Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.05.2003 року. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 26.09.2003 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 19.09.2003 року до досягнення дитиною повноліття. За виконавчим листом № 2-5499, виданим 26.09.2003 року Деснянським районним судом м.Києва, було відкрито виконавче провадження у Деснянському РВ ДВС м.Києва. Як зазначає позивач, боржник свої аліментні зобов`язання з 2003 року виконував не регулярно, сплачував аліменти в незначних сумах, останній платіж було здійснено в квітні 2016 року, в зв`язку з чим станом на день повноліття доньки в січні 2018 року розмір заборгованості склав 167 960,11 грн. В подальшому відповідачем було сплачено 2000,00 грн. у липні 2021 року, 1150,00 грн. у вересні 2021 року, 2000,00 грн. у листопаді 2021 року, 3000,00 грн. у грудні 2021 року. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів в розмірі 187 382,68 грн., а також витрати на правову допомогу. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 23.02.2022 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 23.02.2022 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. В судове засідання позивач не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує, окрім стягнення витрат на правову допомогу. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти їх задоволення, а також просив розглянути справу в його відсутність. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.05.2003 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 26.09.2003 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 19.09.2003 року до досягнення дитиною повноліття. 26.09.2003 року Деснянським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Деснянському РВ ДВС м.Київ ЦМУ МЮ (м.Київ) (виконавче провадження № 5502236). Відповідно до розрахунку державного виконавця, загальний розмір заборгованості відповідача за вказаним виконавчим документом станом на 13.01.2022 року складає 159 810,11 грн. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів. При цьому, передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому Сімейним кодексом. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Наданими розрахунками державних виконавців підтверджується розмір загальної заборгованості відповідача в сумі 159 810,11 грн. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Суд зауважує і на те, що згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Саме така правова позиція 25.04.2018 року висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 572/1762/15-ц. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Перевіривши розрахунок позивача, суд вважає, що він відповідає вищевказаній правовій позиції і загальний розмір пені становить 187 382,68 грн. Відтак, з урахуванням положень ч.1 ст.196 СК України з відповідача належить стягнути на користь відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 159 810,11 грн., що дорівнює 100 % розміру загальної заборгованості по аліментам, а тому позовні вимоги належить задовольнити частково. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, а також враховуючи заяву відповідача про часткове визнання позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Оскільки суд задовольняє частково позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved