Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Плат Є.І. подала до суду позовну заяву до [PERSON] (відповідач), в якій просить: визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя транспортний засіб марки «Renault Laguna», 2003 року випуску, кузов [NUMBER] ; виділити їй Ѕ ідеальну частку від вартості транспортного засобу марки «Renault Laguna», 2003 року випуску, в розмірі 49\~300,00 грн; витрати згідно попереднього розрахунку судових витрат покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 06.06.2014. З вересня 2019 року вони фактично проживають окремо та припинили шлюбні стосунки. Під час шлюбу 21.02.2019 вони придбали транспортний засіб «Renault Laguna», 2003 року випуску. Після припинення фактичних шлюбних стосунків та після того, як чоловік подав на розлучення, вона неодноразово зверталася з проханням про розподіл майна, яке вони набули під час шлюбу, проте відповідач не бажав ділити майно. Крім того, їй стало відомо, що він продав транспортний засіб, проте вона жодної згоди на продаж транспортного засобу не подавала. Попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести становить 19\~500,00 грн. Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву (а.с.37-40), в обґрунтування якого покликаючись на те, що відповідач визнає позов в частині виділення позивачці Ѕ ідеальної частки від вартості майна у розмірі 49\~300 грн, однак не згідний із заявленими позивачкою судовими витратами, які є не співмірними із складністю справи і виникли внаслідок ухилення від досудового мирного врегулювання спору. Суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат, а заявлені судові витрати були недоцільні та необов`язкові, оскільки між сторонами взагалі був відсутній спір про право у частині поділу майна, проте позивачка не вжила жодних досудових заходів, які б запобігли виникненню заявленого розміру судових витрат. Просить зменшити розмір судових витрат, які покладаються на відповідача до 496,20 грн у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. Крім цього, просить стягнути з позивачки судові витрати у розмірі 6\~000 грн на користь відповідача. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення розгляду справи не подали. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивачки подано заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі (а.с.82). Представником відповідача подано заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.34, 61, 68, 79), заяву про відкладення розгляду справи (а.с.55, 72). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 18.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.29-30). Ухвалою від 11.05.2022 постановлено підготовче засідання у справі провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи «EasyCon» (а.с.51-52). Ухвалою підготовчого засідання від 30.05.2022 відкладено підготовче засідання (а.с.56). Ухвалою підготовчого засідання від 05.07.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.63). Ухвалами від 22.07.2022, 12.09.2022 постановлено судове засідання у справі провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи «EasyCon» (а.с.69-70, 80-81). Ухвалою судового засідання від 26.08.2022 відкладено розгляд справи (а.с.73). Ухвалою судового засідання від 29.09.2022 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.83). Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підстави своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.06.2014 у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №989 (а.с.11) Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 13.10.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7-8). Із наданої РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області інформації від 10.01.2022 №31/13-П/Аз вбачається, що 21.02.2019 в ТСЦ №4643 РСЦ МВС у Львівській області на ім`я [PERSON] , [INFO] , зареєстровано транспортний засіб марки «Renault Laguna», 2003 року випуску, синього кольору, номерний знак [NUMBER] . 19.12.2019 в ТСЦ №4641 РСЦ МВС у Львівській області громадянином [PERSON] , [INFO] , вищезазначений транспортний засіб перереєстровано на нового власника на ім`я [PERSON] (а.с.17-18). Згідно з листом РСЦ ГСЦ МВС у Львівській області від 04.02.2022 №31/13-П-28/Аз та копією договору купівлі-продажу №4641/2019/1832031, автомобіль «Renault Laguna», 2003 року випуску, кузов [NUMBER] , відчужений громадянином [PERSON] 19.12.2019 на підставі договору купівлі-продажу №4641/2019/1832031, укладеного в територіальному сервісному центрі №4641 РСЦ МВС у Львівській області та перереєстрований на ім`я [PERSON] . Вартість продажу відповідно до даних ЄДР склала 98\~600,00 грн (а.с.15, 16). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки визнати майно спільною сумісною власністю подружжя, поділити його та отримати компенсацію за свою частку у цьому майні. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі СК України) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України). Відповідно до приписів частини 1 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Згідно з положеннями частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині 2 статті 372 ЦК України. Відповідно до положень статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з приписами частини 1 та 2 статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим (У пункти 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України). Відповідно до положень частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебували у шлюбі з 06.06.2014 по 13.10.2021 і за час шлюбу придбали транспортний засіб автомобіль марки «Renault Laguna», 2003 року випуску. 19.12.2019 відповідач на підставі договору купівлі-продажу №4641/2019/1832031, укладеного в територіальному сервісному центрі №4641 РСЦ МВС у Львівській області, продав цей транспортний засіб [PERSON] , отримавши за нього грошові кошти у сумі 98\~600,00 грн. Надаючи оцінку аргументам сторін, суд зауважує, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Суд зазначає, що сторони визнають обставину придбання зазначеного транспортного засобу за час перебування у шлюбі, а відтак ця обставина з огляду на положення частини 1 статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідач не оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на це майно, тому суд констатує, що вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власністю сторін. Суд звертає увагу на те, що правовідносини, в яких позивачка просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивачка погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, з огляду на висловлену позицію у відзиві згідний її виплатити. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, визнавши спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки «Renault Laguna», 2003 року випуску, і стягнувши з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію вартості Ѕ частки цього автомобіля у сумі 49\~300,00 грн. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог частини 1 статті 141, частини 1 статті 142 ЦПК України 50 відсотків судового збору (496,20 грн), сплаченого позивачкою при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на її користь, а інші 50 відсотків судового збору (496,20 грн) підлягають поверненню позивачці з державного бюджету у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки інших судових витрат, суд зауважує, що на підтвердження їх понесення (або очікування їх понесення) позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу, відтак вимоги щодо цих судових витрат суд вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. З огляду на вимоги пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, понесені відповідачем судові витрати слід залишити за ним. На підставі статей 364, 372 Цивільного кодексу України, статей 7, 60, 63, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved