Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, відповідно до якої просив встановити факт народження дитини чоловічої статі [PERSON] , який народився [INFO] у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим та дитини жіночої статі [PERSON] , яка народилася [INFO] , у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, матір`ю, яких є [PERSON] , [INFO] , громадянка України, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а батьком [PERSON] , [INFO] , громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заява обґрунтована тим, що заявник [PERSON] , громадянин України, перебуває у шлюбі з [PERSON] , громадянкою України, зареєстрованому 22 липня 2011 року відділом державної реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського Управління юстиції Автономної республіки Крим. За час шлюбу у місті Сімферополь в них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , про що за місцем народження дітей у м. Сімферополь було видано медичне свідоцтво про народження та свідоцтва про народження. Місто Сімферополь Автономної Республіки Крим, як і уся територія Автономної Республіки Крим, є тимчасово окупованою територією, але згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є невід`ємною частиною України, на яку поширюється Конституція та закони України. У зв`язку з вищевикладеним заявник звернулася до суду із вказаною заявою В судове засідання заявник не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, подану заяву підтримав у повному обсязі та просив суд її задовольнити. Заінтересована особа - Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши письмові докази, з`ясувавши обставини справи та визначивши відповідні їм правовідносини, суд вважає, що заяву необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та [PERSON] є громадянами України. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями паспортів громадянина України, виданих на їх ім`я. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22 липня 2011 року відділом державної реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського Управління юстиції Автономної республіки Крим, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] , громадянин України, та [PERSON] , громадянка України, 22 липня 2011 року зареєстрували шлюб, про що 22 липня 2011 року складено відповідний актовий запис за № 676. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку: [PERSON] , дружині: [PERSON] . Як вбачається зі змісту заяви, у заявника [PERSON] та [PERSON] народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого заявник надав суду копію свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 21 лютого 2017 року та свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06 серпня 2020 року видані Сімферопольським місцевим відділом РАЦС. Відповідно до п. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду. Надані заявником медичні документи, видані медичним закладом, що підпорядкований російській окупаційній владі, на яку, як на державу окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права покладено відповідальність порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, що передбачено ст.5 ч.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Відповідно до ч.1 ст.17 цього ж Закону, у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження (п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. З врахуванням наведеного, судом встановлено, що встановлення факту народження дітей має для заявника юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, надасть можливість здійснити державну реєстрацію народження доньки та сина заявника та отримати відповідне свідоцтво про народження, а встановлення вказаного факту в позасудовому порядку за вищевказаних обставин неможливе. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved