Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою, поданою в порядку захисту прав споживачів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про визнання договору про надання фінансового кредиту недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.09.2020 року між ним та відповідачем по справі було укладено договір фінансового кредиту № 2984494 за умовами якого відповідач надав позивачу грошові кошти у розмірі 1 000 гривень на строк 11 днів. Позивач зазначає, що даний договір є недійсним, оскільки при його укладанні було порушено Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закон України «Про захист прав споживачів». У зв`язку з викладеним просить визнати договір про надання фінансового кредиту не дійсним. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Також, ухвалою суду від 17.05.2021 року задоволено клопотання позивача, витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» оригінал договору про надання фінансового кредиту № 2984494 від 28.09.2020 року та копії всіх документів підтверджуючих отримання інформаційного листа щодо сукупності вказаних кредитних зобов`язань з відміткою про ознайомлення. Не погоджуючись з позовними вимогами, на адресу суду 28.07.2022 року (вх. 13284) надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача адвоката Бабенкової Н.А., згідно якого представник зазначила, що позовна заява задоволенню не підлягає. Кредитні зобов`язання за оспрюваним кредитним договором позивачем виконані в повному обсязі 06.10.2020 року, після чого позивач уклав з відповідачем наступні 4 кредитні договори, зобов`язанням по 3 з яких також виконані. Представник зазначає, що позовна заява носить штучний характер, посилання на не дотримання письмової форми при укладенні кредитного договору не заслуговують на увагу, оскільки фінансова установа діяла у спосіб та в межах чинного законодавства. Перед укладенням кредитного договору, товариством, шляхом розміщення на власному Веб-сайті надано доступ клієнту до інформації необхідної для укладення договору, де серед іншого міститься інформація про тарифи, ціни та умови надання фінансових послуг. Представник зазначає, що перед подачею заявки на отримання кредиту, клієнт повинен обов`язково ознайомитись з інформацією про Товариство, про порядок та умови надання фінансової послуги, та, без ознайомлення з даною інформацією та проставлення відповідної відмітки у клієнта, в даному випадку позивача, була б відсутня можливість перейти на іншу сторінку/вкладку для успішного завершення подання заявки, оформлення кредитного договору. Представник також зазначила, що твердження позивача щодо недотримання вимог чинного законодавства при укладенні кредитного договору, є безпідставними. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятись усно, або в письмові (електронній формі). Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» - договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Представник зазначає, що оспорюваний кредитний договір було укладено в електронній формі, товариством, були дотримані всі необхідні вимоги відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», позивач виконав мови договору в повному обсязі, а відтак позовні вимоги носять штучний характер. На підставі викладеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі(а.с.37-78). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, разом з позовом надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, в якій зазначив про підтримку позовних вимог (а.с.13). Відповідач до суду також не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, у відзиві позовну заяву зазначив щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача (а.с.37-42). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог та докази надані відповідачем на спростування позовних вимог, дійшов наступних висновків. Так, предметом позовних вимог є дослідження та встановлення надання або не надання позивачу, як споживачу послуг інформації фінансових послуг, що передбачено ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», порушення п.5.ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», що полягає в несправедливих умовах кредитного договору, порушення абз. 5,11 п.2 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних», що за твердженням позивача є обставинами для визнання кредитного договору № 2984494 від 28.09.2020 року не дійним. Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд виходить з наступного. Матеріалами справи встановлено, що перед укладенням кредитного договору, товариство шляхом розміщення на власному веб-сайті надає клієнту доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де, серед іншого, міститься інформація про тарифи, ціни та умови надання фінансових послуг, порядок їх надання, розміщені правила та примірний кредитний договір, що планується до укладення. Разом з тим, серед іншого, саме на першій сторінці Веб-сайту товариства міститься інформація про: акційну/знижену процентну ставку; стандартну процентну ставку; про максимальний строк кредиту; про максимальну суму кредиту; умови пролонгації; способи отримання кредиту тощо, а також інформація про товариство як надавача фінансової послуги та посилання на вкладку «Документи», де містяться Правила, примірні Кредитні договором, що укладаються з товариством, а також архів документів, що містять редакції Правил, що діяли на момент укладення будь-якого кредитного договору. Перед подачею заявки на отримання кредиту, клієнт повинен ознайомитися з обов`язковою інформацією про товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами та відповідним кредитним договором, що розміщені на Веб-сайті, у тому числі, з інформацією, викладеною у цих Правилах, при цьому він повинен підтвердити, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, проставляючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційно-реєструючої електронної системи товариства за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів. Кредитний договір вважається укладеним з моменту одержання товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Дата та час отримання повідомлення було зафіксовано у кредитному договорі в розділі «Реквізити та підписи сторін» та вказано «28.09.2020 04:47:013». Згідно зі ст. ст. 215, 626-628, 1054 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 28.09.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 2984494 (а.с.44-47). Зазначений договір укладено в інформаційно-реєструючій електронній системі ТОВ «Авентус Україна» в електронній формі. [PERSON] , отримав грошові кошти у розмірі 1 000, 00 грн. строком на 11 днів та зобов`язалася сплатити суму кредиту та проценти за користування кредитом. Відповідно до графіку платежів до договору про надання фінансового кредиту - дата повернення кредиту та сплати відсотків встановлена до: 09.10.2020 року (а.с.47). Разом з цим, судом досліджується картка обліку Договору 2984494 від 28.09.2020 року, згідно якої 06.10.2020 року [PERSON] , здійснив повне погашення кредиту (а.с.57). Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач отримав кредитні кошти та в повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором. За правилами ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення ; до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з ч. 3 цієї статті. Забороняється обмежувати споживача в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у паспорті споживчого кредиту. На виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування», ТОВ «Авентус Україна» надано позивачу до укладення оспорюваного договору всю необхідну інформацію, зокрема, але не виключно, щодо суми кредиту, реальної річної процентної ставки, типу процентної ставки, загальних витрат за кредитом, орієнтовної загальної вартості кредиту, кількості та розміру платежів, періодичності їх внесення та строку оплати, інформації про захист персональних даних. Дату та час отримання повідомлення про прийняття (акцепт) позивачем [PERSON] , пропозиції (оферти) ТОВ «Авентус Україна» щодо укладення договору про надання фінансового кредиту № 2984494 було зафіксовано у кредитному договорі в розділі «Реквізити та підписи сторін» та вказано «28.09.2020 04:47:13». Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «Авентус Україна» виконали умови Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», надавши позивачці усю необхідну інформацію, яка вимагається та у формі, встановленій законодавством, а тому твердження позивача про введення його в оману у зв`язку з ненаданням відповідачем необхідної інформації, як до укладення оспорюваного договору, та і після укладення, є необґрунтованими та безпідставними, та такими, що спростовані матеріалами справи. Разом з цим, слід зазначити, що згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України та статтями 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, позивач зобов`язаний довести правову та фактичні підстави своїх позовних вимог. Разом з цим, підписавши кредитний договір позивач погодився з метою його використання та встановленими умовами, отриманням кредиту, та, як встановлено матеріалами справи, здійснив повне погашення заборгованості за оспорюваним кредитним договором, Посилання на несправедливість окремих умов договору не тягне за собою визнання недійсним такого договору в цілому. У разі ненадання інформації, передбаченої статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного кредитного договору, суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Статтями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ненадання суб`єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо. У таких випадках споживач може наділятися правом на розірвання договору, правом на відшкодування завданих йому збитків. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору до ТОВ «Авентус Україна» не знайшли свого підтвердження, є такими, що спростовані матеріалами справи, а відтак не підлягають задоволенню. Підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed