Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22.07.1996. У вказаному будинку крім неї зареєстровані та проживають: чоловік- [PERSON] , сини- [PERSON] , [PERSON] , внуки [PERSON] , [PERSON] та зареєстрована, але не проживає колишня невістка [PERSON] . Протягом тривалого часу остання перебуває за межами України, зв`язку із нею не підтримує. Позивачка посилається на те, що вона, як власниця квартири не має можливості безперешкодно користуватися, розпоряджатися своїм майном через реєстрацію відповідачки в квартирі, саме тому вона змушена звернутись із даним позовом до суду. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання, яке призначено на 11.10.2022 не з`явилися, в матеріалах справи міститься їх письмове клопотання про розгляд справи в їх відсутності, підтримання позовних вимог та з проханням про проведення заочного розгляду справи у разі відсутності відповідачки в судове засідання. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча своєчасно та належним чином повідомлялася про розгляд справи судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт із відміткою Укрпошти "Адресат вдсутній за вказаною адресою". Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив на позов; суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11.10.2022 у відповідності до ч.1 ст. 281 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22.07.1996 , яке видано Органом по приватизації Заставнівської міської ради, згідно розпорядження від 01.07.1996 №45 та записане в реєстрову книгу за № 4 реєстр №71 стор.72 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.09.2004 (а.с.6-7). У вказаній квартирі зареєстровані та проживають: позивачка- [PERSON] , 1969 року народження, її чоловік - [PERSON] , 1963 року народження, сини: [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 1996 року народження, онуки - [PERSON] , 2019 року народження та [PERSON] , 2019 року народження, а також зареєстрована, але не проживає колишня невістка- [PERSON] , 2001 року народження, що вбачається із довідки Кострижівської селищної ради №1047 від 16.08.2022 та Акту обстеження матеріально-побутових умов проживаня від 16.08.2022 (а.с. 11,12). Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що [PERSON] колишня невістка позивачки, яка після розлучення із сином позивачки в квартирі свекрухи не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що являється сином позивачки. [PERSON] його колишня дружина, із котрою мають двох неповнолітніх дітей. [PERSON] зареєстрована в квартирі його матері [PERSON] , однак після розлучення у 2021 році , більше року в ньому не проживає, там немає її особистих речей. На даний час вона перебуває за межами України. На сьогоднішній день позивачка [PERSON] не може вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачки у її домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», ст.ст.319,321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16,386,391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивачки про визнання відповідачки- [PERSON] , як члена сім`ї власника такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved