Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

24.12.2020 позивач [PERSON] в особі свого представника адвоката Гупал Р.М. звернувся до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до відповідача [PERSON] , відповідно до якої просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] : заборгованість за Договором позики від 19.08.2016 у сумі 953964 (дев`ятсот п`ятдесят три тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 63 коп., з яких 215362,34 (двісті п`ятнадцять тисяч триста шістдесят дві) грн. 34 коп. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції, 12921 (дванадцять тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн. 74 коп. - три проценти річних від простроченої суми, 725680 (сімсот двадцять п`ять тисяч шістсот вісімдесят) грн. 55 коп. - сума неустойки у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 18000 грн 00 коп, а також сплачений судовий збір у сумі 9539,65 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача вказує, що [PERSON] 19.08.2016 було надано [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 178210 гривень 04 копійки, що за курсом НБУ (1 долар США = 25,170910 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 7080 доларів США 00 центів, які вона зобов`язалася повернути 19.11.2016, що підтверджується п. 5 Договору Позики від 19.08.2016. 10.10.2018 між [PERSON] та [PERSON] була укладена додаткова угода до Договору позики від 19.08.2016. Даною додатковою угодою були внесені зміни та доповнення до умов договору позики, укладеного 19.08.2016 між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до додаткової угоди, у п.1.1. договору сторони узгодили суму позики в розмірі 198816 грн. 59 коп., що є еквівалентом 7080 доларів США, за курсом продажу НБУ доларів США (1долар = 28, 081440 грн), встановленим на момент укладення додаткової угоди. Вказує, що факт отримання позики підтверджується розпискою відповідача від 10.10.2018, виданою позивачеві. Однак, відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, становив 19 грудня 2018 року включно. Відповідно до п. 4.2 Договору позики (зі змінами внесеними додатковою угодою від 10.10.2018, позивачем здійснено розрахунок 1 % за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, з розрахунку - 1 % за кожен день від простроченої суми, що складає 725680 грн. 55 коп.. Також, позивачем розраховано збитки від інфляції, що, виходячи з суми заборгованості 198816,59 гривень та періоду розрахунку - з 20.12.2018 по 23.12.2020, становить 16545,75 гривень та 3% річних від простроченої суми, що, виходячи з суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції 215366,34 гривень та періоду розрахунку - з 20.12.2018 по 23.12.2020, становить 12921,74 гривень За розрахунками позивача, загальна сума боргу складає 953964 грн. 63 коп.. У зв`язку з тим, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту порушеного права. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2020 справу передано для розгляду судді Садовському К.С. Одночасно із поданням позовної заяви до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій представник [PERSON] просив вжити заходів по забезпеченню позову, а саме: заборонити [PERSON] здійснювати відчуження у будь-який спосіб: 2/3 частку двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; накласти арешт на автомобіль SKODA OKTAVIA, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль SKODA RAPID, 2013 року випуску, [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою суду\~від 06.11.2021\~заява представника\~ [PERSON] \~-\~адвоката Гупала\~Романа Миколайовича\~про забезпечення\~позову була\~повернута заявнику. Ухвалою суду від 11.01.2021 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків. 28.01.2021 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява після усунення її недоліків. Відповідно до вимог ч. 6 ст.\~187\~ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вказаних вимог, судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної осіб - відповідача у справі та 08.02.2021 отримано відповідну довідку. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Ухвалою суду від 18.02.2021 відкрито загальне позовне провадження по даній справі, почато підготовче провадження. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.\~174\~ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] отримала примірник позовної заяви 17.06.2021 (а.с.50). Відповідач не скористалась своїм правом про надання відзиву. 08.09.2021 до канцелярії суду представником відповідача [PERSON] адвокатом Лисенком А.О. подано письмові пояснення, відповідно до яких він вважає, що: надана позивачем додаткова угода від 10.10.2018 є недійсною, так як укладена щодо закінченого та фактично виконаного договору позики від 19.08.2016; нарахування неустойки згідно договору позики від 19.08.2016 є незаконним, так як таке положення Договору є нікчемним, оскільки законом встановлено інший порядок; пеня та проценти за користування позикою нараховуються протягом строку дії договору, а після закінчення строку дії договору можуть нараховуватися лише відсотки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України; відповідач фактично здійснила переплату за договором, що тягне за собою виконання покладених на неї зобов`язань; позивачем пропущено строки позовної давності для стягнення за договором позики (а.с.62-65). На підтвердження факту виконання зобов`язань за Договором позики від 19.08.2016 представником відповідача були надані квитанції до прибуткового касового ордеру та розписки (а.с.69-99). Представником позивача 17.09.2021 до суду були направлені письмові пояснення, відповідно до яких вважає твердження представника відповідача такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме: додаткова угода укладена у відповідності до вимог чинного законодавства, неустойка розрахована у відповідності до чинного законодавства та умов Договору позики, позовна заява подана в межах строків позовної давності, а долучені до пояснення представником відповідача докази повернення позики не стосуються Договору позики від 19.08.2016 та не містять підписів позивача (а.с.100-101). Ухвалою суду від 19.10.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ст.209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. У судовому засіданні 31.01.2022 позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені у позовній заяві та письмових поясненнях. У судовому засіданні 31.01.2022 відповідач та представник відповідача заперечували проти позовних вимог, посилаючись на підстави, викладені у письмових поясненнях. У судовому засіданні було оголошено перерву до 30.03.2022. На світанку 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала широкомасштабне вторгнення в Україну по всій довжині спільного кордону, від міста Луганська до міста Чернігова, а також із території Республіки Білорусі та окупованого Криму. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Верховною Радою України (Закон України № 2102-IX від 24.02.2022), в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено. У зв`язку з цим, судовий розгляд справи не проводився до 12.09.2022. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, представником позивача подано до канцелярії суду заяву про проведення судового засідання за відсутності позивача та його представника, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та її представник у судове засідання повторно не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись, про причини неявки у судове засідання не повідомили, будь-яких заяв до суду не надходило. Частиною 1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3 ст.131 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилась у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд, вислухавши вступне слово учасників судового розгляду, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Як визначено у ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вимогами статі\~16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У частині другій\~статті 16 ЦК України\~визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 19 серпня 2016 року між [PERSON] (надалі позивач, позикодавець) та [PERSON] (надалі підповідач, позичальник) був укладений письмовий Договір позики, предметом якого було передання у власність Позичальника грошових коштів у сумі 178210 (сто сімдесят вісім тисяч двісті десять) гривень 04 копійки, що за курсом НБУ (1 долар США = 25,170910 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 7080 (сім тисяч вісімдесят) доларів США 00 центів (а.с.118). Згідно п.2.1 Договору позики, сума позики отримана Позичальником в повному обсязі під час підписання договору. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до графіку повернення, закріпленому у п.3.1 Договору позики, становив 19 листопада 2016 року включно. Відповідно до п. 4.1. Договору позики, у разі несвоєчасного повернення Позичальником позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. Згідно п.4.2 Договору позики, за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник має сплатити Позикодавцю неустойку у розмірі 1782 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) грн. 10 коп за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. 10 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] була укладена додаткова угода до Договору позики від 19 серпня 2016 року (а.с.119-120). Даною додатковою угодою були внесені зміни та доповнення до умов договору позики, укладеного 19.08.2016 між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до додаткової угоди, у п.1.1. договору сторони узгодили суму позики в розмірі 198816 (сто дев`яносто вісім тисяч вісімсот шістнадцять) грн. 59 коп., що є еквівалентом 7080 (сім тисяч вісімдесят) доларів США, за курсом продажу НБУ доларів США (1долар = 28, 081440 грн), встановленим на момент укладення додаткової угоди. Крім того, даним пунктом додаткової угоди визначено, що загальна сума, яка підлягає поверненню за Договором позики, буде відповідати еквіваленту 7080 (сім тисяч вісімдесят) доларів США за курсом їх продажу НБУ на дату платежу. Додатковою угодою визначено, що відповідно до п.2.1 Договору позики сума позики отримана Позичальником до моменту підписання договору в повному обсязі, що підтверджується розпискою відповідача від 10.10.2018, виданою позивачеві (а.с.121). Додатковою угодою внесено зміни до п.3.1. Договору позики, а саме в графік повернення Позичальником грошових коштів. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до графіку повернення, закріпленому у п.3.1., становив 19 грудня 2018 року включно. Додатковою угодою Договір позики доповнено п.3.3., згідно якого позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1.1. даного договору, на банківський рахунок або готівкою. Згідно додаткової угоди, п. 4.1 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до п. 4.3. Договору позики, Позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за даним договором. Представником відповідача до справи надані квитанції до прибуткового касового ордеру та розписки, які нібито підтверджують факт виконання відповідачем зобов`язань за Договором позики. Як убачається із наданих стороною відповідача квитанцій до прибуткового касового ордеру та розписок, вони не підтверджують факт виконання відповідачем зобов`язань за Договором позики від 19.08.2016 з додатковою угодою від 10.10.2018 з огляду на наступне: долучені до справи квитанції до прибуткового касового ордеру свідчать, що [PERSON] сплачувала грошові кошти ПП «Каштан» за договором позики №19/08-08 без зазначення дати. Відомостей про повернення позики [PERSON] за Договором позики від 19.08.2016 та додатковою угодою від 10.10.2018 вони не містять. Стосовно розписок, наданих представником відповідача, то їх дослідження у судовому засіданні свідчить, що вони лише дублюють долучені до справи квитанції до прибуткового касового ордеру. Також слід зазначити, що більшість наданих стороною відповідача квитанцій до прибуткового касового ордеру та розписок були виготовлені до укладення Сторонами додаткової угоди до Договору позики від 10.10.2018. Крім того, позивач у судовому засіданні заперечував факт отримання від відповідача грошових коштів за Договором позики та написання розписок. Інших доказів передачі грошових коштів та отримання розписок від саме позивача стороною відповідача не надано. Отже, за розрахунком суду, у зв`язку з невиконанням умов укладеного договору позики відповідачем сума неповернутої суми позики скаладє 198816,59 гривень. Частиною першою статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627\~ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99\~Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192\~ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Судом встановлено, що предметом Договору позики від 19.08.2016 з додатковою угодою від 10.10.2018 є сума у національній валюті 198816,59 гривень. Частиною 1 ст.\~1050\~ЦК визначено, що в тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 2 ст.\~625\~ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто у межах строку кредитування боржник має сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором, а в разі подальшого неправомірного користування поза межами строку кредитування - 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1\~Закону "Про\~індексацію грошових\~доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: IIс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х... (ІІZ / 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 - індекс інфляції за третій місяць прострочення; ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Суд не погоджується з розрахунком інфляційних втрат, зазначеним позивачем. Враховуючи суму позики та періоди прострочення суми позики та сукупний індекс інфляції за період неповернення цієї частини позики, інфляційні втрати складають загальну суму 18827,93 гривень. У межах строку кредитування боржник має сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором, а в разі подальшого неправомірного користування поза межами строку кредитування - 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договір позики від 19.08.2016 є безпроцентним договором. Отже, у зв`язку з неправомірним виростанням відповідачем грошових коштів у період з 20.12.2018 по 23.12.2020, [PERSON] має сплатити 3% річних. Разом з тим, суд не погоджується з зазначеною позивачем сумою розрахунку 3% річних. Так, позивачем наведено розрахунок з суми боргу з урахування з урахуванням індексу інфляції 215362,34 грн, разом з тим такий розрахунок має відбуватися від суми заборгованості 198816,59 грн. Відсоткова ставка 3% річних розраховується за формулою: [Сума боргу] * [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]. Враховуючи суму позики та періоди прострочення суми позики 3% річних складають 11994,72 грн. Що стосується стягнення 1 % від суми позики за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання, суд зазначає наступне. Згідно п. 4.2 Договору позики, зі змінами, внесеними Додатковою угодою від 10.10.2018, за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1 відсоток за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України: «Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання». Відповідно до частини першої статті 624 ЦК України: «Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків». Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність\~в один\~рік застосовується,\~зокрема,\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до п. 15 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного Кодексу України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11\~березня 2020\~року N\~211\~"Про\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2" на всій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин. При таких обставинах, суд вважає, що відповідач має обов`язок щодо сплати процентів за несвоєчасне повернення коштів за період з 24.12.2019 по 12.03.2020, що складає загальну суму 159053,27 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики складає 388692,51 гривень, з яких: 198816,59 гривень - сума основного боргу, 18827,93 гривень - інфляційні втрати за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, 11994,72 3% відсотки річних, 159053,27 гривень - 1 % від суми простроченого грошового зобов`язання до введення карантину на території України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст. ст.12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.\~76\~, ч. 1,\~2\~ст.\~77, ч. 1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідачем не надано жодного доказу на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позивачем частково обґрунтовані та доведені позовні вимоги, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Стосовно позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн., та судового збору суд зазначає наступне. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 9539,65 грн (а. с. 5), заявлені позовні вимоги задовольняються на 40,7 %, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3882,64 грн. сплаченого судового збору (9539,65/100*40,7 %). При цьому, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Згідно зі ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141\~ЦПК України визначено, що інші судові витрати, крім судового збору, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. В матеріалах справи на підтвердження повноважень представника позивача міститься договір про надання правової допомоги N б/н від 10.09.2020 (а. с. 16-18), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Гупала Р.М. (а. с. 20) та ордер, виданий адвокатом (а. с. 21). Відповідно до п. 1.1 Договору про надання правової допомоги N б/н від 10.09.2020, адвокат Гупал Р.М. бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник [PERSON] зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами. За правову допомогу, передбачену в п. п. 1.2 Договору Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі визначеною додатком від 15.12.2020 до цього Договору. Розмір оплати праці Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору. Відповідно до додатку до Договору про надання правової допомоги від 15.12.2020 вартість наданих послуг за позовом до [PERSON] є фіксованою та становить 15000 грн. (а.с.19) Крім того, за прийняття Адвокатом участі у судових засіданнях, Клієнтом додатково сплачується 3 000,00 грн. за кожний судодень. Відповідно до матеріалів справи адвокат приймав участь у 10судових засіданнях. На підтвердження понесених на момент подачі позовної заяви позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано Акт від 23.12.2020 про прийняття-передачу наданих послуг до Договору про надання правової допомоги б/н від 15.09.2020, відповідно до якого Клієнту відповідно до умов Договору про надання правової допомоги N б/н від 10.09.2020 за позовом до [PERSON] , було надано Адвокатом послуги, опис та вартість яких наведено в Акті, всього на суму 7000,00 грн. (а. с. 23). Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах N 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За правовими позиціями, викладених у постановах Верховного Суду по справам N 816/2096/17, N 826/7806/17 вказано, щодо часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, а не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі N 922/445/19). Стороною відповідача не подано заяву про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у\~справі "East/West\~Alliance\~Limited" проти України, заява N 19336/04, п. 269). За умови належного підтвердження витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені (ВС/ОП/КГС, N 922/445/19 від 03 жовтня 2019 р.). З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України суд вважає доведеним витрати позивача на правничу (правову) допомогу у розмірі 18000,00 грн., у зв`язку з чим суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з наданням правової (правничої) допомоги в розмірі 7326 (сім тисяч триста двадцять шість) гривень пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial