Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 12.09.2015 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2020 було розірвано. Від шлюбу вони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею та з її колишнім чоловіком. Дочка перебуває на її повному утриманні і забезпеченні, відповідач жодної участі у вихованні доньки та в її забезпеченні належними умовами існування, розвитку та духовного зростання не приймає. Продукти харчування та одяг відповідач для їхньої доньки не купує. Належним відпочинком та оздоровленням доньки відповідач не цікавиться. Грошові кошти за оплату вартості послуг дитячого садочку відповідач не сплачує. Аліменти з 2019 року не сплачує. Розмір аліментів, який був призначений судом, ще в 2019 році, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування доньки. За час перебування у шлюбі, ними за спільні кошти було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS] , та автомобіль RENAULT Kangoo, номерний знак [NUMBER] . У зв`язку із наявністю спору про поділ майна подружжя, зазначене майно підлягає поділу. Посилаючись на ці обставини, просить суд: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 2) визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль RENAULT Kangoo, номерний знак [NUMBER] ; 3) в порядку поділу майна подружжя відступити від рівності часток та збільшити частку у спільному майні подружжя, шляхом визнання за [PERSON] право власності на 3/4 частки у спірному майні квартири [ADDRESS] ; 4) в порядку поділу майна виділити у власність [PERSON] 1/4 частки квартири [ADDRESS] ; 5) в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки автомобіля RENAULT Kangoo, номерний знак [NUMBER] ; 4) в порядку поділу майна виділити у власність [PERSON] 1/2 частки автомобіля RENAULT Kangoo, номерний знак [NUMBER] ; 5) стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 5 650,76 грн. Ухвалою судді Клочко І.В. від 18.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.96). Ухвалою судді Клочко І.В. від 18.12.2020 накладено арешт на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.03.2018. Накладено арешт на рухоме майно - автомобіль RENAULT Kangoo, номерний знак [NUMBER] (а.с.98-99). Розпорядженням керівника апарату суду № 579 від 05.11.2021 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи в зв`язку із звільненням судді [PERSON] (а.с.137). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2021 визначено головуючим у справі суддю Панченко О.М. (а.с.138-140). Ухвалою судді Панченко О.М. від 08.11.2021 вказану вище цивільну справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.141). Ухвалою судді Панченко О.М. від 11.03.2022 дану цивільну справу направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності (а.с.150-151). Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.05.2022 у визначенні підсудності цивільної справи - відмовлено. Справу повернуто до Деснянського районного суду м. Києва (а.с.157-158). Протокольною ухвалою від 01.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.166). В судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій позивачка позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати за її відсутності (а.с.175). Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивачки, за наявних у справі матеріалів. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив (а.с.174). Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи викладене, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що з 12.09.2015 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2020 (а.с.14-17). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 235621281 від 05.12.2020, за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.03.2018 (а.с.28-29). 02.04.2019 за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб марки RENAULT Kangoo, 2015 року випуску, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру транспортних засобів № 12/Д від 06.08.2020 (а.с.27). Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, зробленого оцінювачем - [PERSON] , ринкова вартість легкового транспортного засобу RENAULT Kangoo, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] станом на 22.11.2020 становить 237 925 грн. (а.с.30-43). Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, зробленого оцінювачем - [PERSON] , оцінкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] , станом на 24.11.2020 становить 594 818 грн. (а.с.44-66). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.20). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2020 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.11.2019 до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням проведених виплат (а.с.18-19). Згідно довідки № 87 від 02.11.2020, наданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 758, [PERSON] , [INFO] , відвідує середню групу д/з 758. Мама - [PERSON] належну увагу приділяє своїй донечці. Дитина охайна, має все необхідне для всебічного розвитку. В дитячий заклад приводить та забирає дитину мама (а.с.22). Загальний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів станом на 30.11.2020 становить 51 842,17 грн., що підтверджується розрахунком головного державного виконавця від 03.12.2020 ВП 62918858/8 (а.с.26). Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Судом встановлено, що спірне майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , та автомобіль RENAULT Kangoo, номерний знак [NUMBER] , набуто подружжям [PERSON] у зареєстрованому шлюбу, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя й підлягає поділу в порядку статей 70, 71 СК України. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (пункт 63)). Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Разом із цим, оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, слід ураховувати, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Указане узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). Крім цього, у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15, від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 559/609/15, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2019 року у справі №371/1369/15-ц, та вказала, що: «Приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні». За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявляючи вимоги, [PERSON] на підставі положень ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України та на те, що дочка перебуває на її повному утриманні і забезпеченні, відповідач жодної участі у вихованні доньки та в її забезпеченні належними умовами існування, розвитку та духовного зростання не приймає, аліменти з 2019 року не сплачує, просить в порядку поділу майна подружжя відступити від рівності часток та збільшити частку у спільному майні подружжя, шляхом визнання за нею право власності на 3/4 частки у спірному майні квартири [ADDRESS] , а 1/4 частки квартири - у власність відповідача. Згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Разом з тим, матеріалами справи не доведено обставин, які б у розумінні положень ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України свідчили про наявність підстав до збільшення частки [PERSON] у спільному майні подружжя. Як убачається зі справи, сторони не дійшли згоди щодо поділу набутого під час шлюбу майна, яке згідно матеріалів, є неподільним, а згоди на грошову компенсацію за частку у спірному майні, виходячи із змісту її позовних вимог, [PERSON] не заявляла, тому підлягає поділу в натурі спірне майно у спосіб визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/2 ідеальної частки у спільному майні. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial