Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] , жителька [ADDRESS] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] , жителя [ADDRESS] , в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою ВРУ від 17.07.2020 року № 807-IX "Про утворення та ліквідацію районів" - Городенківського) району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 16.01.1990 право власності на житлове господарство по [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого був дід позивача - [PERSON] . Право власності зареєстроване на піставі цього свідоцтва Коломийським МБТІ за реєстровим № 77 від 16.01.1990, про що свідчить відмітка на свідоцтві про право власності. У відповідності до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] житловий будинок споруджено в 1964 р., господарські будівлі та споруди - в 1974, 1965, 1982 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з господарськими будівлями становить 106 350 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За господарством закріплена земельна ділянка площею 0,22 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 вересня 2012 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 12. Заповітом, посвідченим 27.06.2000 секретарем виконкому Корнівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 30, [PERSON] , житель с. Корнів Городенківського району Івано-Франківської області, належний йому житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами, земельну ділянку, земельну частку (пай) та все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] . Реалізовуючи свої спадкові права, [PERSON] звернувся у Городенківську районну державну нотаріальну контору, де отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через реєстрацію спадкового житлового господарства як колгоспного двору без визначення часток його членів. Це змусило [PERSON] звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове житлове господарство по [ADDRESS] . Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13.04.2022 у цивільній справі №342/1435/21, яке набрало законної сили, позов [PERSON] задоволено частково, визнано за ним право власності на 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . У цьому ж судовому рішенні визначено, що фактичним спадкоємцем 2/3 частин спадкового житлового господарства являється позивач [PERSON] . В обґрунтування рішення суд зазначив наступне: «… [PERSON] , [INFO]., на день смерті проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] . Згідно заповіту, його спадкоємцем є син [PERSON] . До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що належала йому як члену колишнього колгоспного двору. Із копії спадкової справи № 675/2005, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області, вбачається, що [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті батька, йому 18.10.2005 видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 2335 та № 2336, на спадкове майно, що складається з права на земельну частку (пай) розміром 42,5 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі, та з майнового паю в розмірі 1363 грн. у пайовому фонді майна в колективному сільськогосподарському підприємстві спілки селян «Дністер» у с.Корнів Городенківського району. Дружина померлого [PERSON] , [INFO] , як непрацездатна дружина спадкодавця, відповідно до ст.535 ЦК УРСР, є спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині. Вона прийняла спадщину після смерті чоловіка в розмірі, визначеному згаданою статтею, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак документи про спадкування не оформила, заяву про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині нотаріусу не подала. Таким чином, [PERSON] успадкувала 1/3 від 1/2 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд після смерті чоловіка, що становить 1/6 від цілого домоволодіння. [PERSON] померла [INFO] у с.Корнів Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1 від 08 січня 2014 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.01.2014 виконкомом Корнівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. [PERSON] на день смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] разом із сином [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. [PERSON] є дочкою [PERSON] та, відповідно, онукою [PERSON] . До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/6 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] та 1/2 частка, що належала їй як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 2/3 частки спадкового житлового будинку. Із копії спадкової справи № 95/2014, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області, вбачається, що син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь дочки - [PERSON] , що не суперечить вимогам ч.2 ст. 1274 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщин на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Отже, право на спадкування на все належне спадкодавцю [PERSON] майно одержала [PERSON] , як спадкоємець п`ятої черги за законом, оскільки родичів ближчого ступеня споріднення, які б усунули її від права спадкування та прийняли спадщину, судом не встановлено…». Таким чином судовим рішення, яке ніким не оскаржувалося та набрало законної сили, позивача [PERSON] визначено спадкоємцем 2/3 часток житлового господарства [ADDRESS] . Позивач, будучи спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті [PERSON] , прийняла спадщину після смерті бабки, оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, 21.03.2014 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом. Державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори 08 серпня 2014 року позивачу видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1116, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,7732 га, кадастровий номер 2621681500:03:001:0044, що розташована на території Корнівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 155518, виданого 11.07.2011. Таким чином, позивас успадкувала також 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що належали померлій [PERSON] , яка при житті не одержала свідоцтво про право на спадщину на дане нерухоме майно. 13.05.2022 державний нотаріус видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі їй свідоцтва про право на спадщину на належну [PERSON] частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , у зв`язку з невизначеністю розміру часток колишніх членів колгоспного двору. Досудове врегулювання спору в даному випадку неможливе. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] разом із позовною заявою подала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд справи проводити без її участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON] надіслав до суду заяву, в якій просив судовий розгляд справи провести без його участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, на частку у спадщині, що відкрилася після смерті [PERSON] не претендує, про що подав відповідну заяву у Городенківську державну нотаріальну контору, відмовившись від спадщини на користь позивача. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 16 січня 1990 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 247 від 13 грудня 1989 р., слідує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Дане домоволодіння в цілому зареєстроване в Коломийському інвентарному бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] та записаний в реєстрову книгу за реєстровим №77 від 16.01.1990. Згідно постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області віднесена до Коломийського району Івано-Франківської області. Довідкою № 103, виданою 12.05.2022 Корнівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, стверджується, що назва вулиці Придністровська в с. Корнів Коломийського району Івано-Франківської області перейменовано на вулицю Хом. Із копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 16.07.2021, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1964 р., господарські будівлі та споруди - в 1974, 1965, 1982 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з господарськими будівлями станом на 22.11.2021 становить 106 350 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 у господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , [INFO] , та дружина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 103, виданою 12.05.2022 Корнівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Судом встановлено, що колишнім членам колгоспного двору [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належало по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою ВРУ від 17.07.2020 року № 807-IX "Про утворення та ліквідацію районів" - Городенківського) району Івано-Франківської області. Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. За заповітом, посвідченим 27.06.2000 секретарем виконкому Корнівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 30, [PERSON] , житель с. Корнів Городенківського району Івано-Франківської області, належний йому житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами, земельну ділянку, земельну частку (пай) та все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] у м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 12 від 12 грудня 2000 р., про що свідчить копія повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 вересня 2012 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до [INFO] , застосовується ЦК УРСР 1963 року. Згідно з ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] , [INFO]., на час смерті проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 165, виданою 22.07.2022 Корнівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Про те, що [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO], були подружжям, свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 26.12.1979 Раковецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 40 від 26 грудня 1979 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження відповідача серії [NUMBER] , виданого 22.07.1966, запис за № 22 від 22.10.1948 в книзі записів актів громадянського стану про народження. Отже, відповідач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON] . До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входила 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що належала йому як члену колишнього колгоспного двору. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 675/2005, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області, вбачається, що відповідач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] 18.10.2005 видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 2335 та № 2336, на спадкове майно, що складається з права на земельну частку (пай) розміром 42,5 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі, що належала померлому [PERSON] на підставі сертифікату про земельну частку (пай) серії РН № 233692 та з майнового паю в розмірі 1363 грн. у пайовому фонді майна в колективному сільськогосподарському підприємстві спілки селян «Дністер» у с.Корнів Городенківського району, що належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ІВ-ІУ № 015089. Відповідно до ст. 535 ЦПК УРСР неповнолiтнi або непрацездатнi дiти спадкодавця (в тому числi усиновленi), а також непрацездатнi дружина, батьки (усиновителi) i утриманцi померлого успадковують, незалежно вiд змiсту заповiту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємствi за законом (обов`язкова частка). При визначеннi розмiру обов`язкової частки враховується i вартiсть спадкового майна, що складається з предметiв звичайної домашньої обстановки i вжитку. Дружина померлого [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , як непрацездатна дружина спадкодавця, відповідно до ст.535 ЦК УРСР, є спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині. [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка в розмірі, визначеному згаданою статтею, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак документи про спадкування не оформила, заяву про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині нотаріусу не подала. Таким чином, [PERSON] успадкувала 1/3 від 1/2 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] після смерті чоловіка, що становить 1/6 від цілого домоволодіння. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2022 року по справі № 342/1435/21 (провадження № 2/342/68/2022), яке набрало законної сили 16.05.2022, визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що успадковано після смерті батька [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] у с.Корнів Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1 від 08 січня 2014 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.01.2014 виконкомом Корнівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч.1 ст.1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. [PERSON] , [INFO], на день смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] ; разом з нею на день її смерті проживав, був зареєстрований син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 164, виданою 22.07.2022 Корнівським старостинським округом Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] не встановлено. Позивач [PERSON] , [INFO] , є дочкою відповідача [PERSON] та [PERSON] , запис за № 126 від 11 вересня 1987 р. в книзі реєстрації актів про народження, що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 вересня 1987 р. Наведене свідчить, що [PERSON] є онукою спадкодавця [PERSON] . Із копії спадкової справи № 95/2014, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області, вбачається, що син спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , - відповідач [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини ( [INFO] ) подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь дочки - позивача [PERSON] , що не суперечить вимогам ч.2 ст. 1274 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщин на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Отже, право на спадкування на все належне спадкодавцю [PERSON] майно одержала позивач [PERSON] , як спадкоємець п`ятої черги за законом, оскільки родичів ближчого ступеня споріднення, які б усунули її від права спадкування та прийняли спадщину, судом не встановлено. Будучи спадкоємцем п`ятої черги за законом, позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом (21.03.2014). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Позивачу [PERSON] державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори 08 серпня 2014 р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1116, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,7732 га, кадастровий номер 2621681500:03:001:0044, що розташована на території Корнівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 155518. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/6 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] та 1/2 частка, що належала їй як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 2/3 частки спадкового житлового будинку. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2022 року по справі № 342/1435/21 (провадження № 2/342/68/2022) встановлено, що [PERSON] успадкувала 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що належали померлій [PERSON] , однак не одержала свідоцтво про право на спадщину на дане нерухоме майно. Підставою звернення позивача до суду стало те, що Постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Капріян С.В. № 419/02-31 від 13.05.2022 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] на належну їй частку житлового будинку [ADDRESS] . Причиною відмови є те, що вищезгадане господарство відносилось до колгоспного двору, а отже кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач [PERSON] через реєстрацію житлового будинку як колгоспного двору не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню, при визнанні їх відповідачем. На підставі ст.ст. 120, 121, 123, 524-526, 534, 535, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261-1265, 1267-1270, 1273, 1274, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved