Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у її, та її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та двійнят - [PERSON] і [PERSON] , [INFO] , користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом вселення її та її малолітніх дітей в даний будинок. Стягнути з відповідача на її користь вартість судових витрат - сплаченого судового збору та послуг адвоката. Свої вимоги мотивує тим, що\~ вона, [PERSON] , 18.09.2010 уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Виконкомом Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7. Після одруження вона на законних підставах, як член сім`ї, 10.07.2012 була зареєстрована у будинку відповідача, батька її чоловіка, по [ADDRESS] . Головою домоволодіння за цією адресою є відповідач. У шлюбі з [PERSON] в них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , та двійнята - [PERSON] і [PERSON] , [INFO] . Після народження діти також були зареєстрованими у будинку відповідача. Проте їхнє сімейне життя з [PERSON] не склалося і на підставі рішення Долинського районного суду від 10.11.2021 шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу вона повернула собі дівоче прізвище « [PERSON] ». У рішенні суду також вказано, що діти залишаються на проживанні з нею. Через погані стосунки з колишнім чоловіком та хворобу у травні 2021 року вона змушена була разом з дітьми піти жити тимчасово до своїх батьків у с. Гериню. Разом з тим, вона мала намір повернутись у будинок [ADDRESS] , оскільки вона та діти мають на те законне право. Однак відповідач неодноразово відмовлявся впустити її та дітей в будинок, мотивуючи це тим, що оскільки вона розірвала шлюб з його сином, то втратила право на житло в його будинку. В січні 2022 року відповідач відмовився впустити її в будинок, у зв`язку з чим вона викликала працівників поліції. Але і після приїзду працівників поліції він її не впустив до будинку. В подальшому вона скерувала на адресу відповідача письмову вимогу про необхідність впустити її та її дітей в будинок для проживання, оскільки вона і діти мають на це право. Однак першого листа з вимогою від 11.02.2022 відповідач не отримав у поштовому відділенні, у зв`язку з чим вона подала другу вимогу 12.04.2022, яку він отримав 16.04.2022, проте відповіді не надав, що свідчить про його відмову наданні дозволу на проживання в будинку як їй, так і її дітям. Крім неї та її дітей в будинку відповідача також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , відповідач, його дружина, другий син [PERSON] та невістка [PERSON] з їх сином [PERSON] . Формально сім`я [PERSON] зареєстрована у цьому будинку, проте з 2017 року проживає в будинку баби [PERSON] по [ADDRESS] . Таким чином, вона протягом 11 років та діти з народження на законних підставах були зареєстровані на проживання та фактично безперервно проживали в будинку [ADDRESS] . Ні у неї, ні в її дітей не має іншого житла як на праві власності, так і на праві користування, а факт розірвання шлюбу із сином відповідача не позбавляє її та дітей права на користування цим будинком. Це право вона не може реалізувати по тій причині, що відповідач не впускає її та дітей у будинок, що стало причиною звернення до суду для захисту своїх та дітей прав на житло. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом. \~ \~ \~ \~Представник позивачки адвокат Дуткевич М.В (договір №32 про надання правової допомоги від 12.07.2022 а.с.21, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ІФ №012464 від 26.07.2022- а.с.22) в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити з підстав, викладених у заяві. Не заперечив щодо заочного розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] (довіреність №989/05-19/17в від 19.09.2022- а.с.51) в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, та вказала, що представниками Служби у справах дітей Долинської міської ради, було проведено обстеження умов проживання. На час проведення обстеження будинку [ADDRESS] 21.09.2022 ні позивачки [PERSON] , ні її дітей в будинку не було, хоча останні там зареєстровані. В даному будинку ніхто не проживає, будинок не опалюється. Обстеження відбулося у присутності [PERSON] (дружини відповідача), яка там теж зареєстрована, проте фактично проживає по [ADDRESS] . Санітарно-гігієнічні норми житлового приміщення задовільні. Будинок облаштований меблями, побутовою технікою, та придатний для проживання малолітніх дітей. \~\~Відповідач [PERSON] \~ в судові засідання на неодноразові виклики не з`явився, причину своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.30, 38) та оголошення на офіційному сайті Долинського районного суду про виклик в судове засідання (а.с.36,37). Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. Представник відповідача адвокат Кажук В.Б. (договір про надання правової допомоги від 12.09.2022- а.с.39, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АТ № 1027852 від 11.09.2022- а.с.41) в судове засідання на повторний виклик не з`явився, причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи, про що свідчать повідомлення -розписки (а.с.44, 45,50). \~ \~ \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] \~ у встановлений Законом строк відзиву на позовну заяву до суду не подано, суд, відповідно\~ до положень ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, представника третьої особи, вивчивши матеріали\~справи,\~ дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення \~спору. Даний позов підлягає до \~ задоволення, \~виходячи з наступного: \~\~ \~ Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,\~ встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Ст. 33 Конституції України\~передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст.ст.\~71,\~72 ЖК України\~в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника членами його сім`ї. Права власника будинку визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК Українидо членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2\~ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин із власником житла не позбавляє позивачку права на користування житловим приміщення, до якого позивачка вселилася як член сім`ї власника на законних підставах за його згодою. До аналогічного правового висновку дійшов Верховий Суду постанові від 10 квітня 2019 року у справі №640/16022/16-ц. Ст.64 ЖК України\~передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі №447/455/17 було сформовано висновок про те, що у законодавстві, що регулює житлові відносини, припинення сімейних правовідносин, втрата статусу члена сім`ї особою, саме по собі не тягне втрату права користування житловим приміщенням. Судом встановлено про те, що 18.09.2010 між позивачкою [PERSON] та [PERSON] (сином відповідача) було укладено шлюб. У даному шлюбі у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05.05.2015 а.с.5), та двійнята - [PERSON] і [PERSON] , [INFO] (свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] від 14.08.2020 а.с.6.7). 10.07.2012 позивачка по справі [PERSON] зареєструвалась за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №4045 про реєстрацію місця проживання, виданою Долинською міською радою 04.06.2021 (а.с.4). На підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18 вересня 2010 року Виконкомом Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №7, розірвано. Малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з\~матір`ю\~ [PERSON] .\~Прізвище позивачки\~після розірвання\~шлюбу змінено\~на дошлюбне\~ [PERSON] (а.с.9-10). Відповідно до витягу №5923 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04.06.2021 Долинської міської ради встановлено про те, що по [ADDRESS] зареєстровано 10 осіб: [PERSON] , 1958 р.н.- відповідач, [PERSON] , 1961 р.н.-дружина відповідача, [PERSON] ,1983 р.н.- син відповідача, [PERSON] , 1985 р.н. - син відповідача, [PERSON] , 1987 р.н. - невістка, [PERSON] , 1990 р.н.- невістка- позивачка, [PERSON] , 2015 р.н. внучка, [PERSON] , 2020 р.н.- внучка, [PERSON] , 2016 р.н. внук, [PERSON] , 2020 р.н. внук (а.с.8) Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] чинить перешкоди у користуванні житловим будинком по [ADDRESS] позивачці [PERSON] та її малолітнім дітям, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , які там зареєстровані, а саме не впускає їх до вказаного будинку, про що свідчать скеровані позивачкою на адресу відповідача вимоги (а.с.11-19), одну з яких [PERSON] отримав 16.04.2022 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення а.с.20), однак відповіді не надав, перешкоди позивачці та її дітем у праві користуванні житловим будинком не усунув. Акт обстеження умов проживання, складений представниками Служби у справах дітей Долинської м/р від 21.09.2022 (а.с.47) свідчить про те, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1958 р.н.- голова домоволодіння, [PERSON] , 1961 р.н.- дружина, [PERSON] , 1983 р.н.- син, [PERSON] , 1985 р.н. - син, [PERSON] 1987 р.н. - невістка, [PERSON] , 1990 р.н.- невістка, [PERSON] , 2015 р.н. внучка, [PERSON] , 2020 р.н.- внучка, [PERSON] , 2016 р.н. внук, [PERSON] , 2020 р.н. внук. На момент обстеження у будинку ніхто не проживає. Будинок не опалюється. Обстеження відбулося у присутності [PERSON] , яка фактично проживає по [ADDRESS] . Санітарно-гігієнічні норми житлового приміщення задовільні. Будинок облаштований меблями, побутовою технікою. Судом встановлено, що позивачка по справі набувши статусу члена сім`ї власника майна будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] - відповідача по справі,\~після одруження з сином відповідача [PERSON] , у встановленому законом порядку вселилась та зареєструвалась у вказаному будинковолодінні та стала там проживати. Неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] ( сина відповідача) , після народження також були зареєстровані в будинку [ADDRESS] та проживали у ньому. Отже, в силу вимог ст. 156 ЖК України позивачка та її неповнолітні діти набули права користуватись жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка та її неповнолітні діти зареєстровані у будинку [ADDRESS] , зі згоди відповідача, а відповідач, у свою чергу, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація позивачки і її дітей спричиняє перешкоди у користуванні належним йому житловим приміщенням. Натомість, встановлено те, що саме відповідач чинить перешкоди позивачці та її неповнолітнім дітям у користуванні житлом, про що свідчать вимоги, скеровані на адресу відповідача. Ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції. Обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis «Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ від 14 грудня 2017 року). У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання справедливого балансу між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) мети, досягнення якої передбачається, та засобів, які використовуються для її досягнення. Навіть, якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа має право сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав (рішення у справі Powell and Rayner v. U.K, 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986) так і на наймача (рішення в справі Larkos v Cyprus, 18.02.1999). Отже, позивачка, як особа, яка була зареєстрована і вселена з неповнолітніми дітьми у житловий будинок [ADDRESS] , на законних підставах, та має право користування даним житловим приміщенням, обґрунтовано звернулася до суду з позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - будинком шляхом вселення її та її малолітніх дітей, а обставини щодо вчинення їй перешкод у цьому є доведені належними та допустимими доказами. \~ \~ \~ \~ Таким чином суд проходить до висновку про задоволення позову та усунення перешкод у користуванні спірним житлом, оскільки вимога про вселення позивачки разом з її неповнолітніми дітьми відповідає вимогам Закону, а порушене право користування житловим приміщенням - відновленню. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Позивачкою при подачі позову до суду оплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.2628593674.1 від 02.08.2022 (а.с.3). В підтвердження понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано розрахунок (акт) вартості за надані послуги по договору, укладений між [PERSON] та адвокатом Дуткевичем М.В. від 04.08.2022 з переліком послуг (а.с.24) та квитанцію № 35 від 04.08.2022 (а.с.23), відповідно до яких загальна сума витрат становить 3000,00 грн. Таким чином, сума сплаченого судового збору в розмірі 992,40 грн та сума витрачена на професійну правову допомогу адвокатом в розмірі 3000,00 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] . На підставі ст. 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~ст. 41 Конституції України,\~ст.ст.64,\~156,\~162\~ЖК України,\~ та

Outcome: approved