Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

У серпні 2021 року до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області за підсудністю з Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна. В уточненій позовній заяві (зі зміненим предметом позову) про поділ майна подружжя як об`єкта права спільної сумісної власностіпозивач просить: 1) стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості автомобіля марки FORD FIESTA, д.н.з [NUMBER] , 1987 року випуску, у розмірі 12692 (дванадцять тисяч шістсот дев`яносто дві) гривні 50 копійок, а право власності позивача на цей автомобіль припинити; 2) стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, д.н.з [NUMBER] , 2001 року випуску, у розмірі 77350 (сімдесят сім тисяч триста п`ятдесят) гривень; 3) вирішити питання розподілу судових витрат. Позовну заяву позивач мотивує тим, що з 24.07.1999 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте їх спільне подружнє життя не склалося, проживають окремо. В період шлюбу, 28.01.2010 року вони придбали за спільні кошти легковий автомобіль марки FORD FIESTA, д.н.з [NUMBER] , 1987 року випуску, вартістю 22127 гривень, а також 18.05.2019 року вони придбали легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, д.н.з [NUMBER] , 2001 року випуску, вартістю 128619 гривень (з 21 травня 2021 року автомобіль без згоди позивача є відчуженим на нового власника з д.н.з [NUMBER] ). Проте відповідач не визнає вищевказане майно спільною сумісною власністю, позбавив позивача доступу до автомобілів і без її згоди відчужив автомобіль VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, 2001 року випуску, у зв`язку з чим звернулась до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27.08.2021 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву. 21.09.2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначає, що перша та друга позовні вимоги у першій редакції позовної заяви є взаємосуперечливими, позивачем не надано належних і допустимих доказів порушення власного права, наявності у відповідача відповідного майна та його відчуження. Вказує, що спірне майно не має статусу спільного сумісного майна подружжя, оскільки придбані відповідачем за особисті кошти та є його приватною власністю, що буде підтверджено належними і допустимими письмовими доказами, наданими під час підготовчого засідання (а.сп.67-71). 06.01.2022 року від відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про долучення доказів, які підтверджують факт придбання автомобіля за особисті кошти, а саме: розписку [PERSON] від 05.01.2019 року про отримання в борг від [PERSON] грошових коштів в сумі 50000 грн.; розписку [PERSON] від 13.06.2019 року про отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 50000 грн, в якості повернення боргу по розписці від 05.01.2019 року; заяву про викрадення транспортного засобу від 22.10.2022 року та талон-повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви від 23.10.2021 року; квитанція-заява на видачу готівки АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 13.06.2019 (а.сп.146-153). На запит суду, від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області надійшов лист № 31/6-1900 від 28.09.2021 року, яким надано інформацію про власників автомобіля FORD FIESTA, д.н.з [NUMBER] , 1987 року випуску та VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, 2001 року випуску, за період з 24.07.1999 року по 28.09.2021 року та надано документи що стали підставою для реєстрації (перереєстрації) автомобіля VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI 18 травня 2019 та 21 травня 2021 років (а.сп.93-126). 13.01.2022 року до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява (зі зміненим предметом позову) про поділ майна подружжя як об`єкта права спільної сумісної власності, до якої додано звіт про оцінку транспортного засобу FORD FIESTA, д.н.з [NUMBER] , 1987 року випуску, у розмірі 25385 грн. та довідку про середню вартість автомобіля VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, у розмірі 154700 грн. (а.сп.156-183). Ухвалою від 13.01.2022 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 01.08.2022 до початку розгляду справи по суті представником позивача долучено до матеріалів справи звіт про оцінку транспортного засобу VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] у розмірі 154700 грн., квитанції про оплату послуг з оцінки транспортних засобів та заявлено клопотання про витребування з ВП №4 Житомирського РУП інформації про результати розгляду заяви [PERSON] від 23.10.2021 про викрадення автомобіля FORD FIESTA, яке судом задоволено. Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про день та час судового засідання (на 13.09.2022 - особисто під час проведення засідання в залі судового засідання та через систему відеоконференцзв`язку, а на 06.10.2022 - шляхом отримання [PERSON] судової повістки, що підтверджується роздруківкою трекінга сайта Укрпошти і на адресу його електронної пошти [INFO] , а представником відповідача [PERSON] адресу його електронної пошти [INFO] , з яких відповідач та його представник подавали процесуальні документи) у судові засідання 13.09.2022 та 06.10.2022 не прибули, клопотань про відкладення судового розгляду не подавали, про поважність причин неявки суд не повідомили. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 13.07.2022 у справі №761/14537/15 направлення судової повістки на електронну адресу сторони у справі є належним повідомленням, якщо цей учасник повідомив суду цю електронну адресу та користувався нею, направляючи до суду процесуальні документи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Велика Палата Верховного Суду у справі № 11-250сап21 (постанова від 21.10.2021) зазначила, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Відповідач і його представник були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, проте двічі поспіль в судові засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відповідач та його представник не висловили бажання брати участь в судових засіданнях 13.09.2022 та 06.10.2022 відповідно до ст. 212 ЦПК України в режимі відеоконференції, у тому числі з використанням власних технічних засобів, а також з урахуванням перебування даної справи на розгляді в суді з 27 серпня 2022 року, причини їх неявки визнано судом неповажними і ухвалено проводити розгляд справи без їх присутності. Представник позивача в судовому засіданні 06.10.2022 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, а також стягнути з відповідача судові витрати по оплаті проведених двох оцінок транспортних засобів. Представник позивача пояснив, що відповідачем вартість спірного майна, визначена на підставі висновків суб`єкта оціночної діяльності не спростована, доказів на їх спростування не надано. Щодо способу поділу спільного майна подружжя вважає, що він є найбільш доцільним, оскільки автомобілем FORD FIESTA, д.н.з [NUMBER] позивач не користувалася, на даний час він перебуває як формально так і юридично у володінні відповідача, позивачка у зв`язку зі збройною агресією РФ перебуває за кордоном та не має змоги використовувати вказаний автомобіль, а відповідач зустрічного позову або своїх пропозицій щодо розподілу спільного майна подружжя не подав. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши представника позивача, оцінивши всі необхідні зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, сторони з 24.07.1999 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 24.07.1999 (а.сп.13). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , [PERSON] є власником транспортного засобу марки FORD FIESTA, реєстраційний номер [NUMBER] , 1987 року випуску, дата реєстрації 28.01.2010 року, (а.сп.62). Також, [PERSON] належав транспортний засіб марки VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, д.н.з [NUMBER] , 2001 року випуску, дата реєстрації 18.05.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.сп.106). Відповідно до копії договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1844/2021/2592189 від 21.05.2021 року, [PERSON] продав [PERSON] транспортний засіб марки VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, д.н.з [NUMBER] , 2001 року випуску за ціною 105 тис. грн. (а.сп.107). Згідно звіту № 05/22 про оцінку колісного транспортного засобу від 11.01.2022 року, вартість транспортного засобу FORD FIESTA, д.н.з [NUMBER] , 1987 року випуску, станом на 11.01.2022 року складає 25385,00 грн. (а.сп.157-181). Звітом №07/22 ФОП суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] підтверджується, що вартість транспортного засобу марки VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, 2001 року випуску станом на 02.02.2022 року складає 154700 грн. (том 2 а.сп.2-27). На заперечення позовних вимог відповідачем [PERSON] 06.01.2022 року подано до суду: розписку [PERSON] від 05.01.2019 року про отримання в борг від [PERSON] грошових коштів в сумі 50000 грн. у строк до 01.07.2019 року без відсотків (а.сп.148); розписку [PERSON] від 13.06.2019 року про отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 50000 грн., що є поверненням боргу по розписці від 05.01.2019 року (а.сп.150); заяву [PERSON] від 22.10.2022 року начальнику Хорошівського відділення поліції № 4 про викрадення транспортного засобу FORD FIESTA, реєстраційний номер [NUMBER] , 1987 року випуску (а.сп.151) та талон-повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви [PERSON] від 23.10.2021 року (а.сп.149), квитанція-заява на видачу готівки АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 13.06.2019 (а.сп.153). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Проте, відповідачем презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, належними та допустимими доказами не спростовано, доводи відповідача про те, що транспортні засоби були придбані відповідачем за особисті кошти, спростовуються наступним. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору та підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відзиві, як на підставу своїх заперечень відповідач посилався на те, що спірне майно не має статусу спільного сумісного майна подружжя, оскільки придбані відповідачем за особисті кошти та є його приватною власністю, що буде підтверджено належними і допустимими письмовими доказами. Разом з тим, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що отримані по розписці від [PERSON] кошти за договором позики використані саме на придбання автомобіля марки VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, 2001 року випуску та в інтересах сім`ї сторін. Крім того, у розписці не вказано про ціль такої позики, що також безумовно не може свідчити про те, що позика була витрачена саме на придбання автомобіля. Аналогічних висновків при розгляді справ про поділ майна подружжя дійшов Житомирський апеляційний суд у справах №296/4231/20 та №295/3322/13-ц, а також Верховний Суд у справі №638/20102/16 (постанова від 13.08.2021). Відповідачем також не підтверджено, що повернення позики відбулося за рахунок особистих коштів, зокрема, надана квитанція-заява на видачу готівки АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 13.06.2019 не свідчить, що це є подарунком відповідачу, не вказує осіб, що його зробили, а зміст операції вказано «із-за кордону на користь фізичних осіб без відкриття поточного рахунку». Більше того, відповідно до ч.5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, відповідачем на підтвердження доводів придбання автомобіля за особисті кошти не надано нотаріально посвідченого договору дарування таких коштів або інших доказів, які б підтверджували джерело походження таких коштів як особистої власності одного з подружжя. Суд звертає увагу на те, що у відзиві на позовну заяву, поданого 20.09.2021, не вказано і не долучено вказані розписки, які до суду надійшли лише 06.01.2022 року. Натомість у відзиві на позовну заяву (а.сп. 67-71) та заяві про відкладення судового розгляду від 05.10.2021 (а.сп. 79-87) вказувалось саме на необхідність отримання банківських документів, які б підтверджували походження коштів як особистої власності відповідача. Також суд враховує, що сума позики (50000 грн.) не відповідає ціні транспортного засобу та сплачених за його розмитнення митних платежів. Зокрема, як вбачається з наданих Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Житомирській області митної декларації та доданих до неї документів, відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, 2001 року випуску, укладеного 22.01.2019 у Польщі (а.сп. 119) вартість автомобіля становить 2400 злотих (за офіційним курсом 16920 грн), а загальна сума нарахованих митних платежів для його митного оформлення, вказана у митній декларації ІМ40АА від 13.02.2019 (а.сп. 116) становить 60234 грн. Таким чином, загальна сума коштів, необхідних для придбання та розмитнення автомобіля VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, 2001 року випуску має складати не менше 77 тис. грн, що значно більше розміру позики у 50 тис. грн., зазначеної у розписці [PERSON] від 05.01.2019 року про отримання в борг від [PERSON] грошових коштів, на яку відповідач посилається як на джерело придбання спірного автомобіля за особисті кошти. Таким чином, відповідач не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно та не довів наявності обставин, передбачених частинами 2, 3 статті 70 СК України, тому частки сторін у праві власності на спірні автомобілі є рівними. Отже, судом встановлено, що автомобіль марки FORD FIESTA, д.н.з [NUMBER] , 1987 року випуску та автомобіль марки VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, 2001 року випуску, були придбані сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі та згідно зі статтею 60 СК України, вважаються спільним сумісним майном подружжя та підлягають поділу за кожним по Ѕ частці. За приписами ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.2). Також, суд не бере до уваги заяву відповідача, подану 23.10.2021 до Хорошівського відділення поліції № 4 щодо викрадення транспортного засобу FORD FIESTA, д.н.з [NUMBER] , 1987 року випуску, оскільки відомості до ЄРДР за вказаною заявою не вносилися, а в результаті перевірки встановлено (матеріали ЄО №6362 від 23.10.2021), що автомобіль FORD FIESTA, д.н.з [NUMBER] був переданий відповідачем у користування спільній дочці сторін [PERSON] , яка є повнолітньою, та перебував за місцем її проживання. Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось. Разом з тим, передача транспортного засобу у користування не змінює його правовий статус та [PERSON] залишається титульним власником автомобіля FORD FIESTA, д.н.з [NUMBER] . При цьому суд враховує, що спірний автомобіль FORD FIESTA, д.н.з [NUMBER] зареєстровано саме за відповідачем, останнім доказів, що ним користувалася [PERSON] не надано, позивач на даний час перебуває за межами України та не має змоги користуватися даним транспортним засобом, натомість відповідачем не пропонувався свій варіант поділу майна, а тому суд вважає що вимога позивача про припинення права власності на вказаний автомобіль із компенсацією її частки у праві спільної сумісної власності відповідатиме балансу інтересів сторін та фактичним обставинам користування цим транспортним засобом. Крім того, судом встановлено, що автомобіль марки VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, 2001 року випуску, було відчужено відповідачем без згоди дружини (іншого співвласника) на користь [PERSON] , а грошові кошти витрачено не в інтересах сім`ї. Згідно звіту № 05/22 про оцінку колісного транспортного засобу від 11.01.2022 року, ринкова вартість транспортного засобу FORD FIESTA, д.н.з [NUMBER] , 1987 року випуску, станом на 11.01.2022 року складає 25385,00 грн. (а.сп.157-181). Звітом №07/22 ФОП суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] підтверджується, що вартість транспортного засобу марки VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER] станом на 02.02.2022 року складає 154700 грн. (том 2 а.сп.2-27). Доказів на спростування такої вартості транспортних засобів відповідач не надав. Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц висловив позицію, що вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи. А у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Оскільки автомобіль марки VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, 2001 року випуску, який є спільним сумісним майном колишнього подружжя, було відчужено відповідачем без згоди дружини (іншого співвласника), суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку про стягнення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя із відповідача на користь позивача компенсацію вартості Ѕ частини транспортного засобу VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, 2001 року випуску, у розмірі 77350,00 гривень, що відповідає вартості Ѕ частини транспортного засобу на час розгляду справи судом згідно звіту № 05/22 про оцінку колісного транспортного засобу від 11.01.2022 року, та про стягнення Ѕ вартості автомобіля марки FORD FIESTA, д.н.з [NUMBER] , 1987 року випуску, у розмірі 12692,50 грн., що відповідає вартості Ѕ частини подібного транспортного засобу на час розгляду справи судом згідно звіту № 05/22 від 11.01.2022 року, а право власності позивача на цей автомобіль слід припинити. Вказаний висновок також відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року (справа №726/2165/15). З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення. Доводи відповідача не спростовують висновків суду, а тому судом відхиляються. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно із частинами 3, 6-9 ст. 139 ЦПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивача 01.08.2022 на підтвердження витрат на проведення спеціалістом - суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] оцінок колісного транспортного засобу FORD FIESTA, д.н.з [NUMBER] та VOLKSWAGEN SHARAN 1.9 TDI, д.н.з. [NUMBER] надано суду квитанції серії ББАІ №407326 та №407327 про сплату 2400 грн. Будь-яких заперечень щодо поданих доказів на підтвердження судових витрат та доказів неспівмірності витрат відповідачем не надано, а тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову і позовні вимоги задоволено, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

Outcome: approved