Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 100 000,00 грн суми позики. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 20 липня 2021 року відповідач отримала від позивача у власність грошові кошти в сумі 100 000,00 грн, які зобов`язалась повернути до 20 жовтня 2021 року, однак коштів не повернула. Оскільки відповідач добровільно позику не повертає, позивач вбачає підстави для її стягнення в судовому порядку. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 7-8). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року відмовлено в задоволені заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову (а.с. 14-15). Постановою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2022 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року залишено без змін. 08 березня 2022 року копію ухвали суду про відкриття провадження у справі вкладено в абонентську скриньку позивача, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами за зареєстрованим місцем проживання відповідачем отримано не було, конверт разом з копією ухвали суду про відкриття провадження та додатками повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 20 липня 2021 року [PERSON] отримала від [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 100 000,00 грн, які зобов`язалась повернути до 20 жовтня 2021 року, що підтверджується письмовою розпискою (а.с.3). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Такий же висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивач в позовній заві зазначає, що відповідач добровільно позику не повертає, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних у матеріалах справи доказів. Отже, за викладених вище обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] суми заборгованості за договором позики у розмірі 100 000,00 грн підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 000,00 грн (1 відсоток ціни позову - 100 000,00 грн). На підставі викладеного, статтями 16, 525, 526, 530, 610, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81,89,141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Outcome: approved