Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину на період навчання. В позовній заяві позивачка вказала, що згідно рішення Чортківського районного суду від 11.01.2019 № 608/1704/18 з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання їхньої спільної дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку до досягнення дитиною повнолітня. На сьогоднішній день син навчається у Тернопільському національному технічному університеті ім. Івана Пулюя на денній формі навчання. Кінцевий термін навчання становить 01 липня 2024 року. Син потребує матеріальної підтримки зі сторони батька на час навчання, оскільки, вартість навчального року коштує 89 200 гривень. [PERSON] оплатила частково навчання в розмірі 11 350 гривень. Вищевикладені обставини змусили позивача звернутися до суду з вказаним позовом. Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на час навчання сина в розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня досягнення повноліття дитиною і до закінчення навчання [INFO] , але не більше як до досягнення 23 років. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача - адвокат Іжук Б. В. в письмовій заяві просить задоволити позов повністю. Відповідачем [PERSON] було подано письмову заяву, згідно якої просить судове засідання проводити у його відсутності, позов визнає частково, а саме: погоджується сплачувати позивачу аліменти на час навчання дитини в розмірі однієї п`ятої частини від його заробітку (доходу). Судове засідання проводиться без фіксування судового процесу технічними засобами, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Врахувавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу). За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що згідно рішення Чортківського районного суду від 11.01.2019 № 608/1704/18 з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання їхньої спільної дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку до досягнення дитиною повнолітня. На сьогоднішній день [PERSON] досяг повноліття та навчається у Тернопільському національному технічному університеті ім. Івана Пулюя на денній формі навчання за спеціальністю: інженерія програмного забезпечення. Термін навчання - до 01 липня 2024 року. Дані обставини стверджуються договором про навчання у закладі вищої освіти № 03АД0017/21 від 09.08.2021. Згідно договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців до договору № 03АД0017/21 від 09.08.2021, навчання [PERSON] є платним, один навчальний рік коштує 22 300,00 гривень, загальна вартість навчання становить 89 200 гривень. Оплата здійснюється кожного семестру. Позивачка оплатила частково навчання, що підтверджується квитанцією за №1021246631 від 30.07.2021 АТ «Укрпошта» про сплату 11 350,850 гривень. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України. Згідно приписів ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки, це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, так як було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15, при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Як вбачається із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також, суд враховує положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Судом встановлено, що дитина сторін досягла повноліття під час розгляду справи та навчається на платній основі на денній формі навчання, не працює, проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, а тому вона потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина, і цей обов`язок також розповсюджується на позивача Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, встановлені обставини справи, оцінює надані докази в їх сукупності, в зв`язку з чим дійшов висновку щодо можливості стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі, який є справедливим і не буде накладати непропорційний фінансовий тягар на відповідача, зокрема, і з врахуванням того, що син є повнолітнім і працездатним, в силу чого має можливість забезпечувати своє життя також самостійно, в розмірі однієї п`ятої частки його доходу щомісячно. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до частин 1, 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, інші особи, які б понесли судові витрати відсутні, стягнення судового збору підлягає з відповідача в користь держави.

Outcome: partial