Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

01 листопада 2021 року представник позивачів Ієговська А.О. звернулася до суду з позовом до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування на користь позивачів шкоди, заподіяної смертю фізичної особи у розмірі 67014 грн. 00 коп. кожному. В обґрунтуванні позову посилається на те, що [INFO] року близько 23:40 години по вул.М.Грушевського у м.Світловодськ, водій [PERSON] , керуючи автомобілем ЗАЗ 110206 д.н.з. [NUMBER] , скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок вказаної ДТП та отриманих тілесних ушкоджень пішохід помер. Позивачі у справі є батьками загиблого [PERSON] . Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія транспортного засобу ЗАЗ 110206 д.н.з. [NUMBER] , за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК3818227. За фактом ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до ЄРДР за №12018120270000304 та розпочато досудове розслідування. 29 березня 2018 року слідчим Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області Шептенко С.В. винесено постанову від 15 лютого 2018 року про закриття кримінального провадження №12018120270000304, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України, позивачі мають всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їм шкоду. 05 вересня 2018 року представник позивачів повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-ІV, із заявою на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог містились: по 67014 грн. 00 коп. на користь [PERSON] та [PERSON] - страхове відшкодування пов`язане із смертю потерпілого, по 22338 грн. 00 коп. - на користь [PERSON] та [PERSON] - страхове відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою та 21317 грн. 00 коп. - страхове відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника загиблому сину. 14 лютого 2019 року на банківські реквізити представника позивачів [PERSON] відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 56324 грн. 32 коп. та 24 квітня 2020 року - у розмірі 1316 грн. 00 коп. Вимоги позивачів щодо здійснення виплати страхового відшкодування пов`язаного із смертю потерпілого страховиком проігнорована та на момент подачі позову до суду не виплачено. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають також батьки, які досягли пенсійного віку, встановленого законом. Тобто, перебування на утриманні в загиблого або наявність права на одержання від нього утримання є підставою для відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника. Факт перебування позивачів на утриманні у загиблого сина підтверджується довідкою про місце проживання загиблого та актами про засвідчення факту перебування позивачів на утриманні у сина [PERSON] . Враховуючи те, що позивачі являються непрацездатними особами та досягли пенсійного віку, вони мають право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю сина, оскільки на день його смерті були на його утриманні та мали право на одержання від нього утримання. У 2018 році мінімальна заробітна плата становила 3723 грн. Отже, загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника становить (36 х 3723 грн.) = 134028 грн. 00 коп. До складу сім`ї загиблого входили лише позивачі. На момент ДТП [PERSON] одружений не був, дітей не мав, фактично проживав з батьками. Таким чином, відповідач зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілому у розмірі 67014 грн. кожному з позивачів. В зв`язку з чим, вони звернулися до суду з даним позовом. Судовими витратами за розгляд справи є лише витрати на професійну правничу допомогу в межах 20000 грн. (а.с.1-5) Ухвалою суду від 04 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та за клопотання представника позивачів поданого до суду разом з позовом, зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області надати довідки про розмір пенсії за 2016-2017 року позивачів по справі та довідку форми ОК-5 [PERSON] , 1974 року народження. (а.с.51-53) 06 грудня 2021 року до суду, в порядку ст.178 ЦПК України, надійшов відзив від представника ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яким у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. (а.с.72-85) В обґрунтуванні відзиву вказує на те, що вимоги є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. ДТП сталася внаслідок надзвичайних та невідворотних подій, якій в своїй сукупності є непереборною силою, а також наявності ознак непрямого умислу/умислу пішохода [PERSON] , що виключає відповідальність страховика та власника джерела підвищеної небезпеки за наслідками ДТП . В діях пішохода вбачається непрямий умисел, або просто умисел, оскільки він усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), оскільки через стан алкогольного сп`яніння, знаходився у лежачому (горизонтальному) положенні на проїзній частині дороги, у темну пору доби, у невстановленому для цього місці, жодним чином не виділивши свій одяг світлоповертальними елементами для своєчасного його виявлення іншими учасниками дорожнього руху. Зіткнення пішохода з автомобілем не залежало від водія [PERSON] , останній не мав технічної можливості запобігти наїзду. Це є обставиною непереборної сили, а також наявність непрямого умислу/умислу у пішохода [PERSON] цивільно-правова відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки за завдану шкоду в даному випадку не виникла. Страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. На підставі п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач не повинен відповідати за завдання шкоди внаслідок ДТП. Однак, страховик, зважаючи на конкретні обставини справи прийняло рішення все ж відшкодувати відповідачам, які втратили сина, моральну шкоду та витрати на поховання. Так як, докази легального доходу у потерпілого [PERSON] відсутні, то відсутні і підстави для здійснення страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю годувальника. 16 грудня 2021 року представник позивачів подала до суду відповідь на відзив в якому вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить суд врахувати, що відповідно до ст.1200 ЦК України, позивачі відносяться до осіб, які мали на день смерті свого сина право на одержання від нього утримання. (а.с.119-120) Ухвалою від 16 грудня 2021 року відкладено розгляд справи. (а.с.123-124) Позивачі в судове засідання не з`явилися. Разом з позовом до суду подали клопотання про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. (а.с.7) Представник позивачів, адвокат Ієговська А.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та надала пояснення, які є ідентичними обгрнтуванню вказаному в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідачів в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням від 31 серпня 2022 року. Причини неявки суду не відомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. (а.с.181) Заслухавши думку представника позивачів, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно постанови старшого слідчого Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області Шептенко С.В. від 29 березня 2018 року, закрито кримінальне провадження за №12017120270000304 від 15 лютого 2018 року, у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. (а.с.13-16) В постанові вказано, що пішохід [PERSON] , [INFO] , близько 23:40 години нехтуючи своїм життям та елементарними правилами безпеки дорожнього руху, не контролюючи власні дії через наявний сильний стан алкогольного сп`яніння, знаходився у лежачому (горизонтальному) положенні на проїзній частині [ADDRESS], тим самим грубо порушуючи вимоги п.п.1.4, 1.5, 4.1, 4.7, 4.14 «а» та «г» Правил дорожнього руху України. Викладені обставини призвели до наїзду автомобіля ЗАЗ 110206 реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по [ADDRESS] на [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер в Світловодській ЦРЛ. В постанові вказано, що згідно показів потерпілої [PERSON] встановлено, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який проживав разом з нею. Він був неодружений, перебував на обліку у лікаря невропатолога, мав ІІІ групу інвалідності, приступи епілепсії. Він не працював ніде, в основному він перебував вдома. Згідно копії страхового полісу №АК3818227, страховиком автомобіля ЗАЗ 110206 реєстраційний номер [NUMBER] була ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». (а.с.17) Згідно копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 лютого 2018 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м.Світловодськ Кіровоградської області. Причина смерті - пішохід травмований при зіткненні з легковим автомобілем. (а.с.18, 19) Згідно довідки голови ОСББ «Вись-8» від 12 червня 2018 року про місце проживання померлого, [PERSON] , був зареєстрований та проживав з 26 червня 2012 року по день смерті за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою на момент смерті були зареєстровані: батько [PERSON] , 1948 року народження та мати [PERSON] , 1954 року народження. (а.с.20) Згідно копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивачі у справі є батьками [PERSON] , [INFO] . (а.с.21) [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є пенсіонером за віком. (а.с.22, 23, 26) [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є пенсіонеркою за віком. (а.с.24, 25,27) Згідно Актів про засвідчення факту перебування на утриманні від 27 березня 2020 року, позивачі у справі потребували утримання, оскільки їх дохід був меншим ніж необхідні витрати та перебували на утриманні свого сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджують сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.28-29) 05 вересня 2018 року позивачі у справі подали до ПрАТ «УПСК» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви на виплату страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, із заподіяною моральною шкодою та відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника. (а.с.30-37, 38) Згідно довідки Пенсійного фонду від 11 листопада 2021 року [PERSON] з січня 2016 року до грудня 2017 року отримував пенсію за віком, яка на кінець 2017 року складала 3764 грн. 52 коп. (а.с.65-66) Згідно довідки Пенсійного фонду від 11 листопада 2021 року [PERSON] з січня 2016 року до грудня 2017 року отримувала пенсію за віком, яка на кінець 2017 року складала 1954 грн. 25 коп. (а.с.67-68) Згідно довідки Пенсійного фонду за формою ОК-5 від 11 листопада 2021 року [PERSON] з 29 січня 2016 року до 22 січня 2017 року отримував допомогу по безробіттю у Світловодському міськрайонному центрі зайнятості. Будь-які записи про отримання доходу після 22 січня 2017 року - відсутні. (а.с.69-70) Судом встановлено, що транспортний засіб, автомобіль ЗАЗ 110206 реєстраційний номер [NUMBER] , на момент настання події [INFO] року, був забезпеченим в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3818227 від 08 травня 2017 року. Правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вірповідно до ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.23 того ж Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно п.27.1, 27.2 ст.27 того ж Закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Судом встановлено, що смерть потерпілого [PERSON] настала внаслідок ДТП, яка мала місце [INFO] в м.Світловодськ. Страховий випадок настав [INFO] року і позивачі своєчасно, а саме через 7 місяців повідомили страхову компанія та повідомили про своє право на отримання відшкодування. В судовому засіданні представник позивача підтвердив той факт, що позивачі через свого представника в 2019-2020 роках отримали передбачені п.27.3 та 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою та страхове відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника загиблому сину. Крім того, вказане відшкодування підтверджується платіжними доручення на загальну суму 69484 грн. 32 коп. (а.с.101-103) Згідно ч.ч.1-3 ст.1200 Цивільного кодексу України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи. Для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, що має бути підтверджене належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, на час смерті сина позивачів, становив 1373 грн., тоді як пенсія позивачів відповідно до довідок з Пенсійного фонду є значно більшою. Оскільки, предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, то доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Сам факт проживання та реєстрації за однією адресою позивачів із загиблим сином не може свідчити про перебування їх на його утриманні. Акти про засвідчення факту перебування на утриманні від 27 березня 2020 року, підписані сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.28-29), не є допустимим доказом в розумінні ст.78 ЦПК України, оскільки суду неможливо перевірити дієздатність та особи вказаних осіб, та взагалі перевірити правдивість інформації, яка в них вказана. Крім того, під час розгляду справи, судом встановлено, що [PERSON] на час загибелі та за рік до цього, не мав жодного доходу, ніде не працював, тому твердження представника позивачів, що він утримував своїх непрацездатних батьків, є таким, що не відповідає дійсності. Щодо позиції представника позивачів, що позивачі відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України мали на день смерті сина право на одержання від нього утримання і саме це є підставою на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, то суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню. Так, дійсно ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тобто, є обов`язковими для цього дві умови: батьки, які є непрацездатними (тобто досягли пенсійного віку, або є інвалідами І, ІІ чи ІІІ групи) та потреба в матеріальній допомозі, яка визначається залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму. Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Позивачами та їх представником не надано суду доказів того, що їх доходи (кожного окремо) за вказаний період не перевищували прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (станом на лютий 2018 року - 1373 грн. 00 коп.). Крім того, позивачами не надано доказів, про те, що вони зверталися за призначенням пенсії по втраті годувальника чи отримують її. При цьому, з метою оформлення пенсії по втраті годувальника, факт перебування особи на утриманні у померлого може встановлюватися органом, що призначає пенсію (Пенсійним фондом України) або рішенням суду щодо встановлення такого юридичного факту. Не надання позивачами зазначених доказів свідчить про те, що позивачі за призначенням пенсії по втраті годувальника не зверталися. Позивачами та їх представником також не надано суду доказів, що доходи померлого [PERSON] були основним та постійним джерелом існування позивачів. Таким чином, позивачами жодними належними доказами не доведено перебування їх на утриманні сина [PERSON] та надання їм останнім матеріальної допомоги, яка була основним і постійним джерелом існування позивачів та мала стабільний характер. Зазначені обставини на переконання суду свідчать про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог до відповідача про стягнення страхового відшкодування пов`язаного із смертю потерпілого. Враховуючи те, що позивачі звільнені від сплати плати судового збору, в задоволенні позову відмовлено повністю, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed