Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

17.11.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20.12.2012 було розірвано. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2013 року у справі №712/633/13ц з нього, [PERSON] , на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2020 року у справі № 712/3500/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, позовні вимоги задоволено - зменшено розмір з 1/3 до 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Він розуміє всю відповідальність покладену на нього щодо піклування і виховання власної доньки, тому впродовж всього часу він намагається вчасно сплачувати аліменти та всіляко підтримувати свою дитину. Він будучи батьком [PERSON] , не відмовляється від покладених на неї батьківських обов`язків та від сплати аліментів, намагається надавати дитині посильну матеріали допомогу з урахуванням його доходів та потреб її сім`ї. Просить суд врахувати його сімейний та матеріальний стан: він не має власного житла, а проживає із сім`єю своє жінки у [ADDRESS] . На його утриманні знаходиться [PERSON] (донька) [INFO] ; [PERSON] (донька) [INFO] ; [PERSON] , (падчерка), [INFO]; [PERSON] (дружина), [INFO], [PERSON] (донька), [INFO] . Його тимчасові заробітки не дають йому можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50%, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на вищезазначене, обставини свідчать про те, що у зв`язку з народженням дитини у новому шлюбі, він зобов`язаний забезпечувати належне матеріальне становище для всіх своїх дітей, а відповідно сплата аліментів у встановленому судом розмірі є неможливою, ще й у зв`язку з його безробіттям. Звертає увагу суду, що за ним не зареєстровано жодного рухомого чи нерухомого майна, юридичної особи, фізичної особи-підприємця, щоб дало йому змогу отримувати додатковий дохід та забезпечувати потреби його сім`ї. 03 липня 2018 року між ним та [PERSON] було укладені шлюб, що підтверджується свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 03.07.2018р актовий запис №896. Від вищевказаного шлюбу мають доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 24.02.2021 року. В зв`язку з ростом цін на товари та послуги, решти заробітку (доходу), що йому залишається після утримання аліментів - не вистачає для забезпечення необхідний себе та членів сім`ї. Інших доходів не має. Таким чином він перебуває в скрутному матеріальному становищі, що й змусило його звернутись з цим позовом до суду. Просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] з ј частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття до 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2022 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, за правилами спрощеного позовного провадження. 17.11.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що він, [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.02.2018 було розірвано. 05 грудня 2017 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси з нього, [PERSON] , було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісяця, починаючи з 02.11.2017р. і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2020 року у справі № 712/6549/20 змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] - стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Він, розуміє всю відповідальність покладену на нього щодо піклування і виховання власної доньки, тому впродовж всього часу намагається вчасно сплачувати аліменти та всіляко підтримувати свою дитину. Він, будучи батьком [PERSON] , не відмовляється від покладених на нього батьківських обов`язків та від сплати аліментів, намагається надавати дитині посильну матеріальну допомогу з урахуванням його доходів та потреб його сім`ї. Просить суд врахувати його сімейний та матеріальний стан: він не має власного житла, а проживає із сім`єю своє жінки у [ADDRESS] . На його утриманні знаходиться [PERSON] (донька) [INFO] ; [PERSON] (донька) [INFO] ; [PERSON] , (падчерка), [INFO]; [PERSON] (дружина), [INFO], [PERSON] (донька), [INFO] . Його тимчасові заробітки не дають йому можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50%, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на вищезазначене, обставини свідчать про те, що у зв`язку з народженням дитини у новому шлюбі, він зобов`язаний забезпечувати належне матеріальне становище для всіх своїх дітей, а відповідно сплата аліментів у встановленому судом розмірі є неможливою, ще й у зв`язку з його безробіттям. Звертає увагу суду, що за ним не зареєстровано жодного рухомого чи нерухомого майна, юридичної особи, фізичної особи-підприємця, щоб дало йому змогу отримувати додатковий дохід та забезпечувати потреби його сім`ї. 03 липня 2018 року між ним та [PERSON] було укладені шлюб, що підтверджується свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 03.07.2018р актовий запис №896. Від вищевказаного шлюбу мають доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 24.02.2021 року. В зв`язку з ростом цін на товари та послуги, решти заробітку (доходу), що йому залишається після утримання аліментів - не вистачає для забезпечення необхідний себе та членів сім`ї. Інших доходів не має. Таким чином він перебуває в скрутному матеріальному становищі, що й змусило його звернутись з цим позовом до суду. Просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] з ј частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття до 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2022 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, за правилами спрощеного позовного провадження. Об`єднано в одне провадження цивільні справи: № 712/12570/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів; № 712/12575/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів; присвоївши справі реєстраційний номер - № 712/12570/21. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтимує та просить їх задоволити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кухаренко О.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено зміни його майнового стану. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. В судовому засіданні встановлено, що 07.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 827. Від шлюбу мають дочку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 827, розірвано. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2013 року (справа № 712/633/13-ц) стягнуто з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, починаючи з 22.01.2013 року по день повноліття дитини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2020 року (справа № 712/3500/20) змінено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , зменшивши їх розмір. Стягнуто з 15 квітня 2020 року такі аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\\4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Черкаського апеляційного суду від 30 липня 2020 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2020року змінити в частині часу стягнення аліментів у зменшеному розмірі, а саме з: «15 квітня 2020 року» на «часу набрання рішенням суду законної сили». В іншій частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2020 року залишено без змін. 17 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1626, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.02.2018 року розірваний. За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2017 року (справа № 712/13530/17) з [PERSON] на користь [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розрізі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 02.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2020 року (справа № 712/6549/20) змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2017 року у справі № 712/13530/17. Із дня набрання законної сили цим рішенням суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно із ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язано їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). З даного приводу Верховний суд України висловив свою правову позицію у постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, в якій вказав: з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Позивач посилається на те, що у нього після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на дітей, змінився його сімейний та матеріальний стан: він не має власного житла, а проживає із сім`єю у своєї жінки у [ADDRESS] . На його утриманні знаходиться [PERSON] (донька) [INFO] ; [PERSON] (донька) [INFO] ; [PERSON] , (падчерка), [INFO]; [PERSON] (дружина), [INFO], [PERSON] (донька), [INFO] . Його тимчасові заробітки не дають йому можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50%, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судових рішень про стягнення аліменітв суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Та, обставина, що у позивача народилась донька [PERSON] , [INFO] , сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Позивач є працездатним, будь-яких належних та допустимих доказів про погіршення свого матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей - позивач не надав. Більше того, як свідчать матеріали справи, позивач будучи особою працездатного віку, не надав будь-яких даних про те, що перебуває на обліку у центрі зайнятості, як такий, що шукає роботу, або вчиняє будь-які інші дії по своєму працевлаштуванню, а також не надав інших доказів про наявність або відсутність у нього будь-яких видів та джерел доходу, зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити імовірне погіршення його майнового стану. Таким чином, відсутність у позивача офіційного місця роботи сама по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення його майнового стану, як платника аліментів. Твердження позивача про те, що він не має власного житла, не є підставою для зміни визначених судовим рішенням аліментів, оскільки суду не надано доказів про те, що вищезазначені обставини стали причиною погіршення майнового стану платника аліментів та виникли після прийняття рішення про стягнення з нього аліментів у відповідному розмірі, тобто що такі обставини є новими і не були враховані судом при прийнятті судом рішень. Відповідно до інформації Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 10.12.2021 року [PERSON] перетинав державний кордон України. Посилання позивача на той факт, що на його утриманні перебуває падчерка - [PERSON] , суд не бере до уваги, оскільки дитина має батьків, які відповідно до ст. 180 СК України зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 26 червня 2020 року [PERSON] (дружина позивача) купила житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок продано за 107638 грн. Як вбачається з матеріалів справи, 03 липня 2018 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , був придбаний в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] та відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Вказаний факт свідчить про добре матеріальне забезпечення як дружини позивача так і самого позивача. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.05.2022 р., що склалася перед [PERSON] , що підтверджується довідкою-розрахунком, виданою Придніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка становить 11741,24 грн. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. Обов`язок з утримання дітей покладається законом рівною мірою на обох батьків. У СК України ідея юридичної рівності учасників сімейних відносин знайшла яскраве втілення в різних аспектах. Зокрема у ньому послідовно провадиться принцип рівності прав й обов`язків матері й батька з утримання дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, виходячи з обов`язку батьків утримувати дитину, врахувавши вік, стан здоров`я та інтереси дітей, матеріальне становище позивача, враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, суд доходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки відсутні докази про те, що матеріальний стан позивача погіршився та, будучи в працездатному віці, він не спроможний сплачувати аліменти у розмірі, що визначений рішенням суду. З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку про недоведеність і необґрунтованість позовних вимог позивача, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. В силу ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, необхідно покласти на позивача. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed