Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

У лютому 2022 року до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю із Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов вказаний позову, у якому позивач просить визнати частково недійсним кредитний договір №DNHDGF01430250, укладений між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] , а саме визнати недійсними з моменту укладення договору умови: щодо обов?язку сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,44 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати; щодо обов?язку сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,21 % від суми, виданого кредиту щомісяця в період сплати (додаткова угода № від 14.06.2006 року до кредитного договору №DNHDGF01430250 від 22.11.2005 року). В обґрунтування позову зазначено, що 22.11.2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитний договір №DNHDGF01430250, предметом якого є грошові кошти у розмірі 45 700, 00 доларів США. 14.06.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № від 14.06.2006 року до кредитного договору №DNHDGF01430250 від 22.11.2005 року. Вважає, що умови вказаного договору та додаткової угоди щодо обов?язку сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування суперечать вимогам закону, а, отже, підлягають визнанню недійсними, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву (а. с. 23). Копію ухвали від 14.02.2022 року було направлено на адреси сторін, крім того відповідачу було направлено копію позовної заяви з додатками. Відповідач правом подати відзив не скористався. До суду повернулось рекомендоване повідомлення, відповідно до якого відповідач отримав копію ухвали та копію позовної заяви з додатками 08.07.2022 року. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). За п. 1-2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 22.11.2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №DNHDGF01430250 (а.с. 4-5). Відповідно до п. 1.1. вказаного договору банк зобов?язується надати позивальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк до 20.11.2020 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 45 700, 00 грн доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості у сумі 40 000, 00 доларів США, на сплату страхових платежів 5 700, 00 доларів США, зі сплатою за користуванням кредитом відсотків у розмірі 1, 06 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0, 44 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповдіно до п. 3.11 даного договору, періодом справи вважати період із «17» по «22» число кожного місяця. 14.06.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № від 14.06.2006 року до кредитного договору №DNHDGF01430250 від 22.11.2005 року (а. с. 6). Відповідно до п. 1 вказаної угоди банк зобов?язується надати позивальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк до 20.11.2020 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 45 700, 00 грн доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості у сумі 40 000, 00 доларів США, на сплату страхових платежів 5 700, 00 доларів США, зі сплатою за користуванням кредитом відсотків у розмірі 1, 00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0, 21 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповдіно до п. 3.11 даного договору, періодом справи вважати період із «17» по «22» число кожного місяця. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. .Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит; які містять умови про зміну витратах зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакці чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положенні договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»: відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року за № 15-рп\\2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту, що виникають під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії. які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії. які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Таким чином, суд вважає незаконним встановлення у кредитному договорі сплату щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх послуг банку за рахунок позивача, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії. які той здійснює на власну користь. Аналогічний висновок викланий у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року, справа № 531/648/15-ц. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про визнання частково недійсним кредитний договір №DNHDGF01430250, укладений між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] , а саме визнати недійсними з моменту укладення договору умов: щодо обов?язку сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,44 % від суми, виданого кредиту щомісяця в період сплати; щодо обов?язку сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,21 % від суми, виданого кредиту щомісяця в період сплати (додаткова угода № від 14.06.2006 року до кредитного договору №DNHDGF01430250 від 22.11.2005 року). Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв?язку із задоволенням позову із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908, 00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved