Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 15.07.2022 за підсудністю з Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла цивільна справа №279/2015/22 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Предметом позову є наступне: 1)стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] 39 тис. грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п.27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] 91 тис. грн. в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника в межах ліміту страхової суми;стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] 30 тис. грн. судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правової допомоги; 2)стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] 39 тис. грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п.27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] 91 тис. грн. в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника в межах ліміту страхової суми; стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] 30 тис. грн. судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правової допомоги. Підставою позову є те, що 20.12.2021, близько 07 години, на автодорозі «Черняхів - Малин - Термахівка», поблизу с. Нові Вороб`ї Малинського (нині Коростенського) району Житомирської області, трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався вказаним транспортним засобом з м. Малина у напрямку с. Термахівка та на неосвітленій ділянці автодороги здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] загинув на місці. За вказаним фактом 20.12.2021 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12021060510000311 за ч.2 ст.286 КК України. В результаті загибелі [PERSON] його близьким родичам, а саме синам - [PERSON] та [PERSON] було завдано матеріальної та моральної шкоди, право на відшкодування яких відповідачем, на думку позивачів, вони мають на підставі ст.979, ч.ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України, ст.6, п.27.3. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. [NUMBER] була застрахована у «Страховій групі «ТАС» відповідно до договору №АТ746037. В обґрунтування розрахунку сум, що пред`явлені позивачами до стягнення, останніми зазначено, що відповідно до п.27.3. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. На день настання страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати складав 6500 грн. (ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»). Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у даному випадку складає 78 тис. грн., тобто по 39 тис. грн. з розрахунку на кожну особу, яка має право на отримання такого відшкодування. Щодо розрахунку суми відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, позивачами зазначено наступне. Відповідно до п.27.2 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент пригоди, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно з ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Пунктом 1 ч.1 ст. 1200 ЦК України передбачено, що шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Згідно з ч.2 ст.1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Позивачі зазначають, що на момент смерті їх батька, на утриманні останнього перебували тільки вони, зокрема: [PERSON] , [INFO] , на той час був студентом Малинського фахового коледжу І рівня акредитації; [PERSON] , [INFO] , також був студентом Малинського фахового коледжу І рівня акредитації. Отже, в розумінні вищезазначеної норми ЦК України, позивачі є особами, які мають право на відшкодування шкоди у зв`язку з загибеллю батька. На день настання страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати складав 6500 грн (ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»). З врахуванням встановленого п.27.2. ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розміру страхового відшкодування для утриманців (36 мінімальних заробітних плат), складає 234 тис. грн. (6500х36). Разом з цим, відповідно до п.27.5. ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Згідно з п.1 розпорядження Нацкомфінпослуг від 09.04.2019 №538, на дату ДТП розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну життю та здоров`юпотерпілих, було встановлено у розмірі 260 тис. грн. Тобто у даному випадку максимальна сума в загальному розмірі, яка підлягає відшкодуванню позивачам, складає 260 тис. грн. Тому позивачі розраховують суму відшкодування за втрату годувальника наступним чином: 39000 грн. + 39000 грн. = 78 000 грн. (сума, заявлена позивачами, як моральне відшкодування). 260000 грн. - 78000 грн. = 182 000 грн. 182000 грн. : 2 = 91 000 грн. на кожну потерпілу особу. Щодо відшкодування судових витрат по справі, позивачі зазначили, що на професійну правничу допомогу кожним з них витрачено до 30 тис. грн., які просять стягнути з відповідача. Разом з позовною заявою представник позивачів адвокат Лабик Р.Р. (діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів про надання професійно правової допомоги №Ж 907/5948 та №Ж 906/5952 від 06.01.2022, довіреностей №1 та №2 від 10.01.2022 відповідно, ордерів серії АІ №1235461, №1235462 від 27.05.2022) подав клопотання на продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Від сплати судового збору позивачі звільнені на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2022 головуючим суддею визначено Хомич В.М. Ухвалою від 20.07.2022 позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, залишено без руху та встановлено позивачам, їх представнику п`ятиденний строк для усунення недоліків. 26.07.2022 від представника позивачів адвоката Лабика Р.Р. на виконання ухвали від 20.07.2022 до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою від 27.07.2022 справу прийнято до провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання на 12 годину 18.08.2022; задоволено клопотання представника позивачів адвоката Лабика Р.Р. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. 09.08.2022 до суду надійшов відзив від представника АТ «СГ «ТАС» Кудрявського С.М. Разом з відзивом представником відповідача подано наступні клопотання: 1) про зупинення провадження у справі; 2) про відкладення розгляду справи; 3) про передання справи на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва; 4) про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Ухвалою від 18.08.2022 у задоволенні клопотання представника відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» про зупинення провадження - відмовлено; у задоволенні клопотання представника відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» про відкладення розгляду справи до завершення воєнного стану - відмовлено; у задоволенні клопотання представника відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» про передачу справи за підсудністю - відмовлено. Закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 11 годину 00 хвилин 27.09.2022. Клопотання представника позивачів - адвоката Лабика Руслана Романовича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено. Позиція позивачів та їх представника. В судовому засіданні (в режимі ВКЗ) представник позивачів адвокат Лабик Р.Р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у заяві. Позиція відповідача. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Разом з цим, свої заперечення щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] представник виклав у відзиві, в якому посилається на те, що п.33-1.1. ст.33-1, п.35.1. ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений певний порядок звернення потерпілого для отримання страхового відшкодування. Проте позивачі не зверталися до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» для отримання вищевказаного відшкодування, внаслідок чого питання про його виплату взагалі не розглядалося, а отже звернення [PERSON] , [PERSON] до суду є безпідставним, оскільки факту порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів зі сторони відповідача не було. На даний час АТ «СГ «ТАС» не має підстав для здійснення страхового відшкодування, оскільки позивачами не дотриманий встановлений законодавством порядок його отримання, не надано доказів виникнення цивільно-правової відповідальності застрахованої особи, яким є рішення суду за результатами розгляду кримінального провадження №12021060510000311. Відсутність інформації про набрання законної сили рішенням суду у кримінальному провадженні щодо ДТП за участю [PERSON] та [PERSON] зумовлює припинення перебігу строку прийняття страховиком рішення про виплату/відмову у виплаті страхового відшкодування, тобто на момент розгляду даної справи позбавляє відповідача обов`язку провести такі виплати. Представник відповідача зазначає, що позивачі у заяві викладають лише позовні вимоги, не зазначаючи при цьому доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку вони посилаються в порушення вимог п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України. Обставини наявності чи відсутності вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, у скоєнні спірної ДТП та заподіянні шкоди здоров`ю та життю потерпілого, становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, від результатів якого буде залежати наявність/відсутність обставин, що є підставами для задоволення/відмови у задоволенні позовних вимог. Отже, звернення позивачів до суду, на думку представника відповідача, є передчасним. В обґрунтування заперечення відповідачем щодо позовної вимоги, яка стосується відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, представник зазначив, що позивачами не надані документи, передбачені нормами спеціального закону (ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), які підтверджували б перебування їх на утриманні потерпілого, доходи останнього за рік, що передував ДТП, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, а отже вказана позовна вимога є безпідставною та необґрунтованою. Щодо стягнення моральної шкоди, представник відповідача зазначив, що для визначення її розміру необхідно встановити коло осіб, які мають право на її отримання тільки після звернення до АТ «СГ «ТАС», розгляду по суті кримінального провадження та ухвалення вироку судом, який набрав законної сили. На підставі вищевикладеного представник відповідача просить відмовити [PERSON] та [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Також, у поданому до суду 09.08.2022 клопотанні, представник відповідача просив зменшити розмір судових витрат, які підлягають відшкодуванню за результатами розгляду спору у зв`язку з тим, що позивачами безпідставно та необґрунтовано встановлено вартість правової допомоги у розмірі 60 тис. грн., який є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих послуг. Встановлені судом обставини. Судом встановлено, що 20.12.2021, близько 07 години, на автодорозі «Черняхів - Малин - Термахівка», поблизу с. Нові Вороб`ї Малинського (нині Коростенського) району Житомирської області, трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався вказаним транспортним засобом з м. Малина у напрямку с. Термахівка та на неосвітленій ділянці автодороги здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] загинув на місці. Вказане підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.12.2022 (а.с.24-32), до якого додається схема ДТП (а.с.33) та ілюстративна таблиця з загальним виглядом дорожнього покриття після пригоди та слідів гальмування транспортного засобу, загальним виглядом місця пригоди та автодороги, загальним виглядом слідової інформації на дорожньому покритті, положенні трупа та транспортного засобу на автодорозі, з детальним виглядом черевика, виявленого на узбіччі праворуч від автодороги, детальним виглядом розташування автомобіля та його пошкоджень (а.с.34-39); протоколом огляду трупа від 21.12.2021 (а.с.40-42); свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , актовий запис про смерть №787 (а.с.55). За вказаним фактом 20.12.2021 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12021060510000311 за ч.2 ст.286 КК України (а.с.23). Транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. [NUMBER] , належить [PERSON] , що підтверджується копією наявного в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.45). Висновком експерта Житомирського НДЕКЦ №СЕ-19/106-22/1196-ІТ від 26.04.2022 за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи, встановлено наступне: 1)в умовах даної пригоди, при заданих вихідних даних, безпечна швидкість руху автомобіля «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. [NUMBER] , за видимістю елементів проїзної частини, визначається рівною не більше 52,4 км/год. 2)в умовах даної ДТП величина швидкості автомобіля «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. [NUMBER] , перед початком гальмування визначається рівною не менше 58,7 км/год. 3)з технічної точки зору, в умовах даної пригоди водій автомобіля «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] не мав технічної можливості запобігти наїзду шляхом своєчасного застосування гальмування для зупинки автомобіля з метою уникнення наїзду. 4)в наведеній дорожній обстановці водієві автомобіля «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] необхідно було діяти відповідно до вимог пп. 12.2., 12.3. ПДР України. В умовах місця пригоди дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п. 12.2. ПДР України. В умовах місця пригоди, з технічної точки зору, дії водія автомобіля «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] щодо виконання ним вимог пп.12.3. ПДР України - не знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. 5)для оцінки дій пішохода [PERSON] не потрібно спеціальних технічних пізнань в області судової автотехніки. Дане питання може бути вирішене самостійно на основі юридичного аналізу зібраних у справі матеріалів стосовно до вимог 4-го розділу ПДР України. 6)в умовах місця пригоди, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної ДТП - є наявність на проїзній частині дороги в темну пору доби малопомітної перешкоди ( [PERSON] ), з моменту виявлення якого водій автомобіля «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду (а.с.46-54). Відповідно до інформації про коло осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого від 06.01.2022, оформленою адвокатським об`єднанням «Автопоміч» (а.с.56), на момент смерті [PERSON] до його родини входили: син [PERSON] , 2000 р.н., та син [PERSON] , 2003 р.н. Дружина [PERSON] померла [INFO] (а.с.60), мати [PERSON] померла [INFO] (а.с.57), батько [PERSON] помер [INFO] (а.с.58). Свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] підтверджується, що його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.61). Свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] підтверджується, що його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.67). Місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.64,65). Місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.70). Згідно з довідкою Малинського фахового коледжу №059 від 28.12.2021, [PERSON] навчається в Малинському фаховому коледжі І рівня акредитації на денному відділенні (ОС Бакалавр) на ІІ курсі за фахом «Лісове господарство» з 08.09.2020 по 30.06.2023 на бюджетній основі (а.с.66). Згідно з довідкою Малинського фахового коледжу №273 від 28.12.2021, [PERSON] навчається в Малинському фаховому коледжі на заочній формі навчання на І курсі (ОС Молодший бакалавр) за фахом «Лісове господарство» з 15.09.2021 по 30.06.2024 за рахунок коштів державного (регіонального) бюджету (а.с.71). Відповідно до поліса №АТ746037, який станом на дату ДТП 20.12.2021 був чинний, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. [NUMBER] , застрахована АТ «СГ «ТАС» (приватне) (а.с.72). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Між сторонами виник спір щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства як ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», норми якого є спеціальними. Доводи представника відповідача про відсутність досудового врегулювання спору зі сторони позивачів, на думку суду, не є перешкодою для вирішення даного спору судом, оскільки Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», норми якого є спеціальними, не передбачає обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування. Такий висновок суду узгоджується із правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у справі №465/4287/15 від 11.12.2019, згідно із яким: «Закон № 1961-IV («Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») не передбачає обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування. Відтак, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування». Щодо доводів представника відповідача про передчасність пред`явлення позову через відсутність вироку суду, який набрав законної сили та встановлює вину водія [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, суд зазначає наступне. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Судом також встановлено, що за фактом наїзду 20.12.2021 біля 07 години 00 хвилин [PERSON] , який керував застрахованим транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. [NUMBER] , на [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув, було розпочато кримінальне провадження №12021060510000311, однак на даний час досудове розслідування триває. Судом встановлено, що відповідно до полісу №АТ746037, який станом на дату ДТП 20.12.2021 був чинний, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «VOLKSWAGEN 70XO2A», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована АТ «СГ «ТАС» (приватне). Згідно з п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно з п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, законом встановлено вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого. При цьому, згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі (постанова ВС від 21.04.2021 у справі №450/4163/18). Суд зазначає, що розслідування у кримінальному провадженні №12021060510000311 проводиться органом досудового розслідування з метою встановлення обставин кримінального правопорушення. При цьому, у встановленні вини водія забезпечного транспортного засобу, як і вини потерпілого у ДТП пішохода [PERSON] , для вирішення спірних правовідносин, відсутня необхідність, оскільки водій транспортного засобу, як володілець джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Щодо відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, суд зазначає наступне. Позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги, пов`язані із виплатою відшкодування у зв`язку з втратою годувальника тим, що вони є дітьми потерпілого, які на момент смерті останнього перебували на його утриманні, оскільки обоє були студентами, та відповідно до п. 1 абз. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України мають право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - до завершення навчання, але не більше ніж до досягнення 23- річного віку. Так, [PERSON] на момент смерті батька виповнилося 21 рік та він був студентом Малинського фахового коледжу, [PERSON] на час смерті батька було 18 років та він також був студентом заочної форми навчання у Малинському фаховому коледжі. Відповідно до ч.22.1 ст.22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ст.23 Закону №1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є (…) шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно з ч.27.2 ст.27 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Відповідно до п.1 абз.2 ч.1 ст.1200 ЦК України шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Суд звертає увагу, що у випадку заявлення особами, які перебували на утриманні потерпілого, котрий загинув внаслідок ДТП, цивільного позову до страхової компанії про відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й обставини, за яких особа перебувала на утриманні померлого та потребувала матеріальної допомоги (постанова ВС у справі №756/8644/19). Так, позивачами доведено, а судом установлено, що позивачі є синами [PERSON] та на момент дорожньо-транспортної пригоди, в якій останній загинув, [PERSON] та [PERSON] були студентами Малинського фахового коледжу. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, позивачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони, будучи повнолітніми, перебували на утриманні свого батька на день його смерті або ж мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Доводи представника позивачів про те, що право позивачів на відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, визначені у п. 1 абз. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України, суд вважає, такими, що не грунтуються на законі. Чіткий перелік осіб, як вже зазначено вище, визначено саме в абзаці першому частини 1 ст. 1200 ЦК України. Абзац 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України не визначає додаткового переліку осіб, які мають право на відшкодування шкоди, а лише конкретизує строк, протягом якого особи, визначені у абзаці першому цієї статті, мають право на таке відшкодування. Факт того, що позивачі на момент смерті свого батька були студентами, не звільняє їх від необхідності доказування факту перебування їх на утриманні померлого [PERSON] . На підставі викладеного, суд приходить до висновку про недоведеність позивачами факту перебування їх на утриманні загиблого батька, а, відтак, вимога про стягнення з відповідача страхової виплати на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, як утриманцям загиблого відповідно до ст. 27 Закону України № 1961-IV задоволенню не підлягає. Щодо стягнення морального відшкодування, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.55 Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини (...) фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Пунктом 27.3 ст.27 Закону №1961-ІV передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Позивачами підтверджено, що до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті [PERSON] належать лише вони, так як дружина та батьки [PERSON] померли. На день настання страхового випадку - 20.12.2021, мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 6500 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 72000 грн. На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню 72 тис. грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди, по 39 тис. грн. для кожного з позивачів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . Розподіл судових витрат. Оскільки представником позивача адвокатом Лабиком Р.Р. разом з позовною заявою було подано до суду клопотання про продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правової допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, про що також ним було заявлено у судовому засіданні, то за таких обставин суд при ухваленні даного рішення не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, заявлених позивачами у позові та роз`яснює, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, суд зазначає наступне. Позивачі при поданні позову до суду були звільнені від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, на підставі вищевикладеного, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial