Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

І. Стислий виклад вимог заявника Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження у неї дитини - дівчинки, яка народилася [INFO] у м. Горлівці Донецької області. Отримати свідоцтво про народження дитини встановленого законом зразку наразі за місцем мешкання матері дитини неможливо, оскільки місто Горлівка тимчасово не підконтрольне владі України. Новогродівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 10.10.2022 в отриманні свідоцтва про народження дитини заявникові було відмовлено. Просила встановити факт народження рішенням суду. ІІ. Заяви (клопотання) та пояснення учасників справи Заінтересованою особою подано судові заяву про розгляд справи без участі представника. В судовому засіданні заявник підтримала свою вимогу та наполягала на її задоволенні, мотивуючи це викладеними у заяві обставинами. Додала, що у зареєстрованому шлюбі вона ніколи не перебувала і не перебуває, є одинокою матір`ю. Дитину вона народила 4 роки тому, але до цього не зареєструвала народження у встановленому законом порядку, оскільки до осені 2021 року мешкала у м. Горлівці, а потім переїхала до м. Мирнограда як внутрішньо переміщена особа, знову завагітніла і через вагітність не мала змоги займатися документами, і лише зараз така можливість у неї з`явилася. ІІІ. Процесуальні дії у справі 12.10.2022 заява надійшла до суду, ухвалою суду того ж дня відкрите провадження у даній справі, призначено судове засідання на 9-25 годину 13.10.2022. 12.10.2022 з метою підготовки справи до судового розгляду до Новогродівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) судом спрямовано запит про наявність актового запису про народження [INFO] дитини жіночої статі у [PERSON] та про її сімейний стан. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст виниклих правовідносин [PERSON] є громадянкою України, її місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , з 15.02.2007. З 03.09.2021 [PERSON] перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа і її місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що 10.10.2022 [PERSON] звернулась з приводу проведення реєстрації народження дитини жіночої статі [INFO] у місті Горлівці Донецької області до Новогродівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), але у проведенні такої реєстрації їй було відмовлено через відсутність документів, які є підставою для державної реєстрації народження. На підтвердження факту народження дитини заявником надано копію обмінної карти № [NUMBER] , заведеної ТМО «Семья и здоровье» м. Горлівки, згідно з якою вона 12.07.2018 о 3-40 у других за рахунком пологах народила дитину жіночої статі вагою 4170г зростом 53см. Актовий запис про народження дитини [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , за інформацією, наданою Новогродівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), станом на 12.10.2022 в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній, як само й відсутній актовий запис про укладення [PERSON] шлюбу. Заявником також надано судові фотознімки, на яких зображено її з дитиною, а також дитину із старшою сестрою [PERSON] . Судом за клопотанням заявника у справі опитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Так, [PERSON] пояснено, що вона знайома із заявником з 2015 року, вони є кумами, і [INFO] у м. Горлівці [PERSON] народила дівчинку [PERSON] , вона бачила її вагітною та потім із немовлям, вони постійно спілкувалися. Неповнолітня свідок [PERSON] пояснила суду, що заявник є її матір`ю, до минулого року вони мешкали у м. Горлівці, і саме там чотири роки тому мати народила її сестру [PERSON] , яка з того часу мешкає з ними і також прийшла з ними до суду. V. Оцінка суду Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з ч.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Втім, за консультативним висновком «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21.06.1971 Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров`я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне взяти до уваги копію обмінної карти №664 [PERSON] , оскільки інформація, яка міститься в ній про народження у заявника дитини жіночої статі [INFO] у м. Горлівці Донецької області, підтверджується іншими доказами у справі, які були досліджені в судовому засіданні, а саме, фотографіями, наданими заявником, та показами допитаних в судовому засіданні свідків. Відповідно до абз.1 та абз.2 ч.4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 №2398-VI (далі - Закон №2398-VI) підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку,визначеному Кабінетом Міністрів України. За змістом п.1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану громадян підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма №103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024, та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, затвердженого постановою КМУ від 09.01.2013 №9, медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше. Згідно з абз.5 ч.4 ст.13 Закону №2398-VI за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ст.293 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.7 ч.1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Питання встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, врегульоване у ст.317 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що заявник дійсно зверталася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану, але їй було відмовлено в державній реєстрації народження дитини, оскільки для підтвердження факту народження дитини пред`явлено документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно з Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ч.3 ст.317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Згідно зі ст.7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є громадянкою України. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що у заявника відсутня будь-яка інша можливість у позасудовому порядку вирішити питання щодо юридичного оформлення факту народження дитини [INFO] . На підставі пояснень заявника, показів свідка та наданих документів, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Встановлення даного факту необхідне заявнику для юридичного визначення народження дитини, реалізації її права на ім`я, захисту прав, свобод та інтересів малолітньої дитини. За змістом ч.ч.1,2 ст.125, ч.1 ст.126 та абз.1 ч.1 ст.135 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини, а походження від батька визначається за заявою матері та батька дитини, яка подається як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. На виконання ч.3 ст.317 ЦПК України матір`ю народженої 12.07.2018 дитини суд вважає необхідним визначити [PERSON] , [INFO] . На пiдставi викладеного та

Outcome: approved