходиться на утриманні за рахунок державних коштів на видах забезпечення за курсантськими нормами, як: грошове, продовольче, речове, медичне, квартирно-експлуатаційне та оплата транспортних послуг. Термін навчання чотири роки по 2025 рік. Відповідно до довідки №6/66/73 від 07.07.2022 року, виданої Військовою академією м. Одеса, грошове забезпечення [PERSON] у Військовій академії (м.Одеса) на посаді курсанта складає 103133,80 грн. за період з вересня 2021 року по червень 2022 року. Відповідно до ч.1\~ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 3\~ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються\~главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199,\~200,\~201\~цього\~Кодексу). За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з\~статтею 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В п.20\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Як зазначав суд вище, задля отримання аліментів на утримання сина, що продовжує навчання, необхідна сукупність чотирьох юридичних фактів, що підлягають доказуванню, відповідно до вимог\~ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1ст. 81\~ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, у позові позивач посилається на те, що їх з відповідачем спільний син, в зв`язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги, однак в ході розгляду справи такої обставини суду не доведено, як і не доведено наявність витрат позивача на побутові потреби сина, на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення нею коштів на харчування чи транспорт тощо. Натомість, навпаки з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] знаходиться на повному утриманні за рахунок державних коштів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed