Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

07 лютого 2022 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява АТ "Кредобанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 09 жовтня 2020 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-292073, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн. Разом з тим [PERSON] було підписано анкету-заяву, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю позичальника з [PERSON] . Позичальником підтверджено, що сума отриманого кредиту є дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого члена подружжя. Позивач зазначає, що відповідно до позиції Верховного суду, яка викладена у справі № 205/5882/19 від 07 жовтня 2020 року, якщо одним з подружжя укладено кредитний договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох з подружжя, а тому просить вважати другим відповідачем у справі чоловіка позичальника - [PERSON] та, оскільки позичальником у справі не було виконано умови кредитного договору, позивача просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості, яка становить 263 616, 14 грн. Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідачів судовий збір - 3 954,24 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 26 361,61 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 лютого 2022 року цивільну справу № 753/2372/22 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 08 лютого 2022 року. 17 лютого 2022 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідачів. Ухвалою суду від 18 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 12 квітня 2022 року на 11:00 год. Підготовче засідання призначене на 12 квітня 2022 року не відбулось оскільки, відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Згодом підготовче засідання було призначено на 01 липня 2022 року на 12:30 год. Підготовче засідання призначене на 01 липня 2022 року було відкладено у зв`язку з неявкою відповідачів. Ухвалою суду від 02 серпня 2022 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 вересня 2022 року. В судове засідання 28 вересня 2022 року учасники справ не з`явилися. Представником позивача було подано до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги він підтримує та не заперечує щодо винесення заочного рішення. Процесуальні документи та судові повістки надсилались відповідачам за зареєстрованими місцем проживання. Повістки адресовані відповідачам повернулися до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Окрім того, відповідачі повідомлялися про місце, дату та час судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади України та шляхом надсилання смс-повідомлень на номери телефону зазначені в матеріалах справи. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України оприлюднювались у цьому Реєстрі. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачів, які повідомлялися про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, від них не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за їх відсутності, ухвалою суду від 28 вересня 2022 року вирішено провести заочний розгляд справи, проти чого й не заперечував позивач. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 09 жовтня 2020 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-292073, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 200 000,00 грн. на споживчі потреби строком на 60 місяців, з кінцевим терміном повернення - 08 жовтня 2025 року. Відповідно до пункту 2.5 договору, для обліку виданих кредитних коштів банк відкрив позичковий рахунок № [NUMBER] . Також умовами вказаного договору передбачено, що процентна ставка за користування кредитом становить 35% річних. З усіма істотними умовами кредитування відповідач була ознайомлена, що підтверджується її підписом у кредитному договорі №CL-292073, в якому закріплено, зокрема строк договору, строк кредитування, мета отримання кредиту, процента ставка за користування кредитними коштами, порядок повернення кредиту, комісії тощо. Так, у пункті 1 Кредитного договору №CL-292073 зазначено, що банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати на цілі, вказані в кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених кредитним договором. Пунктом 6.2 вказаного договору обумовлено, що позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до графіку платежів (Додаток № 1). Окрім того, 08 жовтня 2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано анкету- заяву № СL-292073 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] . Відповідно до анкети-заяви № СL-292073 зазначено, що шляхом підписання цієї анкети-заяви [PERSON] підтверджує, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує другого з подружжя. Ціллю отримання кредиту відповідно до анкети-заяви була купівля автомобіля. За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У порушення умов кредитного договору №CL-292073, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 09 жовтня 2020 утворилась заборгованість у розмірі 263 616,14 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 198 827,78 грн.; заборгованості за відсотками по кредиту - 64 788,36 грн. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. 25 жовтня 2021 року представником АТ «Кредобанк» на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] були направлені досудові вимога щодо дострокового стягнення заборгованості (вих. №30567/2021 та №30562/2021), разом з тим, станом на день звернення до суду з позовною заявою заборгованість перед позивачем не погашена. Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, натомість відповідачі ухиляєюся від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Позивач, звертаючись із позовом до суду, просить стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідачів солідарно, обгрунтовуючи це тим, що [PERSON] на час підписання кредитного договору перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , а кредит оформлювався в інтересах сім`ї (купівлі автомобіля). Згідно з частиною третьою статті 61 СК України у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Водночас відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду №205/5882/18 від 07 жовтня 2020 року, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Як вбачається зі змісту крдитного договору, [PERSON] зазначала, що на час його підписання перебуває у зареєстрованому шлюбі, вказаний кредит оформлюється для купівлі автомобіля та є дрібним побутовим правочином, що не потребує згоди іншого подружжя. Відповідно до копії паспорту відповідачки [PERSON] , яка наявна у матеріалах справи, нею 26 серпня 2015 року укладено шлюб з [PERSON] (а.с. 18). Вказана копія паспорту надавалсь позивачу під час укладання кредитного договору у 2020 році. Тому суд вважає обгрунтованими доводи позивача щодо солідарного стягнення боргу з [PERSON] та її чоловіка [PERSON] . Крім основої суми боргу позивач також просив стягнути з відповідачів заборгованість за відсотками в розмірі 64788,36 грн. Згідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 60 місяці - до 8 жовтня 2025 року включно. В той же час, як зазначалось 25 жовтня 2021 року представником АТ «Кредобанк» на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] були направлені досудові вимога щодо дострокового стягнення заборгованості. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Таким чином, з огляду на те, що позивач 25 довтня 2021 року надіслав до відповідачів вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, в якій, зокрема визначив, що на дату вимогу заборгованість за поточним та простроченим відсоткам становить 53001,44 грн, нарахування відсотків після такої вимоги у розмірі 64788,36 грн (позовна вимога) є неправомірним. Враховуючи, що відповідачі узяті на себе зобов`язання за укладеним з банком кредитним договором щодо повернення отриманих коштів не виконують, з урахуванням позиції ВП ВС щодо порядку нарахування відсотків за кредитним договором, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором №CL-292073 від 09 жовтня 2020 у розмірі 251829,22 грн. Згідно зі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3777,44 грн. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги від 11 лютого 2019 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, видане на ім`я Павленка С.В. та довіреність, відповідно до якої Павленко С.В. має право представляти інтереси АТ "Кредобанк". В той же час, як вбачається із копії першої та останньої сторінки договору про наданя правової допомоги від 11 лютого 2019 року, він укладений між АТ "Кредобанк" та АО "Бізнес і право". При цьому матеріали справи не містять жодних доказів того, що адвокат Павленко С.В. має відношення до вказаного адвокатського об`єднання. Доказів існування договору про надання правової допомоги між позивачем та адвокатом Павленком С.В. матеріали справи не містять, на підтвердження представництва інтересів позивача суду була надана довіреність від АТ "Кредобанк" на ім`я адвоката Павленка С.В. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає, оскільки матеріали позовної заяви не містять доказів, які відповідно до приписів ЦПК України має подати позивач чи його представник на підтвердження понесених (чи такі, що будуть понесені) витрат на правову допомогу.

Outcome: partial