Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі до 07 жовтня 2021 року, коли рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області шлюб було розірвано. Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2021 року житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , було визнано спільною власністю подружжя та за нею, позивачем, визнано право власності на Ѕ частину зазначеного будинку. Вказаний будинок розташований за цією ж адресою на земельній ділянці площею 0.1367 га за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку з кадастровим номером 4820355700:01:043:0005. Земельна ділянка на час придбання будинку була розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку. 27 лютого 2020 року рішенням виконавчого комітету Костянтинівської селищної ради № 25 житловому будинку, який побудований на власній земельній ділянці (кадастровий номер 4820355700:01:043:0005), присвоєно нову поштову адресу: [ADDRESS] та рекомендовано зареєструвати житловий будинок за новою адресою. Посилаючись на те, що вищевказана земельна ділянка зареєстрована за відповідачем, є їх спільною сумісною власністю, а тому кожному з них належить по 1/2 частині цього майна, позивач прохала визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки та стягнути з відповідача судові витрати. У подальшому позивач змінила позовні вимоги та прохала визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки з кадастровим номером 4820355700:02:043:0021, розташованої за адресою [ADDRESS] , посилаючись на те, що кадастровий номер спірної земельної ділянки був змінений у 2020 році. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій прохала розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, прохав слухати справу в його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 квітня 2008 року. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 жовтня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. 27 лютого 2020 року рішенням виконавчого комітету Костянтинівської селищної ради № 25 житловому будинку, який побудований на власній земельній ділянці (кадастровий номер 4820355700:01:043:0005), присвоєно нову поштову адресу: [ADDRESS] та рекомендовано зареєструвати житловий будинок за новою адресою. Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2021 року житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , було визнано спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , за кожним із сторін визнано право власності на Ѕ частину зазначеного будинку. Право власності на Ѕ частину зазначеного житлового будинку зареєстровано за позивачем [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про свідчить витяг від 11 червня 2022 року. Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 836714, виданого 04 квітня 2006 року Костянтинівською селищною радою [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.1367 га, яка розташована по [ADDRESS] . З листа відділу в Арбузинському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 11 лютого 2020 року за № 60/131-20 видно, що кадастровий номер 4820355700:01:043:0005 земельної ділянки, вказаний у Державному акті про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 836714, виданому 04 квітня 2006 року слід вважати недійсним. Єдиновірним кадастровим номером земельної ділянки є номер 4820355700:02:043:0021. Право власності на земельну ділянку площею 0.1367 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, зареєстровано за відповідачем [PERSON] з присвоєнням кадастрового номеру 4820355700:02:043:0021 за адресою: [ADDRESS] у Державному земельному кадастрі на земельну ділянку, про що свідчить відповідний витяг від 29 вересня 2021 року та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (витяг від 03 квітня 2020 року). За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція цієї норми свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України). Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У частинах першій і четвертій статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) викладено висновок про те, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу у приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частки будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить цеправо у розмірі частки у праві власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. За такого, суд вважає, що перехід за рішенням суду до позивача права на Ѕ частину житлового будинку має наслідком набуття права на земельну ділянку, що відповідає принципу "superficies solo cedit" (збудоване на землі слідує за нею), та приходить до висновку про поділ між сторонами земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved