Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

У вересні 2021 року Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської в м. Києві державної адміністрації про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що 05.09.2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. У шлюбі народилась дочка- [PERSON] , [INFO] . Державної допомоги на утримання дитини та аліменти позивач не отримує. Дитина повністю знаходиться на її утриманні та на утриманні батьків позивачки. Так, за час перебування у шлюбі, між сторонами було набуто спільне майно, а саме: 21.04.2010 року на підставі договору купівлі- продажу квартири було придбано у власність квартиру [ADDRESS] . Купівлю було вчинено за ціною 1 419 375 грн.. Стороною договору купівлі- продажу квартири був відповідач, який згідно з п.13 Договору вчинив купівлю за згодою дружини (позивача). У зв`язку з тим, що відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє психологічне насильство над дружиною та малолітньою дитиною, погрожує розправою, виганяє з квартири, змінює замки на вхідних дверях квартири та відмовляється від переговорів, щодо домовленості відносно поділу спільного майна, чим порушує законні права позивача,остання змушена звернутись до суду для поділу спільного майна подружжя, щоб забезпечити собі і малолітній дитині належні умови життя та розвитку. Щодо збільшення розміру частки у спільному майні, позивач зазначає наступне. У зв`язку з тим, що оскільки з 2017 року [PERSON] не брав участі у вихованні та утриманні дитини, коштів на її утримання не надавав, зловживав спиртними напоями, зневажливо і гурбо ставився до дружини і дитини, позивач зверталась з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Через деякий час відповідач погодився надавати певну суму коштів на утримання дитини, тоді позивачка звернулась до суду із заявою про залишення позову без розгляду. Однак, після ухвали суду про залишення позову без розгляду, відповідач [PERSON] припинив дбати про матеріальне забезпечення сім`ї, дитини, зокрема, та брати участь у її вихованні та утриманні. Крім того, позивача зазначає, що відповідач вважає, що квартира є його особистою приватною власністю, а тому самостійно вирішує режим і порядок користування нею. У зв`язку з викладеним, позивач вважає, що з метою збереження належного рівня життя, матеріального забезпечення, утримання, розвитку та виховання малолітньої дитини має право на більшу частку у спільному майні подружжя, а саме 2/3 частки квартири. Тому, у зв`язку з вищевикладеним просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва від 21.09.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 08.11.2021 року До суду надійшло клопотання позивачки про залучення третьої особи. 10.11.2021 року Від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва від 15.11.2021 року прийнято самовідвід судді Сенька М.Ф. від розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва від 23.11.2021 року задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову. 24.12.2021 року Через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову. Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 18.02.2022 року призначено повторний автоматичний розподіл справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2022 року визначеного головуючого суддю Горбенко Н.О. Ухвалою суду від 25.04.2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя залишено без руху. Ухвалою суду від 03.05.2022 року відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 20.06.2022 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської в м. Києві державної адміністрації ( 03115, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, кім. 422) до участі в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 29.06.2022 року на адресу суду від [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 05.07.2022 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву позивача [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської в м. Києві державної адміністрації про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя. 22.07.2022 року Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позов визнає частково, а саме просить визнати спільною сумісною власністю подружжя за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 120 кв.м.. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 120 кв.м. та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 120 кв.м. В іншій частині просить відмовити. В обґрунтування відзиву зазначає, що оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, та враховуючи те, що Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та ухилявся від її участі в утриманні власної доньки, позивач необґрунтовано заявляє про збільшення її частки в спільному майні. Крім того, відповідач зазначає, що проживання доньки з матір`ю само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя при поділі спільного майна. Ухвалою суду від 13.09.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Засобами електронного зв`язку направила заяву про розгляд справи у її відсутність та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач в судове засідання також не з`явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської в м. Києві державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як визначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що 05.09.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м.Києві , про що зроблений актовий запис №1120. В період зазначеного шлюбу у сторін народилась малолітня дитина: донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. У відповідності до п.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В період зареєстрованого шлюбу сторони придбали майно, а саме: 21.04.2010 року на підставі договору купівлі- продажу квартири було придбано у власність кВ. [ADDRESS] . Купівлю було вчинено за ціною 1 419 375 грн. Стороною договору купівлі- продажу квартири був [PERSON] , який згідно з п.13 Договору вчинив купівлю за згодою дружини (позивача), що посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. 16.04.2010 року, за реєстровим № 1095. Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Згідно п.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до п.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] , придбана в період шлюбу сторін по справі, є спільним сумісним майном зазначеного подружжя. За змістом ч.2, ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За правилами ч.3, ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як рекомендує п.п.4-5, п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Позивачка у своїй позовній заяві, просила про збільшення частки квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя , обґрунтовуючи тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про навчання доньки, ухиляється від сплати аліментів, не приймає участь у додаткових витратах на дитину, зловживає спиртними напоями, зневажливо і гурбо ставився до дружини і дитини. Тобто наполягала на застосуванні ч.2, ст.70 СК України. Однак будь-яких доказів обставин, що мають істотне значення, зокрема, що відповідач не дбав і не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні малолітньої дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, в розумінні ст.76-80 ЦПК України судові не надала. За правилами ч.1-3, ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки спірна квартира [ADDRESS] придбана сторонами в період їх зареєстрованого шлюбу, а у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, при цьому підстав для відступлення від засад рівності часток при поділі майна подружжя немає, і приймаючи до уваги описані вище норми права, тому за позивачем необхідно визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири в порядку поділу майна подружжя, в задоволенні решти вимог позову щодо квартири необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного. У відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Суд установив, що обидні сторони звільнено від сплати судового збору у відповідності до п. п. 3, 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial