Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулась до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] , Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області і просила: - скасувати висновок Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області №47/22-14-2590/20188 від 18 вересня 2018 року про неналежне виконання нею батьківських обов`язків; - скасувати рішення Комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській районній державній адміністрації №37 від 18 вересня 2018 року про надання висновку про неналежне виконання нею батьківських обов`язків; - відібрати у [PERSON] малолітнього [PERSON] , [INFO] , та передати дитину їй. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує, що вона є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Окрім [PERSON] у неї є ще двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . З червня 2010 року по грудень 2016 року вона проживала однією сім`єю із сином [PERSON] - [PERSON] . Спочатку вони проживали у батьків [PERSON] , а з жовтня 2013 року стали проживати окремо. З січня 2015 року по вересень 2016 року [PERSON] проходив військову службу в зоні АТО, не міг їй допомагати у догляді за дітьми, а тому вона змушена була самостійно доглядати дітей. Оскільки молодшому сину на той час був лише один рік і він потребував постійної її уваги, тому вона не мала можливості відводити [PERSON] у дитячий садок та забирати його. У догляді за дітьми їй стала допомагати мати [PERSON] - [PERSON] , яка відводила та забирала [PERSON] з дитячого садочка, а також періодично забирала його до себе, де він проживав по кілька днів. В подальшому, [PERSON] запропонувала їй допомогу у постійному догляді за [PERSON] , а саме, щоб на час перебування [PERSON] в зоні АТО [PERSON] проживав у неї. Оскільки їй одній важко було здійснювати догляд за трьома дітьми, з яких молодшому виповнилось лише рік, тому вона погодилась на тимчасове проживання [PERSON] у сім`ї [PERSON] до повернення [PERSON] із зони АТО. Після повернення [PERSON] із зони АТО, на її вимогу повернути [PERSON] , [PERSON] заявила, що дитина буде проживати разом із нею, оскільки лише вона зможе створити йому належні умови для виховання та проживання, забезпечити усім необхідним. Після цього [PERSON] у різний спосіб та під різними надуманими приводами почала перешкоджати їй зустрічатись із сином, утримує його у своєму будинку, до якого вона не має доступу, не дає їй можливість зустрітись із сином, проводити з ним час, займатись його вихованням. Єдиним місцем, де вона могла бачити сина, то це у школі на перервах, а також її зустрічі з сином, без відома відповідачки, іноді влаштовував [PERSON] . Вказує, що [PERSON] знає її та любить, як матір, при зустрічах висловлює бажання жити разом із нею, братом та сестрою, однак [PERSON] перешкоджає цьому, налаштовує [PERSON] проти неї та здійснює на нього психологічний тиск. Як матір, вона хоче самостійно виховувати свого сина, оскільки має для цього усі належні умови проживання, а також матеріальну можливість, за місцем проживання характеризується позитивно й будь-яких перешкод для виконання нею батьківських обов`язків не має. Оскільки [PERSON] документально не підтвердила наявність у неї родинних відносин із [PERSON] , а саме, що він є її онуком, через що у правовому розумінні вона не є його бабою й не наділена передбаченими законом відповідними правами баби, утримує у себе її сина [PERSON] незаконно, без будь-яких правових підстав, без відповідного рішення суду чи рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, тому на підставі ч.1, ч.2 ст.163 СК України просить відібрати сина [PERSON] у [PERSON] та передати їй, як матері дитини, яка має переважне право перед іншими особами на те, щоб син проживав разом із нею. Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року у даній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.31-32). Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2020 року позовні вимоги [PERSON] до Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області в частині скасування рішення №37 Комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській районній державній адміністрації від 18 вересня 2018 року залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України (а.с.71). Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 21 липня 2021 року до участі в справі залучено правонаступника відповідача Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області - Хмельницьку районну державну адміністрацію Хмельницької області, а також правонаступника третьої особи - органу опіки та піклування Красилівської районної держаної адміністрації Хмельницької області службу у справах дітей Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області (а.с.107). Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2022 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області про скасування висновку Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 18 вересня 2018 року №47/22-14-2590/2018 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України (а.с.147-148). Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2022 року цивільну справу №677/1712/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України направлено за підсудністю до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області (а.с.149-150). Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2022 року дану справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою на підставі ст.19 СК України, ч.6 ст.56 ЦПК України до участі в справі залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області (а.с.156-157). Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 липня 2022 року замінено третю особу - службу у справах дітей Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області на належну - службу у справах дітей Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (а.с.203). Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 вересня 2022 року підготовче провадження у дані справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.239). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Сидорук Д.В. позов підтримали, просять задовольнити, посилаючись на те, що відповідачка тримає у себе малолітнього сина [PERSON] без будь-яких законних на те підстав, а тому просять відібрати у відповідачки дитину та передати її матері. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилась, причини неявки не повідомила, будь-яких заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, правом на подачу відзиву не скористалась. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Тарадай О.Т., яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явилась, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, не подавала. Оскільки відповідачка та її представник, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились і не повідомили про причини неявки, тому на підставі п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглядає справу за їх відсутності. В судовому засіданні представник служби у справах дітей Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Шостацька Л.В. позов підтримала, просить його задовольнити. Вказує, що орган опіки та піклування Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області не бачить жодних причин, які б забороняли матері виконувати її батьківські обов`язки по відношенню до сина [PERSON] . Пояснила, що на засіданні комісії служби у справах дітей були присутні сторони спору, а також малолітній [PERSON] , який під час засідання кілька разів плакав, що може бути психологічним наслідком конфлікту, який тривалий час існує між його матір`ю [PERSON] та [PERSON] , та в усній формі виявив бажання проживати разом із [PERSON] . Також [PERSON] на засіданні комісії показував свій телефон, де було виявлено відсутність номерів телефону матері, брата та сестри. Також перед засіданням комісії вона відвідувала [PERSON] за місцем проживання в м. Старокостянтинів, де з поведінки [PERSON] вбачалась гіперопіка над дитиною. Коли вона запитала [PERSON] чи хоче він до мами, той відповів, що ні, а на її запитання чому, він відповів, тому що баба купила йому два мобільних телефони. Вказує, що [PERSON] має гарні умови проживання, діти забезпечені усім необхідним, є підсобне господарство, вона є гарною матір`ю, позитивно характеризується за місцем проживання, тому перешкоди для проживання сина із нею відсутні. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Лубчинська Н.Л. проти позову заперечила, посилаючись на те, що відібрання [PERSON] від [PERSON] є недоцільним, не буде відповідати інтересам дитини та може завдати дитині психологічної травми. Вказує, що такі висновки були зроблені з урахуванням думки дитини, яка хоче проживати із [PERSON] , а також з урахуванням того, що [PERSON] не цікавиться дитиною, не відвідує школу, не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька в актовому записі про народження дитини записано зі слів матері [PERSON] на підставі ч.1 ст.135 СК України. Зі слів [PERSON] біологічним батьком [PERSON] є син відповідачки [PERSON] - [PERSON] . Крім того, [PERSON] є матір`ю неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Усі троє дітей позивачки зареєстровані разом із нею за адресою: [ADDRESS] , однак фактично за цією адресою разом із матір`ю проживають лише двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . З 29 березня 2014 року за згоди [PERSON] до повернення [PERSON] із зони АТО її малолітній син [PERSON] став проживати в сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після повернення у 2016 році [PERSON] із зони АТО [PERSON] відмовилась повернути дитину матері, чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною, не віддає їй сина та не допускає до дитини. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.8), свідоцтвами про народження [PERSON] (а.с.6), свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.7), довідкою виконкому Кузьминської сільської ради Красилівського району Хмельницької області №102 від 13 лютого 2019 року про склад сім`ї [PERSON] (а.с.13), актами обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 17 листопада 2017 року, від 19 лютого 2019 року (а.с.12, 11). Допитаний судом в якості свідка [PERSON] показав, що проживає разом із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , а [INFO] - сина [PERSON] . Коли його забрали в АТО, його мати [PERSON] взялась допомагати [PERSON] у вихованні дітей, водила [PERSON] у садочок, привозила продукти харчування, а потім забрала [PERSON] до себе, на період, поки він не повернеться з АТО, щоб було легше за ним доглядати. Коли він повернувся, то [PERSON] відмовилась віддавати дитину, посилаючись на те, що вона звикла до [PERSON] , а потім взагалі перестала давати дитину матері, посилаючись на різні обставини. Вказує, що [PERSON] контролює дитину, не надає можливості бачитись із матір`ю, заблокувала у телефоні [PERSON] номери телефону [PERSON] та інших її дітей. При спілкуванні [PERSON] у присутності [PERSON] , дитина постійно запитує у неї, перед тим як дати відповідь на якесь питання. Коли [PERSON] не має, то [PERSON] виявляє бажання спілкуватись з матір`ю. Вказує, що [PERSON] не має можливості побачитись із сином, оскільки за місцем його проживання ворота постійно замкнені і [PERSON] до будинку не пускають, через дистанційне навчання [PERSON] школу не відвідує, тому побачити його там теж не можливо. Обставини щодо перешкоджання [PERSON] з боку [PERSON] у спілкуванні із сином та щодо відмови повертати дитину матері були також встановлені рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2019 року у цивільній справі №683/3011/18, 2/683/467/2019 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, органу опіки та піклування Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області, яке набрало законної сили 12 березня 2020 року. Вказаним рішенням суду відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягнення аліментів. Обставини, що встановлені у вказаному рішенні суду також стосуються розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини, відтак вони в силу положень ч.4 ст. 82 ЦПК України мають преюдиційне значення і доказуванню не підлягають. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). За змістом частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклуванні батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. За нормами ст.14 вказаного Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Права батьків, у тому числі тих, хто живе окремо від дитини, на виховання дитини і спілкування з нею можуть бути обмежені лише законом (ст.153 та ст.157 СК України). Відповідно до ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. За змістом ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. У даній справі спір виник відповідно до статті 163 СК України між матір`ю дитини та особою, яка вважає себе бабою дитини, та яка заперечує проти відібрання від неї дитини. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] без законних підстав утримує малолітнього [PERSON] . Так, згідно свідоцтва про народження малолітнього [PERSON] його батьком є [PERSON] , тобто відомості про батька внесено на підставі ч.1 ст.135 СК України за заявою матері дитини. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] є бабою малолітнього [PERSON] , або підтверджували б факт родинних відносин між відповідачкою та дитиною. Рішення суду чи рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини разом із [PERSON] не приймалось, також не приймалось рішення про призначення її опікуном малолітнього [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Щиборівської сільської ради Хмельницької області від 29 липня 2022 року встановлено відсутність причин, які б забороняли [PERSON] , як матері, виконувати її батьківські обов`язки. У зазначеному висновку вказано, що [PERSON] створила усі необхідні умови для проживання та виховання дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, на превентивних обліках у поліції не значиться, до адміністративної відповідальності не притягувалась. Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] від 20 липня 2022 року, для дитини [PERSON] також створені належні умови та забезпечено усі потреби. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 22 липня 2022 року [PERSON] та [PERSON] доводили своє бажання брати участь у виховання [PERSON] , піклуватись про нього, забезпечувати матеріально. Також на засіданні було встановлено, що сторони знаходяться у постійному конфлікті між собою, що негативно впливає на дитину. Протягом засідання комісії [PERSON] кілька разів плакав, що наштовхнуло членів комісії на думку про серйозні психологічні наслідки конфлікту для дитини. В усній формі дитина виявила бажання проживати в сім`ї [PERSON] . Натомість висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 28 липня 2022 року встановлено, що повернення [PERSON] до матері [PERSON] може завдати дитині психологічної травми, а тому таке повернення є недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини (а.с.217). Такий висновок було зроблено на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, бесід із матір`ю [PERSON] та [PERSON] , а також на підставі того, що [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, а [PERSON] забезпечує належне утримання та виховання дитини, створила усі необхідні умови для його фізичного, духовного та морального розвитку, при цьому було враховано думку дитини, а також те, що повернення дитини до матері може завдати дитині психологічної травми. Разом з тим, суд не погоджується із таким висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 28 липня 2022 року, оскільки рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 липня 2019 року було встановлено, що [PERSON] не ухилялась від виконання батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , а була позбавлена можливості виконувати батьківські обов`язки через перешкоди, які їй здійснювала [PERSON] . При цьому, у висновку органу опіки та піклування не надано оцінку тій обставині, що дитина проживає у сім`ї [PERSON] без згоди матері та без законних на те підстав. Враховуючи, що під час підготовки вказаних висновків органами опіки та піклування у присутності спеціалістів служби у справах дітей, було заслухано думку дитини щодо її проживання із матір`ю і дитина висловилась, що бажає проживати із [PERSON] , суд вважає за недоцільне викликати дитину в судове засідання та втретє з`ясовувати її думку щодо даного спору. Крім того, враховуючи вік дитини, а також те, що дитина тривалий час проживає разом із [PERSON] , перебуває під її постійним впливом та не спілкується із матір`ю, у свідомому житті ніколи не проживала разом із матір`ю, тому думка дитини щодо вирішення даного спору є прогнозованою та не потребує додаткового з`ясування судом. Разом з тим, суд враховує, що малолітній [PERSON] , [INFO] , наразі позбавлений материнської любові, турботи, виховання, піклування, догляду та духовного зв`язку із матір`ю, наявність якого передбачає безперервність та носить постійний характер виходячи із віку дитини. В той же час перешкоди, які створює [PERSON] у спілкування дитини із матір`ю, братом та сестрою, свідчить про те, що вона не діє в інтересах дитини. Оскільки [PERSON] , як мати, не може самостійно вирішити спір із відповідачкою щодо повернення їй дитини, за відсутності доказів на підтвердження того, що повернення дитини матері поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку, суд дійшов висновку про відібрання дитини у [PERSON] , яка не тільки за відсутності згоди матері, а й без будь-яких законних підстав тримає дитину у себе та створила умови, при яких дитина проживає з нею. При цьому, суд враховує, що [PERSON] батьківських прав не позбавлена, має належні для проживання дитини умови, працевлаштована, позитивно характеризується за місцем проживання, в тому числі і як мати, яка виховує двох інших неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а тому має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і спільне проживання із нею. Обставин, які б свідчили, що відібрання малолітньої дитини і передання її матері буде суперечити інтересам дитини, судом не встановлено. Висновок психолога [PERSON] від 06 вересня 2022 року (а.с.227-229), згідно якого між [PERSON] та сином [PERSON] відсутній тісний емоційний контакт та не налагоджено будь-якого контакту загалом, та що відібрання дитини від [PERSON] та передача її матері призведе до травматизації дитини та виникнення у неї проблем зі здоров`ям, а можливо і асоціальних проявів, таких як втеча з дому та суїцидальні наміри, суд оцінює критично, оскільки вказаний висновок містить лише припущення щодо можливої поведінки дитини у разі передачі її матері. При цьому, причиною відсутності емоційного контакту між матір`ю та дитиною, на думку суду, є протиправна поведінка відповідачки [PERSON] , яка чинить перешкоди матері у виконанні батьківських обов`язків, утримує у себе дитину без згоди матері та без законних на те підстав. Бажання дитини проживати разом із [PERSON] , на думку суду, обумовлено тим, що дитина іншої сім`ї, окрім [PERSON] не знає, оскільки остання умисно створила такі умови, щоб дитина не спілкувалась із матір`ю, братом та сестрою, боялась свою матір. З огляду на викладене, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Щиборівської сільської ради Хмельницької області від 29 липня 2022 року, яким встановлено відсутність причин, які б забороняли [PERSON] , як матері, виконувати її батьківські обов`язки, а також враховуючи, що відповідачка [PERSON] утримує дитину у себе без згоди матері, без законних підстав та за відсутності відповідного рішення суду, перешкоджає матері виконувати батьківські обов`язки, внаслідок чого малолітній [PERSON] тривалий час позбавлений материнської любові, турботи, виховання, піклування, догляду та духовного зв`язку із матір`ю, втратив зв`язок із своєю сім`єю, що явно не відповідає інтересам дитини, тому суд дійшов висновку, що для збереження зв`язків дитини із сім`єю та забезпечення розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, без конфліктів та впливу з боку [PERSON] , у якнайкращих інтересах для дитини слід відібрати її у [PERSON] та передати матері [PERSON] . В той же час [PERSON] , у разі підтвердження належним чином її родинних відносин із дитиною, а саме, що вона є для [PERSON] рідною бабою, не позбавлена можливості порушувати питання щодо участі у вихованні дитини, у тому числі в порядку передбаченому статтею 257 СК України. При вирішенні питання про судові витрати, суд враховує, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕ №167692 (а.с.15), тому судові витрати з неї на користь позивачки стягненню не підлягають.

Outcome: approved