Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

30.01.2020 позивач [PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] , відповідно до якої просив: зменшити розмір заборгованості по аліментам, розрахованих державним виконавцем у виконавчому провадженні №41902119 за виконавчим листом №2034/2-4828/11 від 22.11.2011 у період з 24.10.2011 по вересень 2019 року; розстрочити суму заборгованості по аліментам у розмірі 69 719,40 гривень строком на чотири місяці з моменту відкриття особового рахунку у відділенні Державного ощадного банку України на ім`я [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] відкрити особистий рахунок на ім`я [PERSON] у відділенні Державного ощадного банку України до виповнення нею повноліття, про реквізити якого повідомити [PERSON] у письмовому порядку, а також стягнути судові витрати з відповідача. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 03.11.2011 рішенням Харківського районного суду Харківської області було розірвано шлюб між [PERSON] (позивачем) та [PERSON] та встановлено стягнути на користь [PERSON] розмір аліментів на утримання нашої дитини - [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку кожен місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.10.2011 та до досягнення дитиною повноліття. Зазначений позов відповідачем було визнано у повному обсязі. Зазначає, що на виконання вказаного рішення суду ним здійснювалися перекази коштів на ім`я [PERSON] : від 17.01.2012 у розмірі 333, 00 грн; від 15.03.2012 у розмірі 270,00 грн.; від 10.05.2012 у розмірі 270,00 грн.; від 11.06.2012 у розмірі 395,00 грн.; від 19.07.2012 у розмірі 395,00 грн.; від 10.08.2012 у розмірі 370.00 грн.; від 16.08.2012 у розмірі 370,00 грн.; від 21.08.2012 у розмірі 395,00 грн.; від 05.03.2013 у розмірі 100,00 грн. Однак, починаючи з 21.08.2012, грошові кошти поверталися відповідно до квитанцій: від 21.08.2012 у розмірі 395,00 грн.; від 24.09.2012 у розмірі 270,00 грн.; від 24.09.2012 у розмірі 395,00 грн.; від 24.09.2012 у розмірі 370,00 грн.; від 06.11.2012 у розмірі 270,00 грн.; від 06.04.2013 у розмірі 100,00 грн. Після неодноразового повернення переказів, [PERSON] зателефонував [PERSON] , щоб дізнатися з яких підстав йому повертаються перекази. У телефонній розмові [PERSON] відмовилась від отримання аліментів на нашу спільну дитину - [PERSON] . Заборонила [PERSON] спілкувативася з дитиною, посилаючись на те, що в неї новий чоловік та спільній доньці, щоб запобігти психічному травмуванню дитини, буде краще, якщо батько не буде брати участь у її житті. Аліменти, що сплачувались [PERSON] їй не потрібні, оскільки майновий стан відповідачки та її нового чоловіка є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та дозволяє утримувати дитину без участі батька. Враховуючи, що під час та після розлучення у сторін відповідачкою були спокійні доброзичливі відносини, [PERSON] погодився з вказаними вимогами в інтересах доньки. Однак, 22.09.2019 позивачу стало відомо про наявність постанови державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова - Величко А. О. про обмеження у праві виїзду за межі України від 10.01.2019 по виконавчому провадженню № 41902119. Встановлюючи обставини відкритого виконавчого провадження № 41902119 [PERSON] стало відомо про те, що 08.12.2011 [PERSON] звернулася із заявою про прийняття виконавчого листа до виконання. У вказаній заяві було зазначено місце проживання боржника - [ADDRESS] , а також зазначено номери телефону - [NUMBER] та [NUMBER] (номер телефону - [NUMBER] , дійсний на час подання заяви та був дійсний до грудня 2012 року) Проте, жодного разу з виконавчої служби Жовтневого району позивачу у даній справі не телефонували. Відповідно до інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за посиланням наявний номер телефону боржника [NUMBER] , який дійсний на теперішній час, однак жодних спроб зв`язатися з останнім по вказаному номеру державним виконавцем зроблено не було. Натомість, відповідно до матеріалів виконавчого провадження, виклик державного виконавця - Чипурнюк А. А. вперше був датований 10.06.2013 та надісланий на адресу [ADDRESS] . Вказаний лист повернувся з посиланням на неповний адрес без зазначення квартири або офісу. Наступний виклик державного виконавця - Бабіченко Р. В. від 20.02.2014 було направлено на адресу [ADDRESS] . Дана будівля містить як квартири, так і магазини. Як вбачається з виклику квартира виконавцем зазначена не була. Наступний виклик державного виконавця №15240 датований груднем 2016 року. Адреса у виклику також не містила відомостей про квартиру, через що лист було повернуто (як вбачається з відмітки на конверті). Виклик №15246 державного виконавця - Кугушян Н. Е. від 22.12.2016 так саме містив неповну адресу. 23.02.2017 від представника стягувача - [PERSON] надійшла заява у якій містилося посилання на те, що [PERSON] на час подачі вказаної заяви змінив фамілію та по-батькові на [PERSON] . Проте лише 02.11.2017 постановою державного виконавця (Величко А.О.) про зміну назви сторони виконавчого провадження було змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON] , однак по-батькові залишилося незміненим. Наступний виклик державного виконавця - Величко А. О. №14929 датований лише березнем 2018 року та направлено на адресу [ADDRESS] . Вказує, що він, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, не ухилявся від обов`язку зі сплати аліментів, бо просто не знав та не міг знати про наявність відкритого виконавчого провадження взагалі, оскільки не отримував та не міг отримати жодного повідомлення від державного виконавця через неправильно зазначену адресу, а саме ігнорування квартири [ADDRESS] , на яку направлялися виклики від 06.2013 №12022, від 20.02.2014 №2505, від 12.2016 №15246. Крім того, вказує на те, що було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», матеріали виконавчого провадження не містять ані постанови про відкриття виконавчого провадження, ані підтвердження надсилання постанови боржнику, як стороні виконавчого провадження, чим було порушено його права серед яких право на оскарження рішення (постанови) про відкриття виконавчого провадження, оскільки на час подачі заяви від стягувача останній у добровільному порядку виконував свій обов`язок зі сплати аліментів на дитину, що підтверджується квитанціями поштового переказу на ім`я стягувачки. Також було порушено інші права подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження. Саме бездіяльність державного виконавця, яка полягала у ненаправлені боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, у неналежному направленні викликів до державного виконавця шляхом листування, нездійсненні жодної спроби зв`язатися зі боржником по телефону (з урахуванням того, що телефонні номери були відомі), потягла за собою порушення прав останнього, як сторони виконавчого провадження, а також є у безпосередньому причино - наслідковому зв`язку із виникненням заборгованості зі сплати аліментів. Таким чином, відповідно до розрахунків заборгованості по аліментам проведених державним виконавцем (нараховано станом на 31.05.2019 року загалом 101 176,25 грн.) збільшено розмір аліментів, який не відповідає фактичному доходу [PERSON] (як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 16.10.2019 та від 17.01.2020 та складає станом на вересень 2019 року - 69719.40 грн.). На підставі наведеного, з урахуванням фактичних обставин, позивач вважає за необхідне зменшити розмір заборгованості по аліментам, розрахованих державним виконавцем у виконавчому провадженні № 41902119 за виконавчим листом №2034/2-4828/11 від 22.11.2011 у період з 24.10.2011 по вересень 2019 року. Враховуючи, що станом на теперішній час сума заборгованості складає 69 719,40грн., що перевищує дохід позивача, з урахуванням приписів ст. 197 СК України - з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. Вказує, що стягнення заборгованості за аліментами може призвести платника таких аліментів до скрутного фінансового становища. Для захисту прав самого платника законодавством передбачена можливість встановлення строку сплати заборгованості (відстрочення або розстрочення сплати), а також повне або часткове звільнення від її сплати. Беручи до уваги, що заборгованість виникла фактично не з вини платника аліментів, що є обставиною, яка має суттєве значення у даному випадку, враховуючи приписи ч. 2 ст. 197 СК України - за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вважає, що введення його в оману відповідачкою, а також неналежне виконання обов`язків державного виконавця, які відобразились у неналежному повідомленні позивача у даній справі про виконавче провадження, є обставинами, що мають істотне значення в даній справі у розумінні ст.. 197 СК України. Звертає увагу, що [PERSON] було подано заяву про примусове виконання судового рішення з одночасним отриманням від [PERSON] аліментів у добровільному порядку. Проте, як зазначалося раніше [PERSON] відмовилась від отримання аліментів на їх спільну дитину - [PERSON] . Заборонила батькові дитини спілкуватися з донькою, чинила перешкоди з метою унеможливлення побачень з донькою, чим було порушено права батька. Враховуючи фактичні обставини, а також приписи ч. 2 ст. 186 СК України, (якою передбачено можливість здійснення сплати аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.), які хоч і прямо не регулюють дані правовідносини, проте можуть бути належним способом захисту прав як доньки, так і позивача, як платника аліментів, шляхом зобов`язання відповідачки відкрити особистий рахунок на ім`я [PERSON] у відділенні Державного ощадного банку України до виповнення нею повноліття, про реквізити якого повідомити [PERSON] у письмовому порядку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17.02.2020 справу передано на розгляд Київського районного суду м.Харкова. Вказана ухвала оскаржувалась позивачем в апеляційному порядку та постановою Харківського апеляційного суду від 31.08.2020 ухвалу судді Харківського районного суду Харківської області від 17.02.2020 залишено без змін. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2020 справу передано для розгляду судді Садовському К.С. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 07.10.2020 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, Відділ примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зменшення заборгованості по аліментам, розстрочки суми заборгованості, зобов`язання відкриття особистий рахунок, залишено без руху та надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. 10.11.2020 позивачем [PERSON] подано до канцелярії суду заяву на виконання ухвали суду від 07.10.2020 разом із уточненою позовною заявою. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Ухвалою суду від 16.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, почато підготовче провадження. Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 16.12.2020 до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] , відповідно до якої позивач просить: обчислити (визначити) розмір заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №41902119 за виконавчим листом №2034/2-4828/11 від 22.11.2011 року станом на 01.10.2020 року з урахуванням вказаних періодів офіційного працевлаштування позивача, отримання заробітку за період з 12.01.2011 року до 09.08.2019 року та часткової сплати аліментів в розмірі 11 100 гривень; розстрочити обчислену суму заборгованості по аліментам [PERSON] по виконавчому провадженню №41902119 за виконавчим листом №2034/2-4828/11 від 22.11.2011 року строком на дванадцять місяців та стягнути з відповідача судові витрати. Окрім того, що було зазначено позивачем у первісному позові, посилається на те, що фактично відповідачкою було отримано розмір аліментів у сумі 1100 гривень, які позивач переказував на ім`я відповідачки за період з 17.01.2012 по 21.08.2012. Не зважаючи на наявність бездіяльності з боку виконавчої служби, Державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м.Харкові постановою від 15.11.2018 було накладено на позивача штраф в розмірі 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів в сумі 43 520,75 грн. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 по справі №520/12671/19 визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м.Харкові від 15.11.2018. Вказане рішення ХОАС від 26.12.2019 по справі №520/12671/19 підтверджує неналежне виконання держаним виконавцем своїх обов`язків, що стало причиною виникнення заборгованості зі сплати аліментів. Таким чином, заборгованість за аліментами виникла, в першу чергу, у зв`язку з невиконанням державними виконавцями своїх обов`язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, в тому числі рішення ХОАС від 26.12.2019 по справі №520/12671/19, саме бездіяльність державного виконавця, яка полягала у ненаправлені боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, у неналежному направленні викликів до державного виконавця шляхом листування, нездійсненні жодної спроби зв`язатися зі боржником по телефону (з урахуванням того, що телефонні номери були відомі), потягла за собою порушення прав [PERSON] , як сторони виконавчого провадження, а також є у безпосередньому причино - наслідковому зв`язку із виникненням заборгованості зі сплати аліментів. Останні роки виконавче провадження щодо стягнення з позивача аліментів знаходилося на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова, Відділі примусового виконання рішень УЗПВР у Харківській області Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Харків). На теперішній час з 13.07.2020 ВП знаходиться на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Харків). Постановою головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м.Харкові Барсегяном А.О. від 13.07.2020 виконавче провадження №41902119 прийнято до виконання. На час знаходження вказаного виконавчого провадження на виконанні у Відділі примусового виконання рішень УЗПВР у Харківській області Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Харків) останній розрахунок заборгованості по аліментам було здійснено державним виконавцем Мельник Т.О. станом на 31.05.2019. Відповідно до вказаного розрахунку №41902119/В-10 від 12.05.2020 розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.05.2020 складає 127 292,00 грн. Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. З урахуванням відсутності інформації про наявність виконавчого провадження щодо стягнення з позивача аліментів, останній не мав можливості «реагувати» на розрахунки заборгованості по аліментам, надавати докази на підтвердження їх необґрунтованості, в тому числі з причини не врахування розміру його фактичного заробітку. Державними виконавцями при примусовому виконанні виконавчого листа №2-4828 від 22.11.2011 оформлювалися та направлялися розрахунки заборгованості по аліментам, в яких не було враховано отримання боржником доходу при офіційному працевлаштуванні, у зв`язку з чим розмір заборгованості по аліментам нараховувався державними виконавцями виключно згідно зі середньостатистичною заробітною платою по Харківській області. Так, з 12.01.2011 по 17.10.2011 позивач працював в АТ «ДЕЛЬТА БАНК»; з 01.02.2012 до 20.05.2012 отримував допомогу в Харківському міському центрі зайнятості; з 21.05.2021 до 14.09.2012 працював в ТОВ «Український лізинговий фонд»; з 18.09.2012 до 28.11.2012 працював в АТ «ІМЕКСБАНК». В жовтні 2012 року отримав заробітну плату в Окружній виборчій комісії з виборів народних депутатів України. З 27.05.2013 до 28.01.2014 працював в ТОВ «АТБ-МАРКЕТ»; з 13.02.2014 до 20.05.2014 отримував допомогу в Харківському міському центрі зайнятості; з 22.05.2014 до 22.12.2014 працював в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ»; з 01.09.2015 до 30.12.2015 - в ПП «ТЕХАВТОПРОМ»; з 03.04.2018 до 27.06.2018 працював в ТОВ «ТУБНИЙ ЗАВОД»; з 01.04.2019 до 09.08.2019 - в ТОВ «ТММ ЕКСПРЕС». У зазначений вище період боржником було отримано дохід, розмір якого підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 16.10.2019 та 17.01.2020, наданими Центральним управлінням ГУ ДПС в Харківській області. З урахуванням стягнення з позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, тобто в певній частці від заробітку, розмір доходів повинно бути враховано виконавцем при розрахунку заборгованості по аліментам. Вказує, що він звернувся до державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м.Харкові Барсегяна А.О. з заявою від 12.08.2020 про обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №41902119 з урахуванням вказаних періодів його офіційного працевлаштування, отримання заробітку та часткової сплати аліментів. Листом № 41902119/ДВ-2 від 12.10.2020 було відмовлено у перерахунку аліментів з урахуванням вказаних вище обставин та зазначено заборгованість станом на 01.10.2020 у розмірі 139 538,00 грн. Також позивачу було надіслано розрахунок заборгованості по аліментам №41902119/ДВ-2 від 12.10.2020, відповідно до якого борг по аліментам станом на 01.10.2020 становить 139 538,00 грн. У вказаному розрахунку отримання [PERSON] заробітку та часткову сплату аліментів також не враховано. Як вказує позивач, він повідомляв виконавця про свій намір сплачувати аліменти після визначення розміру заборгованості на законних підставах, звертався з проханням надати рахунок для сплати аліментів, але виконавець затягував з наданням боржнику реквізитів зазначеного рахунку. В листі державного виконавця № 41902119/ДВ-2 від 12.10.2020 та розрахунку заборгованості по аліментам №41902119/ДВ-2 від 12.10.2020 містилися реквізити рахунку для сплати заборгованості з аліментів на користь відповідачки. Після отримання вказаних реквізитів позивачем особисто були перераховані кошти на користь позивачки наступними платежами: 11.11.2020 у розмірі 5000,00 грн., 02.12.2020 також у розмірі 5000,00 грн. З посиланням на ч.3 ст.195 СК України, вказує, що відповідно до його розрахунку з урахуванням періодів офіційного працевлаштування станом на 1 грудня 2020 року заборгованість по аліментам складає 120 614,31 грн. Вважає, що відмовою у перерахунку заборгованості зі сплати аліментів порушуються його права як сторони виконавчого провадження, передбачені ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з вимогою про проведення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів для визначення розміру заборгованості на законних підставах. Окрім того, ним була подана заява до державного виконавця про направлення виконавчого документу за офіційним місцем роботи [PERSON] до ПАТ «Страхова компанія «Граве Україна». Державним виконавцем 15.10.2020 в межах ВП №41902119 була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, яка була надіслана за місцем розташування зазначеного підприємства. Враховуючи, що станом на теперішній час сума заборгованості є значною, перевищує фактичний дохід боржника, з урахуванням приписів ст. 197 СК України, вважає, що мають місце підстави для розстрочки сплати заборгованості за аліментами. Відповідно до довідки з місця роботи № 28 від 08.12.2020 середньомісячний дохід позивача складає 4 938,80 грн., що не дозволяє утримувати себе, свою родину та погасити заборгованість одразу. Будь-якої нерухомості чи транспортних засобів на праві власності не має. Зазначив, що має намір добросовісно сплачувати аліменти. Вважає, що вказані вище обставини, а також наявність обов`язку сплачувати аліменти в поточному режимі на користь відповідачки на утримання дочки, відсутність вини у виникненні заборгованості за аліментами, дає підстави для розстрочення суми заборгованості, бо не порушить інтереси стягувача та дозволить позивачу здійснювати реальне виконання рішення суду. 18.02.2021 відповідачем [PERSON] подано до канцелярії суду клопотання про закриття провадження у справі. На вказане клопотання позивачем 09.03.2021 подано заперечення. 29.03.2021 до канцелярії суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні вимог позивача у повному обсязі.те, що відповідач категорично заперечує проти позовних вимог позивача. Вимоги [PERSON] , на думку відповідача, є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, крім того, останній не надав суду необхідних, належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, а тому необхідно відмовити в задоволенні цього позову. Так, вказує на наступне. Як свідчать надані позивачем документи, з дня ухвалення рішення про стягнення аліментів до сьогоднішнього дня офіційно працевлаштованим позивач був досить короткі терміни, у зв`язку з чим державний виконавець не встигав виносити постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника та направляти її за місце робити позивача. Посилання позивача на те, що відповідач відмовилась від отримання аліментів жодним чином не підтверджені та не доведені. Надані позивачем копії фіскальних чеків та квитанцій, якими начеб то підтверджується часткова сплата аліментів на користь відповідача у 2012 році, не можуть братися судом до уваги, оскільки відсутні належні та допустимі докази отримання цих коштів матір`ю дитини. Відповідач наголошує, що у представлених позивачем фіскальних чеках та квитанціях відсутня належна інформація щодо адресата, отримувача коштів, в окремих з них не вказана адреса місця проживання отримувача переказів, а призначення платежу взагалі не вказано. У сукупності суттєвих недоречностей фінансових документів, їх не можна визнати належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами щодо сплати аліментів на утримання дитини. Позивачем не доведено, що на його утриманні перебувають будь-які інші особи або члени сім`ї. Позивач є особою молодого віку, працездатний, має гарний стан здоров`я, не позбавлений можливості працевлаштуватися на роботу, а також не наведено об`єктивних обставин, які б перешкоджали отриманню позивачем значно більших постійних доходів, щоб забезпечити належне виконання ним обов`язку з матеріального утримання дитини, наявність інших утриманців не може бути підставою для розстрочення суми заборгованості за аліментами, відтак відсутні обставини, що мають істотне значення, і які б могли бути підставою для розстрочення суми заборгованості за аліментами. Враховуючи те, що матеріальне утримання дітей є обов`язком батьків, рівність цього обов`язку як матері, так і батька дитини, а також обов`язок платника аліментів сплачувати кошти на утримання дітей щомісячно, а наявність заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.10.2020 в розмірі 139538,00 грн. свідчить про те, що обов`язок батька дитини по сплаті аліментів ним не виконувався тривалий час, при цьому позивач не навів поважних причин невиконання цього обов`язку. Позивач в позові посилається на те, що про відкрите виконавче провадження йому стало відомо лише 22.09.2019, однак лише 11.11.2020 та 02.12.2020 позивачем були перераховані кошти на користь стягувача. Вказане свідчить, що ще з вересня 2019 року позивач міг сплачувати аліменти, в тому числі частково погашати заборгованість по аліментам, однак [PERSON] цього не зробив. При цьому в своїх позовних вимогах позивач просить розстрочити заборгованість по аліментам строком на 12 місяців. З 22.09.2019 до сьогоднішнього дня пройшло вже 18 місяців і якби [PERSON] дійсно б хотів погасити заборгованість та сплачувати аліменти, що він би це почав робити ще з вересня 2019 року, що свідчить про небажання позивача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, таким чином виконувати рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 12.05.2020 №41902119/В-10 станом на 01.05.2020 борг по аліментам становить 127292,00 грн. Також після таблиці з розрахунком заборгованості по аліментам вказано, що при наданні до відділу додаткових відомостей щодо сплати аліментів або довідки з місця роботи, борг зі сплати аліментів може бути перераховано. Тож позивачем не вчинено жодних дій з вересня 2019 року по листопад 2020 року для погашення заборгованості. Позивач посилається на те, що він перераховував кошти на користь відповідача, однак позивачем не надано доказів того, що він надав державному виконавцю документи, що підтверджують сплату аліментів та просив державного виконавця перерахувати наявну заборгованість. Позивачу достовірно було відомо про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, однак він умисно ухилявся від виконання цього рішення, в зв`язку з чим і накопичилась значна заборгованість, яку він зобов`язаний як батько дитини - сплатити. З огляду на цільове призначення коштів, сплату яких просить розстрочити позивач, відповідач вважає, що у задоволенні вимоги про розстрочення сплати позивачем суми заборгованості по аліментах необхідно відмовити. Ухвалою суду від 29.03.2021 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження по цивільній справі № № 635/628/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, Відділ примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зменшення заборгованості по аліментам, розстрочки суми заборгованості, зобов`язання відкриття особистий рахунок. 08.06.2021 позивачем подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи письмових доказів. 08.06.2021 представником відповідача - адвокатом Стрикаль М.В. подано до суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 09.06.2021 клопотання адвоката Стрикаль М.В. про витребування доказів задоволено, зобов`язано Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (адреса місця знаходження: 61004, м. Харків, вул. Москалівська, 58) надати на адресу Київського районного суду м. Харкова (61168, м. Харків, вул. Валентинівська, 7-Б, суддя Садовський К.С.) належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 41902119. 14.09.2021 позивачем подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи письмових доказів. Ухвалою суду від 16.11.2021 стягнуто з начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Панкратової Марії Анатоліївни в дохід державного бюджету України штраф у сумі 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 6 810 (шість тисяч вісімсот десять) гривень у зв`язку з невиконанням ухвали суду від 09.06.2021 про витребування доказів. 03.12.2021 до суду надійшла завірена копія матеріалів виконавчого провадження №41902119 на 416 арк. Ухвалою суду від 20.12.2021 скасовано ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2021 року про застосування до начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Панкратової Марії Анатоліївни заходу процесуального примусу за невиконання процесуальних обов`язків - у виді штрафу в розмірі 6810 (шість тисяч вісімсот десять) гривень, який стягнуто з начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Панкратової Марії Анатоліївни на користь Державної судової адміністрації України. Ухвалою суду від 20.12.2021 закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про зменшення заборгованості по аліментам, розстрочки суми заборгованості, зобов`язання відкриття особовий рахунок та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ст.209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. 04.07.2022 до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] , відповідно до якої позивач просить: обчислити (визначити) розмір заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №41902119 за виконавчим листом №2034/2-4828/11 від 22.11.2011 року станом на 14.09.2022 року з урахуванням вказаних періодів офіційного працевлаштування позивача, отримання заробітку за період з 12.01.2011 року до 09.08.2019 року та часткової сплати аліментів в розмірі 90100 гривень; розстрочити обчислену суму заборгованості по аліментам [PERSON] по виконавчому провадженню №41902119 за виконавчим листом №2034/2-4828/11 від 22.11.2011 року строком на два місяці та стягнути з відповідача судові витрати. Не змінюючи суті позовних вимог, окрім строку розстрочки сплати заборгованості, з урахуванням строку розгляду справи у суді, часткового погашення заборгованості зі сплати аліментів під час розгляду справи у суді, на теперішній час вважає необхідним уточнити свої позовні вимоги та викласти їх у зазначеній редакції. Позивачем раніше вже заявлялося про відмову від вимоги про зобов`язання [PERSON] відкрити особистий рахунок на ім`я [PERSON] у відділенні Державного ощадного банку України до виповнення нею повноліття. Вказує, що після отримання реквізитів для сплати заборгованості, в тому числі на час розгляду справи в суді, ним особисто були перераховані кошти на користь позивачки наступними платежами: 11.11.2020 у розмірі 5000,00 грн., 02.12.2020 у розмірі 5000,00 грн.; 12.01.2021 у розмірі 2500,00 грн.; 17.02.2021 у розмірі 2500,00 гри.; 24.03.2021 у розмірі 2500,00 грн.; 16.04.2021 у розмірі 2500,00 грн.; 20.05.2021 у розмірі 2500,00 грн.; 23.06.2021 у розмірі 2500,00 грн.; 02.07.2021 у розмірі 30000,00 грн.; 03.08.2021 у розмірі 30000,00 грн.; 07.09.2021 у розмірі 4000,00 грн.. Загальна сума сплати заборгованості за аліментами, після отримання реквізитів, складає 89 000,00 грн. Відповідно до розрахунку позивача, з урахуванням періодів його офіційного працевлаштування, станом на 14 вересня 2021 року заборгованість по аліментам складає 28 374,12 грн. Вважає, що відмовою у перерахунку заборгованості зі сплати аліментів порушуються права позивача як сторони виконавчого провадження, передбачені ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з вимогою про проведення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів для визначення розміру заборгованості на законних підставах. У судове засідання позивач не з`явився, до канцелярії суду надійшла письмова заява [PERSON] про розгляд справи у судовому засіданні 11.10.2022 без участі позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, на електронну адресу суду надійшла заява представника [PERSON] про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, у задоволенні позовних вимог просять відмовити у повному обсязі. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Як визначено у ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вимогами статі 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі №2034/2-4828/11 від 03.11.2011 розірвано шлюб укладений між [PERSON] , 1981 р.н., та [PERSON] , 1984 р.н. Стягнуто з [PERSON] , 1981 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку кожен місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.10.2011 та до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с.88). 20 вересня 2012 року [PERSON] , [INFO] , змінив ім`я на [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №33 у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] (т.1 а.с.86). 22 лютого 2013 року [PERSON] , [INFO] , змінив ім`я на [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №06 у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] (т.1 а.с.87). На виконання рішення у справі №2034/2-4828/11 було видано виконавчий лист (т.2 а.с.5-6), який було пред`явлено до виконання за заявою [PERSON] (т.2 а.с.4). При цьому, у зазначеній заяві [PERSON] вказано адресу боржника - [ADDRESS] та два номери телефонів, а у виконавчому листі вказано адресу боржника - [ADDRESS] . У 2013 році державним виконавцем - Чипурнюк А. А. здійснено виклик боржника по виконавчому провадження по стягненню аліментів та надісланий на адресу [ADDRESS] (т.2. а.с.8). Згідно повідомлення про вручення відправлення, лист повернувся з відміткою «неповний адрес без зазначення квартири або офісу» (т.2 а.с.7). 20.02.2014 державним виконавцем - Бабіченко Р. В., здійснено наступний виклик [PERSON] , який був направлений на адресу [ADDRESS] . Попереджено про необхідність з`явитись до державного виконавця, попереджено, що у разі неявки будуть застосовані штрафні санкції та примусовий привід через органи внутрішніх справ. (т.2 а.с.12). При цьому, номер квартири у вказаному виклику зазначено не було. В грудні 2016 року державним виконавцем направлено на адресу [PERSON] : [ADDRESS] виклик державного виконавця. Як вбачається з відмітки на конверті, кореспонденцію повернуто у зв`язку з неповною адресою. (т.2, а.с.28, 29). 23.02.2017 [PERSON] звернулась до Жовтневого відділу ДВС Харківського міського управління юстиції надійшла із заявою, в якій, зокрема, зазначено про зміну імені [PERSON] (колишній [PERSON] ). З грудня 2016 року до жовтня 2017 року усі запити стосовно витребування певної інформації у різних державних органах та установах, усі листи, адресовані на ім`я [PERSON] ( [PERSON] ) направлялись із зазначенням місця проживання боржника: [ADDRESS] . Номера квартири вказано не було. У вересні 2017 року державному виконавцю надано інформацію про те, що [PERSON] ( [PERSON] до зміни імені) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с.66). 12 жовтня 2017 року до виконавчої служби надано копію актового запису про зміну імені [PERSON] на [PERSON] (т.2 а.с.91). 02.11.2017 державним виконавцем Величко А. О. у виконавчому провадженні №41902119 прийнято постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження було змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Отже, по-батькові залишилося незміненим. (т.2 а.с.100-101). Постановою державного виконавця Величко А.О. від 02.11.2017 накладено арешт на майно боржника [PERSON] (т.2 а.с.104). 25.03.2018 державним виконавцем зроблено виклик [PERSON] , який направлено на адресу: [ADDRESS] (т.2 а.с.116-117) 25.03.2018 державним виконавцем Величко А. О. у виконавчому провадженні №41902119 прийнято постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України (т.2 а.с.122-123). 15.11.2018 державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Величко А.О. винесено постанову у виконавчому провадженні №41902119 про накладення штрафа на боржника [PERSON] у розмірі 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів на користь стягувача, що складає 43520,75 гривень. Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській області у травні 2019 року винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області виконавчого провадження №41902119 для подальшого виконання. 05.06.2019 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області Мельник Т.О. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження 41902119 з примусового виконання виконавчого листа №2034/2-4828/11, виданого 22.11.2011 Харківським районним судом Харківської області. (т.2 а.с.175-176). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 20.04.2016 у справі №639/1303/16-ц [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.201-203). Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області Мельник Т.О. від 28.02.2020 внесено зміни до АСВП в частині по батькові боржника з [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с.255-256). 28.02.2020 старшим державним виконавцем було направлено виклик [PERSON] за місцем реєстрації (т.2 а.с.257-258), однак вручено його не було. 21.04.2020 [PERSON] подав до старшого державного виконавця Мельник Т.О. письмові пояснення (т.2 а.с.266-268). До вказаних пояснень надав копії квитанцій про добровільний переказ грошових коштів. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Мельник Т.О. від 11.06.2020 накледно арешт на майно боржника [PERSON] (т.2 а.с.294-295). Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Мельник Т.О. від 24.06.2020 передано виконавче провадження на виконання до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) та прийнято останнім постановою від 13.07.2020. 13.08.2020 [PERSON] подав до виконавчої служби заяву з проханням обчислити розмір заборгованості зі сплати аліментів по ВП №41902119 з урахуванням періодів його офіційного працевлаштування. Також надав копії сторінок з трудової книжки (т.2 а.с.325-333). 12.10.2020 [PERSON] подано до виконавчої служби довідку від 07.10.2020 про те, що останній працює в Центрі обслуговування клієнтів №1 Харківського департаменту продажів Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» з 01.09.2020 (т.2 а.с.349-350). 15.10.2020 головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Барсегяном А.О. винесено постанову про звернення стягнення на зааробітну плату боржника [PERSON] , копію якої направлено за місцем роботи [PERSON] . Листом від 09.11.2020 ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» звернулось до виконавчої служби із проханням уточнити відомості щодо боржника за ВП №41902119. Відповідно до наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження, відповідь на вказаний запит датована лише 11.02.2021 (т.2 а.с.381). 05.03.2021 до виконавчої служби надійшла відповідь ПрАТ «СК «ГРАВЕ Україна» на вимогу виконавця від 15.02.2021 з наданням відомостей щодо здійснення відрахувань із заробітної плати [PERSON] (т.2 а.с.383-386). Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції., чинній на момент подачі заяви стягувачем (в редакції від 01.11.2011 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ч.1 ст.2 Закону). Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] звернулась до виконавчої служби із заявою про прийняття виконавчого листа до виконання 09.12.2011. Відповідно до ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої не пізніше наступного робочого дня надсилаються стягувану та боржникові. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Дослідженням в ході судового розгляду наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження встановлено, що надані матеріали не містять копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №41902119, а також підтвердження того, що копія такої постанови надіслана сторонам виконавчого провадження. Перший виклик державного виконавця на ім`я [PERSON] було направлено лише у 2013 році з викликом на 05.06.2013, тобто через рік та декілька місяців після надходження заяви стягувача. Вцілому, досліджуючи матеріали виконавчого провадження, вбачається, що державними виконавцями неналежним чином виконувались вимоги Закону України «Про виконавче провадження», в частині направлення викликів державного виконавця, копій винесених постанов на ім`я боржника, що полягало у неповному зазначенні адреси боржника, крім того, запити, що направлялись до державних органів та інших установ, з метою отримання інформації про боржника, також містили неповну інформацію про боржника, що унеможливлювало надання корректної інформації. Даними діями та бездіяльністю державних виконавців було порушено права боржника. Він не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, де був боржником, не був обізнаний про свої права та обов`язки в рамках виконання рішення суду. Посилання представника відповідача на те, що позивачу достовірно було відомо про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, однак він умисно ухилявся від виконання цього рішення, суд відхиляє. Так, [PERSON] було відомо про ухвалене рішення про стягнення з нього аліментів, однак з причин, що не залежали від нього, він не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, що унеможливлювало виконання судового рішення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 СК України, - до досягнення нею двадцяти трьох років (ч. 4 ст. 194 СК України) . За змістом ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За змістом ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Згідно п.6 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Положеннями частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Частиною 3 статті 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Незгода боржника зі здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості по аліментам є підставою для його звернення до державного виконавця із заявою про здійснення перерахунку заборгованості, чи з позовом до суду, а не підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними. Такий висновок відповідає правовому висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 343/1577/18, провадження № 61-4595ск19. Виходячи з викладеного, в даному випадку саме суд має визначити розмір заборгованості [PERSON] по аліментам. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 12.12.2016, станом на грудень 2016 року заборгованість складає 52 999,50 гривень. Жодної оплати боржником здійснено не було (т.1 а.с.125-126). Відповідно до листа за підписом заступника директора Харківського міського центру зайнятості, [PERSON] перебував на обліку у центрі з 27.10.2011 по 20.05.2012. Допомогу по безробіттю отримав за період з 01.02.2012 по 17.05.2012 в сумі 5671,81 гривень (а.с.127). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 22.08.2017, станом на червень 2017 року заборгованість [PERSON] по аліментам складає 61555,50 гривень. Жодної оплати боржником з січня по червень 2017 року дійснено не було (т.1 а.с.128). За періоди з липня 2017 року по вересень 2020 року заборгованість [PERSON] по аліментам склала 139 538,00 гривень, як зазначено у розрахунках заборгованості по аліментам (т.1 а.с.128-140). [PERSON] було здійснено оплати в рахунок погашення аліментів: 11.11.2020 - 5000 гривень, 02.12.2020 - 2500 гривень, 02.12.2020 - 2500 гривень (т.1 а.с.148, 149, 150); 12.01.2021 - 2500 гривень, 17.02.2021 - 2500 гривень, 24.03.2021 - 2500 гривень, 16.04.2021 - 2500 гривень, 20.05.2021 - 2500 гривень, 23.06.2021 - 2500 гривень, 02.07.2021 - 30000 гривень, 03.08.2021 - 30000 гривень, 07.09.2021 - 4000 гривень (т.1 а.с. 244-252). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 08.09.2021, заборгованість [PERSON] за виконавчим листом №2034/2-4828/11 становить 44 227,13 гривень (т.1 а.с.253). Однак, в жодному із розрахунків заборгованості державними виконавцями не бралося до уваги те, що [PERSON] ( [PERSON] ) був певні періоди офіційно працевлаштований або перебував на обліку у міському центрі зайнятості. Так, наданою суду копією сторінок з трудової книжки [PERSON] підтверджується, що станній працював: з 01.02.2012 по 20.05.2012 отримував допомогу в Харківському міському центрі зайнятості; з 27.05.2013 по 28.01.2014 в ТОВ «АТБ-МАРКЕТ»: з 13.02.2014 по 20.05.2014 отримував допомогу в Харківському міському центрі зайнятості; з 22.05.2014 по 22.12.2014 в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ»; з 01.09.2015 по 30.12.2015 в ПП «ТЕХАВТОПРОМ»; з 03.04.2018 по 27.06.2018 в ТОВ «ТУБНИЙ ЗАВОД»; з 01.04.2019 по 09.08.2019 в ТОВ «ТММ ЕКСПРЕС»; з 01.09.2020 в ПрАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ Україна» (т.1 а.с.110-118). Також, з 27.05.2012 по 14.09.2012 [PERSON] працював в ТОВ «Український лізинговий фонд»; з 18.09.2012 по 28.11.2012 в АТ «ІМЕКСБАНК». В жовтні 2012 року отримав заробітну плату в Окружній виборчій комісії з виборів народних депутатів України (т.1 а.с.15). За вказаними місцями роботи [PERSON] отримував заробітну плату, з якої за рішенням суду мала відраховуватись ј частина в якості аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , однак відрахування не проводились. Посилання відповідача на те, що з дня ухвалення рішення про стягнення аліментів до сьогоднішнього дня офіційно працевлаштованим позивач був досить короткі терміни, у зв`язку з чим державний виконавець не встигав виносити постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника та направляти її за місце робити позивача, суд до уваги не приймає, оскільки державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника та направлення її копії за місцем роботи боржника є прямим обов`язком державного виконавця та ніяк не залежить від періодів та строків офіційного працевлаштування боржника. Позивач посилається нат е, що ним добровільно здійснювалися перекази коштів на ім`я [PERSON] : від 17.01.2012 у розмірі 333, 00 грн; від 15.03.2012 у розмірі 270,00 грн.; від 10.05.2012 у розмірі 270,00 грн.; від 11.06.2012 у розмірі 395,00 грн.; від 19.07.2012 у розмірі 395,00 грн.; від 10.08.2012 у розмірі 370.00 грн.; від 16.08.2012 у розмірі 370,00 грн.; від 21.08.2012 у розмірі 395,00 грн.; від 05.03.2013 у розмірі 100,00 грн. Однак, починаючи з 21.08.2012, грошові кошти поверталися відповідно до квитанцій: від 21.08.2012 у розмірі 395,00 грн.; від 24.09.2012 у розмірі 270,00 грн.; від 24.09.2012 у розмірі 395,00 грн.; від 24.09.2012 у розмірі 370,00 грн.; від 06.11.2012 у розмірі 270,00 грн.; від 06.04.2013 у розмірі 100,00 грн. Таким чином, розмір аліментів, який було реально отримано відповідачкою складає 1100,0 грн. Однак, перевіряючи та досліджуючи надані позивачем докази, а саме квитанції та фіскальні чеки, на підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що ці докази є неприйнятними (т.1 а.с.89-91). У наданих доказах відсутнє належне та допустиме підтвердження отримання цих коштів [PERSON] . Тому суд не приймає доводи позивача щодо добровільної сплати аліментів в розмірі 1100 гривень. При цьому, судом приймається до уваги розрахунок заборгованості по аліментам, наданий позивачем. За період з 24.10.2011 по 14.09.2021, з урахуванням офіційного працевлаштування [PERSON] та коштів, сплачених в погашення заборгованості, окрім 1100 гривень, докази про сплату яких судом не приймаються, заборгованість по аліментам має становити 29 474,12 гривень. Згідно ч. 1 ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. Відповідно до довідки, виданої [PERSON] з місця роботи № 28 від 08.12.2020, середньомісячний дохід останнього складає 4 938,80 гривень (т.1 а.с. 119). В ході дослідження матеріалів виконавчого провадження та інших доказів, наданих суду в ході розгляду справи, не встановлено, що [PERSON] має на праві власності нерухоме або рухоме майно. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Однак, стягнення заборгованості за аліментами не повинно призводити платника аліментів до скрутного фінансового становища, це, на думку суду, порушуватиме принцип пропорційності цивільного процесу. Позивачем не надано суду доказів про те, що на його утриманні перебувають будь-які інші особи або члени сім`ї. [PERSON] є особою молодого віку, працездатний. Однак, з урахуванням відсутності майна на праві власності, розміру заробітної плати останнього, суд вважає за можливе розстрочити суму заборгованості по аліментам - 29 474,12 гривень, строком на два місяці. Доводи відповідача про те, що позивачем не наведено об`єктивних обставин, які б перешкоджали отриманню позивачем значно більших постійних доходів, щоб забезпечити належне виконання ним обов`язку з матеріального утримання дитини суд не приймає, оскільки [PERSON] , відповідно до ст.43 Конституції України, є вільним у виборі професії та роду трудової діяльності. Наразі [PERSON] офіційно працевлаштований, державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на його заробітну плату, тому боржником виконується рішення суду про стягнення аліментів. Розстрочка сплати заборгованості по аліментам в розмірі 29 474,12 гривень на два місяці до порушенень прав відповідача та неповнолітньої дитини не призведе. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позивачем частково обґрунтовані та доведені позовні вимоги, у зв`язку з чим позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial