Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. У листопаді 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , третя особа: Перша кам`янська державна нотаріальна контора «про визнання права власності в порядку спадкування за законом», в якому просила суд визнати за нею, [PERSON] - право власності на гараж № [NUMBER] , площею 19 кв. м. з оглядовою ямою, який розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] 2. Позиція сторін та третьої особи. 2.1 Позиція позивача. В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON] , про що 16 липня 2020 року Заводський районний у місті Кам`янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) склав відповідний актовий запис за № 765. Шлюб позивачки з [PERSON] було зареєстровано 28 лютого 1981 року, про що міськЗАГС м. Джетигара Кустанайської області в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зробив актовий запис за № 72. Від цього шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON] , про що 16 червня 1982 року відділ ЗАГС м. Дніпродзержинська в книзі реєстрації актів про народження зробив відповідний актовий запис за № 1569. 30 липня 2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] про що Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації шлюбів зробив відповідний актовий запис за № 372. Після реєстрації шлюбу донька змінила своє дошлюбне прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] . Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно, яке складається з гаражу [ADDRESS] в районі підприємства «Меблі» та автомобіля ВАЗ 2121 сірого кольору, 1987 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] є позивач, його дружина та донька, [PERSON] . Після відкриття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , позивач, у встановлений законом строк, звернулася до Першої кам`янської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідач, донька [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на користь позивачки. На частину спадкового майна, а саме на автомобіль ВАЗ 2121 сірого кольору, 1987 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , позивачці, державним нотаріусом, видано свідоцтво про право на спадщину за законом, вказаний автомобіль вона зареєструвала на своє ім`я. Постановою від 15 березня 2021 року державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори позивачці відмовлено у вчинені нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, на гараж. Правовстановлюючі документи на вказаний гараж відсутні. Спірний гараж придбав свекор позивачки, [PERSON] , який помер [INFO] , про що відділ Загсу Дніпровського райвиконкому м. Дніпродзержинська 29 травня 1992 року в книзі реєстрації актів про смерть зробив відповідний актовий запис за № 620. Згідно довідки відділу комунального господарства виконавчого комітету Брежнєвської районної ради м. Дніпродзержинська від 01 квітня 1986 року за № 155 дозволено [PERSON] переоформити на своє ім`я гараж [ADDRESS] . Але право власності спадкодавцем не було оформлено у встановленому законом порядку. Після смерті спадкодавця [PERSON] , спадковим майном, а саме спірним гаражем користувався чоловік позивачки, син спадкодавця, [PERSON] , хоча і не оформив своїх спадкових прав. Відповідно до п.1 ч.І ст. 549 ЦП України в редакції 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, - вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був чоловік позивачки, син померлого, [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] , чоловік позивачки, фактично прийняв спадщину: користувався спадковим майном гаражем та володів ним. Таким чином, чоловік позивачки, [PERSON] вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] . Вартість спадкового гаражу згідно висновку про оціночну вартість об`єкту нерухомості, проведеного ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево» станом на 08 листопада 2021 року становить 28200 ,00 гр. Вважаючи, що її спадкові права порушено, позивачка звернувся із даним позовом до суду із вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. 2.2. Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] на адресу суду надала 13.12.2021 року та 26.01.2022 року заяву в якій просить розглянути справу без її участі позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення (а.с.36,80). 2.3. Позиція третьої особи. Третя особа: Завідуюча Першою кам`янською державною нотаріальною конторою, через канцелярію суду подала 05.01.2022 року Клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника, не заперечувала, щодо прийняття судом рішення у відповідності до чинного законодавства (а.с.44). 3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 16.11.2021 року позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , третя особа: Перша кам`янська державна нотаріальна контора «про визнання права власності в порядку спадкування за законом» (а.с.2-4). 16.11.2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу № 208/9486/21, передано судді Івченко Т.П. (а.с.19). 19.11.2021 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області провадження по цивільній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання (а.с.22). Разом з позовною заявою 16.11.2021 року Позивачем було подано клопотання про витребування доказів (а.с.26). 19.11.2021 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області клопотання позивача «про витребування доказів» задоволено (а.с.29). 13.12.2021 року через канцелярію суду від Відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі в якій вона визнала позовну заяву в повному обсязі просила суд, розглянути справу та задовольнити позовні вимоги (а.с.36). 13.12.2021 року через канцелярію суду від Позивача [PERSON] надійшла заява в якій вона просила розглянути справу без її участі на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі (а.с.37). 05.01.2022 року через канцелярію суду від третьої особи, Завідуючої Першої кам`янської нотаріальної контори, [PERSON] , надійшло клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника (а.с.44). 05.01.2022 року через канцелярію суду від третьої особи, Завідуючої Першої кам`янської нотаріальної контори, [PERSON] , у виконання Ухвали суду від 19.11.2021 року було надіслано матеріали спадкової справи № 621/2020, заведену після померлого [INFO] [PERSON] на 44 аркушах (а.с.45,46-89). 27.01.2022 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті відбувся 03.10.2022 за відсутності сторін. Крім того, судом на веб-порталі судової влади України публікувались дати всіх судових засідань по справі. Відповідно до\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.\~\~ Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що чоловік позивачки, [PERSON] , народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та актовим записом № 1095, зробленим 20.04.1953 року горЗАГС м. Дніпродзержинська, де в графі батько записано [PERSON] а в графі мати [PERSON] (а.с.9). Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , позивачка [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 28 лютого 1981 року шлюб, про що міськЗАГС м. Джетигара Кустанайської області в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зробив актовий запис за № 72 (а.с.7). Як вбачається зі свідоцтва серії [NUMBER] , [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] , про що 16 червня 1982 року відділ ЗАГС м. Дніпродзержинська в книзі реєстрації актів про народження зробив відповідний актовий запис за № 1569 (а.с.8). Згідно Дозволу № 155 наданого 01.04.1986 року [PERSON] , про те що відділ комунального господарства Брежнєвського району дозволяє йому переоформити на своє ім`я гараж № [NUMBER] розташований у комплексі за адресою: в районі фірми «Мемель» по [ADDRESS] , який належав [PERSON] , який було взято на облік до рійфінвідділу 07.04.1986 року (а.с.18). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , та актовим записом за № 620, зробленим 29 травня 1992 року в книзі реєстрації актів про смерть відділом Загсу Дніпровського райвиконкому м. Дніпродзержинська (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 30 липня 2011 року шлюб, про що Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації шлюбів зробив відповідний актовий запис за № 372, після реєстрації шлюбу донька змінила своє дошлюбне прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] (а.с.10). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , вбачається, що [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON] , про що 16 липня 2020 року Заводський районний у місті Кам`янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) склав відповідний актовий запис за № 765 (а.с.5). Судом було досліджено матеріали спадкової справи № 621/2020, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] на 44 аркушах (а.с.45,46-89), та встановлено наступне: після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з гаражу [ADDRESS] в районі фірми «Мебель», автомобіля ВАЗ 2121 сірого кольору, 1987 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] є позивач, його дружина [PERSON] та донька, [PERSON] . Після відкриття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , позивач, у встановлений законом строк, звернулася до Першої кам`янської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, Відповідач, [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на користь позивачки (а.с.45,46 зворот). На частину спадкового майна, а саме на автомобіль марки ВАЗ 2121 сірого кольору, 1987 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , позивачці, державним нотаріусом, видано свідоцтво про право на спадщину за законом, вказаний автомобіль вона зареєструвала на своє ім`я (а.с.17,82). Згідно інформаційної довідки № 283425771 від 08.11.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказаний гараж відсутнє (а.с.12). Згідно довідки відділу комунального господарства виконавчого комітету Брежнєвської районної ради м. Дніпродзержинська від 01 квітня 1986 року за № 155 дозволено [PERSON] переоформити на своє ім`я гараж [ADDRESS] (а.с.18). Гараж [ADDRESS] , складається з приміщення загальною площею 19,0 кв.м. та оглядової ями, що підтверджується технічним паспортом на гараж (а.с.13-14). Ринкова вартість Гаражу № [NUMBER] , розташований в комплексі за адресою: в районі фірми «Мебель» проспект Аношкіна (колишня вулиця Ленінградській) в м. Кам`янське (колишнє м. Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області станом на 08.11.2021 рік становить 28100,00 грн., що підтверджується висновком про оціночну вартість об`єкту нерухомості (а.с.15-16). Інших спадкоємців спадкового майна після [PERSON] , померлого [INFO] не має. Постановою від 15 березня 2021 року державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори позивачці відмовлено у вчинені нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, на гараж (а.с.11). В обґрунтування відмови у видачі позивачці, свідоцтва про право власності на спадщину по закону було вказано, що Відповідно до інформаційної довідки № 171, виданої 03.03.2021 року Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське БТІ», право власності на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] в районі підприємства «Меблі», не зареєстроване (а.с.11). 5. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, відповідно до\~ст. 19 ЦК України\~особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх\~визнання.\~Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як передбачено ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі\~визнання\~відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право\~власності\~набувається на підставах, що не заборонені законом. В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право\~власності\~припиняється у разі смерті власника. Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України право\~власності\~встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У\~статті 1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219\~ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно з частиною другою\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом\~статті 1268 ЦК України\~порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.ч.1,2 ст. 1223 ЦК України, право на\~спадкування\~мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту,\~визнання\~його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на\~спадкування\~за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Крім того, згідно із положеннями ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на\~спадкування\~почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на\~спадкування\~у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування,\~неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. Статтею 1261 ЦК України визначено, що діти спадкодавця та той з подружжя, що його пережив та батьки, відносяться до першої черги спадкоємців за законом. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 цього Закону\~права\~на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства яке діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Пунктом 1.3 Тимчасового Положення про порядок реєстрації\~права власності\~на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 (втратило чинність 01 січня 2013 року) було передбачено, що Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах встановлених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними д Реєстру прав\~власності\~на нерухоме майно. Згідно пункту 1.8 цього Положення реєстр прав\~власності\~на нерухоме майно є єдиною державної інформаційною системою, що містить відомості про зареєстровані\~права,\~суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна та незавершеного будівництва (далі об`єкти,\~права\~щодо яких підлягають державній реєстрації), правовстановлюючі документи та документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію\~права власності\~на об`єкт незавершеного будівництва. Так, на час будівництва спірного будинку діяла постанова Ради Міністрів УРСР від 12 березня 1981 року № 125 «Про приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» (втратила чинність згідно з постановою КМУ від 15 жовтня 1992 року № 587 у зв`язку з прийняттям постанови КМУ від 5 серпня 1992 р. №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»). Відповідно до п.п. «к» п.2 Постанови передбачалось прийняття в експлуатацію державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх інших об`єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств/організацій у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооперативних та інших організацій або замовниками/забудовниками яких є виконкоми районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів. Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Зазначеною Постановою було встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об`єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями та погодженням з Держбудом. Крім того, суд зважає і на те, що у відповідності до п.3.1 роз`яснення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про\~спадкування»\~№ 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право\~власності\~спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому\~порядку\~шляхом його\~визнання\~у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право\~власності\~(ст. 392 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у п.9 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної\~власності\~громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, право\~власності\~на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому\~порядку\~на земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Листом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999р. № 12/5-126 роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 05.08.1992р., при їх реєстрації для оформлення\~права власності\~одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ. Тобто громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992р., могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно на земельній ділянці яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній\~власності. Беручи до уваги зазначені нормативно правові акти, ВССУ у вищезгаданому листі № 24-753/0/4-13 робить висновок, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право\~власності,\~в\~порядку спадкування,\~на спірні будинки, збудовані до 05.08.92р., на які спадкоємець не отримав правовстановлюючі документи. Таким чином по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення\~права власності\~одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Крім того, згідно роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому\~порядку.\~Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення\~права власності\~одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ\~Порядку\~вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право\~власності\~на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право\~власності\~спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього\~Порядку,\~та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного\~Порядку\~за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому\~порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 6 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1\~ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявниці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Ст. 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23\~постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Враховуючи, що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд доходить висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту свого права. У інформаційному листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" - 3.1. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Статтею 328 ЦК України\~встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), про що зазначено у\~ст. 1216 ЦК України. Згідно з ч. 1\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. ст.\~55,\~124 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Конвенція про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (1950 р.), ратифікована\~Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950\~року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч.1\~ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до\~ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з того, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, суд вважає, що його право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.1,3\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Враховуючи вищезазначені норми Закону, беручи до уваги те, що спадкове майно на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] в районі підприємства «Меблі» переоформлено у 1986 році, тобто до 05.08.1992 року, та відповідно до даних довідки № 155 виданої 01.04.1986 року відділом комунального господарства виконавчого комітету Брежнєвської районної ради м. Дніпродзержинська дозволено [PERSON] переоформити на своє ім`я гараж [ADDRESS] , за наявності на такий будинок відповідної технічної документації, суд вважає за можливе, за наявності відповідних доказів, визнати право\~власності,\~в\~порядку спадкування,\~на такий гараж, на який спадкодавець не отримав правовстановлюючі документи. Оскільки прийняття в експлуатацію таких будівель на час збудування гаражу (1986р.) не вимагалося, а записи про перебування на обліку в рійфінвідділу від 07.04.1986 року визнавалися як такі, що підтверджують право\~власності\~особи на майно. При цьому, позивач, будучи єдиним спадкоємцем за законом (першої черги), спадщину прийняв, оскільки у визначений ЦК України строк подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, однак позбавлений можливості оформити право\~власності\~на спадкове майно через відсутність правовстановлюючого документа на гараж. Суд бере до уваги те, що\~визнання права власності\~на спадкове майно в судовому\~порядку\~є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному\~порядку. Враховуючи те, що позивач позбавлений можливості визнати право\~власності\~на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] в районі підприємства «Меблі», що входить до складу спадщини, у позасудовому порядку,\~

Outcome: approved