Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

В грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь [PERSON] 216 000 гривень . В обґрунтування позову зазначає наступне. З 26.04.1991 по 15.07.2019 позивач працював у шкідливих умовах понад 27 років на різних посадах у різних структурних підрозділах в Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля». Так, на підставі інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 20.09.2019 №825/4.6-10, наданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, медичними висновками лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 31.10.2019р. №1818, позивачу було встановлено професійне захворювання. Комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що внаслідок тривалої праці в шкідливих умовах на ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», [PERSON] втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійне захворювання. За довідками МСЕК від 07.12.2020 серії 12 ААВ №129331 та серії 12 ААА №062416, позивачу була повторно встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 60% (з яких: 40% - радикулопатія, 15% - ХОЗЛ, 5% - тугоухість) та 3 група інвалідності, безстроково. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує: «медикаментозне, санаторно-курортне лікування», рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, лор-лікаря. Протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно. Отже, внаслідок отримання професійного захворювання позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, сильний сухий приступоподібний кашель переважно в ранці, біль у грудях та міжлопатковий ділянці, загальну слабкість, підвищену втому, запаморочення, головний біль, постійні ниючі болі поперековому і шийному відділах хребта, стійкі болі і обмеження рухів у плечових, ліктьових і колінних суглобах, утруднення рухів у них, біль в суглобах кистей, утруднену ходу, оніміння в руках та ногах, шум у голові та у вухах, зниження слуху, задишку, що підтверджується висновками спеціалістів. Внаслідок набутого професійного захворювання, систематично виникає необхідність отримання медичної допомоги. Позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Тому позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати нанесену йому моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я в сумі 216000,00 грн. Ухвалою суду від 12.01.2022 відкрито загальне позовне провадження по вищевказаній справі та призначено підготовче судове засідання. 04.03.2022 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає наступне. Зазначив, що позивач до початку роботи, згідно вимог ст.29 КЗпП України, був ознайомлений з умовами праці, з наявністю на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, а також про можливі наслідки їх впливу на здоров`я, що підтверджується його особистим підписом та даними інструктажу з охорони праці. Після виявленого у позивача професійного захворювання 15.11.2019 між ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» та [PERSON] була підписана угода, якою позивач підтверджує факт відсутності у нього будь-яких психічних переживань та моральної шкоди з приводу виявленого у нього професійного захворювання, адже при прийнятті на роботу на підприємство позивач був ознайомлений із умовами праці, наявними небезпечними та шкідливими факторами виробництва, у зв`язку з чим отримував підвищену оплату праці, додаткові відпустку, пільговий стаж та інші соціальні гарантії і працюючи у специфічних умовах повністю усвідомлював можливість настання такої шкоди для свого здоров`я. Даною угодою Позивач також підтвердив, що не має претензій по відшкодуванню моральної шкоди, пов`язаною із виявленим у Позивача професійним захворюванням і будь-які правовідносини між сторонами даної угоди з приводу відшкодування моральної шкоди визнає вичерпними з моменту його підписання. Крім того, просив суд звернути увагу, що у п.20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, що складений 19.11.2019 року, не встановлено осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. Тому вважає, що роботодавцем були забезпечені всі належні умови праці, а твердження позивача стосовно небезпечних і шкідливих умов праці з порушенням нормативних актів, гігієнічного регламенту є необґрунтованим. Окрім цього, вина відповідача не зазначена в жодному із документів, а щодо шкідливих факторів умов праці - іншої технології видобутку вугілля на території України ще не запроваджено. Вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованим та нічим не підтвердженим. 28.03.2022 представник позивача надав відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги. 28.06.2022 ухвалою суду зобов`язано КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради», надати суду завірені належним чином копії: первинної довідки МСЕК та акту огляду МСЕК № 1698 на ім`я [PERSON] , [INFO] , первинної індивідуальної програми реабілітації інваліда до первинної довідки МСЕК на ім`я [PERSON] , [INFO] , та зобов`язано позивача [PERSON] надати суду завірені належним чином копії: первинної довідки МСЕК та акту огляду МСЕК № 1698 на ім`я [PERSON] , [INFO] , первинної індивідуальної програми реабілітації інваліда до первинної довідки МСЕК на ім`я [PERSON] , [INFO] . 28.09.2022 на адресу суду надійшов лист КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради», відповідно до якого на виконання ухвали суду надано завірені належним чином копії первинного акту огляду № 185 від 20.12.2019, первинної довідки серії 12ААб № 625367, первинної довідки серії 12ААА № 057253, первинної Індивідуальної програми реабілітації № 1543 від 20.12.2019 щодо [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача - адвокат Толстих О.Ю. позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, надав пояснення відповідно до письмових заяв по суті справи. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала відзив на позовну заяву, зазначила, що позов не визнає в повному обсязі, надала пояснення відповідно до письмових заяв по суті справи, в позові просить відмовити. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , позивач з 26.08.1991 по 15.07.2019 позивач працював на різних посадах у різних структурних підрозділах в Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля». 15 липня 2019 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров`я, на підставі наказу № 1010к від 12.07.2019. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 19.11.2019 (Форма П-4) [PERSON] має діагноз: хронічне обструктивне захворюванням легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легенів першої-другої стадії), група «В». Легенева недостатність першого-другого ступеня, код J44; J43.8. Радикулопатія справа попереково-крижова L5-S1 і шийна С6-С7, з помірним статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом,\~ нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів, код М 54.1, М 17-19. Нейросенсорна приглухуватість\~першого ступеня» (з легким зниженням слуху), код Н 90.3. Хронічне професійне захворювання виникло у позивача внаслідок роботи тривалий час в умовах дії шкідливих факторів на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Відповідно до довідки обласної МСЕК серії 12ААА №057253 від 20.12.2019 позивач первинно оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 60%, та встановлено третю групу інвалідності з 13.12.2019 на строк до 01.01.2021, дата переогляду 15.12.2020, причина інвалідності - професійне захворювання. Відповідно до довідки обласної МСЕК серії 12ААВ №129331 від 07.12.2020 позивач повторно оглядався комісією, йому встановлено безстроково третю групу інвалідності з 01.01.2021 безстроково, причина інвалідності - професійне захворювання. Відповідно до довідки обласної МСЕК серії 12ААВ №062416 від 07.12.2020 позивач повторно оглядався комісією, йому встановлено втрату працездатності у 60%, переогляду не підлягає. Відповідно до ст.\~43\~Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). В судовому засіданні встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача протягом більше 27 років, та звільнення за станом здоров`я 15.07.2019 до встановлення позивачу третьої групи інвалідності за професійним захворюванням з 13.12.2019, позивач на інших підприємствах не працював. Позивачем надано належні та допустимі докази (довідки МСЕК, акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 19.11.2019), щодо встановлення інвалідності та 60% втрати працездатності саме внаслідок професійного захворювання. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першою ст.\~237-1\~КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я\~відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, він вимушений систематично отримувати медичну допомогу, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди, так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, відсутній висновок судово-психіатричної експертизи, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, втрату працездатності позивачем саме внаслідок професійного захворювання під час роботи на підприємстві відповідача, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 60 % втрати професійної працездатності (які є предметом даного спору), істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 120 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно підпункту «а» підпункту\~164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Визначена судом сума моральної шкоди перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2022 року, тому ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1200,00 грн.

Outcome: partial