Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила стягнути з нього заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина\~ [PERSON] , [INFO] , в розмірі 76\~269,00 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 689\~520,00 грн., також просила суд стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10\~000,00 грн. В обґрунтування позову відзначено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2017 року було встановлено відповідачу сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. з 05.07.2017 року та до повноліття сина [INFO] , проте з липня 2017 року по червень 2018 року відповідач не платив аліменти, в червні 2018 році сплатив 2000 грн., і до серпня 2019 року знову не платив аліменти на користь позивачки, тому просить стягнути заборгованість та неустойку за прострочення сплати аліментів. Ухвалою суду від 16.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження по справі з призначенням судового засідання на 19.01.2022 року Ухвалою суду від 19.01.2022 року витребувано з Головного\~управління державної\~податкової служби\~України в\~Одеській області\~інформацію про\~доходи [PERSON] за період з січня 2017 року по грудень 2021 року. 11.02.2022 року на адресу суду від Головного управління державної податкової служби України в Одеській області надійшов лист , що інформація щодо джерела та сум доходів за період з 1 кварталу 2017 року по 3 квартал 2021 року відносно [PERSON] в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків відсутня (а.с.40). У судове засідання 28.09.2022 року учасники справи не з`явилися, про час дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача адв. [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність частковому задоволенню позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] у матері [PERSON] та батька [PERSON] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.16). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2017 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову, тобто з 05.07.2017 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] (а.с.14). Довідкою Другого Приморського ВДВС м. Одеси від 30.11.2021 року №56836 встановлено про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сума якої складає 76\~269,00 грн. по виконавчому провадженню АСВП №60666311 по виконавчому листу №522/12282/17 , виданому 30.11.2017 р. (а.с.6) Згідно розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Другого Приморського ВДВС м. Одеси Романовської О.Л. розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів з липня 2017 року по грудень 2021 року становить 76\~269,00 грн. (а.с.7-9). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Як зазначає позивач у поданій нею позовній заяві, у зв`язку із тим, що відповідач не сплачує аліменти, у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 76\~269,00 грн. та неустойка за прострочення сплати аліментів, яка згідно розрахунку позивачки складає 689\~520,00 грн. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України). У відповідності до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до поданого суду остаточно проведеного розрахунку заборгованості відповідача зі сплати аліментів, здійсненого державним виконавцем, з урахуванням усіх здійснених відповідачем платежів, станом на день проведення розрахунку, за відповідачем наявна заборгованість по сплаті аліментів. Положеннями ч. 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.01.2021 року у справі № 636/3546/17 визначено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року\~у справі № 333/6020/16ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір\~несплачених у відповідному місяці аліментів\~за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються\~з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020року\~у справі № 661/905/19 встановлено, що Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тому суд погоджується з позицією представника щодо того, що саме на відповідача покладається обов`язок доводити відсутність своєї вини. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. При цьому, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-94цс15. Відповідно до ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст. 196 СК України позовна давність не застосовується. А відтак, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача, який призначені за судовим рішенням аліменти за вказаний період своєчасно та у визначеному розмірі не сплачував, та не надав доказів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, до того ж суду наданий розрахунок пені з липня 2017 року по листопад 2021 року, де загальна сума складає 689\~520,00 грн. Також позивачка просить стягнути з відповідача витрати на адвокатські послуги у розмірі 10\~000 грн., однак акт виконаних робіт суду не надала , також не надано доказів сплати позивачкою гонорару за надання правової допомоги, що позбавляє суд можливості перевірити заявлену суму, тому суд дану вимогу позивачки залишає без задоволення за не обґрунтованістю. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору під час подання позову, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача на користь держави.

Outcome: partial