Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 728000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28 серпня 2021 рок у м. Києві передав грошові кошти в сумі 607 тисяч гривень у борг [PERSON] . На підтвердження укладеного договору позики ним 28 серпня 2021 року була написана розписка про передачу коштів відповідачу, яка містить його підпис. В свою чергу, [PERSON] власноручно написав розписку, цього ж числа,\~ про отримання вказаної суми коштів з датою повернення до 20 вересня 2021 року без виплати відсотків. У випадку невиконання умов договору він зобов`язався повернути вказану суму з виплатою відсотків у розмірі 10% за кожен місяць прострочення до повного погашення боргу. Станом на день подання позовної заяви сума боргу за договором позики становить 728 тисяч гривень, яка складається з суми позики 607 тисяч гривень та відсотків за користування 121 тисячу гривень за період з 20.09.2021 р. по день подачі позову. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує умов укладеного договору позики, на дзвінки не відповідає, ігнорує особисті зустрічі, тому вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав відзив, позовні вимоги не визнає, оскільки ніякого договору позики з позивачем не укладав, кошти в сумі 607 тисяч гривень в той день не отримував.\~ Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З копії договору\~ позики від 28 серпня 2021 року вбачається, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 607 тисяч гривень строком до 20.09.2021 року (а.с.8). Факт наявності також у позивача оригіналу розписки на підтвердження укладення договору позики та його умов з позичальником, згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, свідчить лише про невиконання умов угоди останнім. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, прострочив виконання грошового зобов`язання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. А тому борг має бути стягнутий з нього у судовому порядку. Положенням ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою застосування передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З копії розписки від 28 серпня 2021 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошову позику в сумі 607 тисяч гривень зі сплатою відсотків 10 % в місяць за весь період прострочення та зобов`язався повернути грошові кошти до 20 вересня 2021 року ( а.с. 8). Твердження [PERSON] про те, що 28.08.2021 р. письмовий договір позики між ним та позивачем не укладався, кошти в сумі 607 тисяч гривень в цей день він отримував, а лише було складено розписку щодо його боргу перед позивачем, який виник задовго до 28.08.2021 р. та інших обставин, не заслуговують на увагу, оскільки вони ніякими доказами не підтверджені. Згідно умов договору позики, відповідач [PERSON] повинен сплатити позивачу 728 тисяч гривень, що складається з 607 тисяч гривень сума позики та 121 тисяча гривень\~ відсотків за період з 20.09.2021 р. по день подачі позову до суду, тобто 03.02.2022 р. З огляду на викладене, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає\~ стягненню\~ заборгованість за договором позики, укладеним 28 серпня 2021 року, в розмірі 728000 гривень. Позивачу при зверненні до суду було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, згідно ухвали суду від 07 червня 2022 року (а.с.32)., а в силу п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, тому, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір.

Outcome: approved