Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

І.\~Виклад позиції\~позивача та відповідача. До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся [PERSON] (позивач) з позовом до [PERSON] \~(відповідач)про стягнення\~процентів за\~користування сумою\~позики,\~інфляційних збитків\~за весь\~час прострочення\~суми позики\~та 3\~%\~річних від\~простроченої суми(а.с. 2-7). Позовна заява мотивована тим, що 27.11.20217 року. 27.01.2018 року. 13.02.2018 року, 04.04.20219 року, 15.05.2019 року, 27.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договори позики за яким відповідачу передано загальну суму 34\~450 доларів США та 400 євро з погашенням строком до 20.08.2020 року. Відповідачка своєчасно не повертала кошти. Від 03.08.2021 року позивач уклав угоду на надання споживчого кредиту №501345102 з АТ «Альфа-Банк» на суму 50\~000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень) про що повідомив відповідачу і та погодилась сплачувати витрати щодо сплати процентів для банку. Після зазначеного, сторонами узгоджено від 06.11.2021 року розписку про сплату відповідачкою заборгованості в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) доларів США та всі витрати банку плюс штрафні санкції з строком розрахуваня до 31.12.2021 року. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість утворилась заборгованість у розмірі 12\~316 (дванадцять тисяч триста шістнадцять) доларів США, з яких 9000,00 (дев`ять тисяч) доларів США сума позики, 3\~316,00 (три тисячі триста шістнадцять) доларів США проценти від суми позики. З зазначених причин позивач змушений звернутись до суду, та просить суд: Стягнути з [PERSON] ( [NUMBER] , останнє відоме місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [NUMBER] ) 12 316 (дванадцять тисяч триста шістнадцять) доларів США, з яких 9000,00 (дев`ять тисяч) доларів США сума позики, 3 316,00 (три тисячі триста шістнадцять) доларів США проценти від суми позики. Стягнути з [PERSON] ( [NUMBER] , останнє відоме місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [NUMBER] ) за понесені судові витрати та витрати на правничу професійну допомогу. Відповідач [PERSON] відзив не надала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просить, розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. (а.с. 46, 60-62). Відповідач [PERSON] не надала до суду відзив, сповіщалася належним чином, про причини останньої неявки суд не сповістила (а.с. 44, 51, 54). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 18.07.2022 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області відкрито провадження по справі в загальному порядку (а.с. 39). 15.10.2022 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області підготовче судове засідання закрито та призначено справу (а.с. 57). Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (ст. 128 ЦПК), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281\~ЦПК України. Судом на підставі ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, 27.11.20217 року. 27.01.2018 року. 13.02.2018 року, 04.04.20219 року, 15.05.2019 року, 27.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договори позики за яким відповідачу передано загальну суму 34 450 доларів США та 400 євро, та від 06.11.2021 року розписка між сторонами , що залишок за боргом становить 9\~000,00 доларів США з кінцевою датою повернення 31.12.2021 року (а.с.8-14). Згідно угоди на надання споживчого кредиту №501345102 від 03.08.2021 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] , позивач отримав кредит у розмірі до 50 000,00 грн. (а.с. 15-19). V. Оцінка Суду. Згідно ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. Так,у ч. 5 ст.\~11\~ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.\~530\~ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події. Ч. 1 ст.\~610\~ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.\~611\~ЦК України у разі невиконання зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ч. 2 ст.\~625\~ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Ст.\~628\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ч.2 ст. 1047 ЦК України, позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Що стосується стягнення суми в грошовій одиниці гривні. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Тобто виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі, якщо сторони узгодили це у договорі. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказана правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 537/6309/16-ц (провадження № 61-43424св18) та від 26 лютого 2020 року у справі № 357/5634/18-ц (провадження № 61-11515св19). Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм вбачається, що відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави,за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику (ВП ВС 23.10.2019 р. № 723/304/16-ц). Одночасно суд враховує й правові висновки про можливість стягнення за рішенням суду боргу в іноземній валюті зазначені в постановах ВПВС 04.07.2018 р. № 761/12665/14-ц, 16.01.2019 р. № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц. При визначенні у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з зазначенням гривневого еквівалента стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні (ВПВС 04.07.2018 № 14-134цс18). Тому, якщо в розписці зазначено про повернення позики саме в іноземній валюті, є неправильним зазначення судом у рішенні про стягнення з відповідача боргу одночасно з визначенням у іноземній валюті та в еквіваленті у гривні. Зазначення в судовому рішенні про стягнення позики з перерахунком валюти у гривні за курсом НБУ на день платежу є правомірним лише коли в розписці зазначено про повернення отриманих у гривні коштів в еквіваленті іноземної валюти. Якщо в розписці позика виражена в іноземній валюті та не обумовлено її повернення з перерахунком в гривні по курсу, то відсутні підстави для стягнення судом з перерахунком валюти у гривні. За таких обставин, так як відповідач [PERSON] не виконала умови за розпискою, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З цих підстав,

Outcome: partial