Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

02.05.2022 року від [PERSON] в особі представника адвоката Шкабура О.В. до суду надійшла позовна заява до ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів, визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Позов обґрунтовано тим, що 19 вересня 2013 року між ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 999-00077077/1, відповідно до якого позивачу надано кредит на умовах овердрафту у розмірі 30 000 грн., строком погашення до 18.09.2016 року. Відповідно до відомостей бази даних «Українського бюро кредитних історій», ТОВ «Українське бюро кредитних історій», наявна інформація про заборгованість [PERSON] перед AT «Імексбанк». Проте позивач не надавав ПАТ «Імексбанк» письмову згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації про нього. Крім того, сума заборгованості вказана з боку ПАТ «Імексбанк» сплачена в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 548 від 10.05.2019 року на суму 12457,00 грн. Просить визнати неправомірними дії ПАТ «Імексбанк» щодо передання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» відомостей для внесення інформації (запису) в кредитну історію [PERSON] , що відображена як інформація за договором (1866366). Зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили виключити з кредитної історії [PERSON] інформацію за договором (1866366). Ухвалою суду від 6 травня 2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 15-16). Ухвалою суду від 6 липня 2022 року зобов`язано ПАТ «Імексбанк» надіслати суду оригінал або належним чином засвідчену згоду [PERSON] на збір, зберігання, використання та поширення через базу даних «Українського бюро кредитних історій» ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації про нього (а.с. 46-47 ). 5 серпня 2022 року на адресу суду надійшло пояснення від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Імексбанк» з ринку, де зазначено, що на підставі постанови Правління НБУ від 26.01.2015 № 50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПAT «Імексбанк», згідно з яким з 27.01.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Імексбанк». 17 травня 2022 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 341 затверджено ліквідаційний баланс та звіт про виконання ліквідаційної процедури АТ «Імексбанк». Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Імексбанк» не має можливості надати докази витребувані судом, в зв`язку з відсутністю їх у розпорядженні. Також зазначає, що за базами даних Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заборгованість між ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] погашено в повному обсязі (а.с. 58-66). Ухвалою суду від 5 серпня 2022 року закрито підготовче провадження; справу призначено до розгляду по суті (а.с. 77). Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 99). Представник відповідача - повноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Імексбанк» у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення наявні в матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали. Представник відповідача ТОВ «Українське бюро кредитних історій» у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення наявні в матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали. Відповідно до ч.3\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, відповідачі повідомлені про час та місце слухання справи за адресою місця реєстрації та не з`явилися у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, ознайомившись з доводами позивача, викладеними в позовній заяві, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до відомостей бази даних «Українського бюро кредитних історій», товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», наявна інформація про заборгованість [PERSON] перед AT «Імексбанк», а саме зазначено: інформація за договором (1866366); тип кредиту: кредитний договір на інші споживчі цілі; дата видачі кредиту: 19.09.2013; сума кредиту: 30000.00; поточна заборгованість: -11804.37; поточна прострочена заборгованість: 0.00; валюта: UAH; термін кредиту до: 18.09.2016; кредит закритий: проданий; дата оновлення: 22.12.2014; вид забезпечення: без забезпечення (бланкові); вартість забезпечення в базовій валюті: NA; донор інформації: ІМЕКСБАНК (а.с. 3-7). Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій регулюються Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (далі Закон). Згідно зі ст. 5 Закону джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю. Бюро має право отримувати відомості та інформацію, що зазначені у частині першій цієї статті, на договірних засадах. Органи або уповноважені особи (держателі, адміністратори державних реєстрів тощо) зобов`язані на запит Бюро надавати відомості з державних реєстрів в електронному вигляді (у форматі бази даних) у разі наявності письмової згоди суб`єктів інформації. Порядок передачі відомостей з державних реєстрів, а також розмір плати за це та інші умови встановлюються Кабінетом Міністрів України або за його дорученням - Держателем або Адміністратором відповідного реєстру та Бюро на підставі договору. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 Закону інформація для формування кредитної історії надається користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з користувачем. У статті 3 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) закріплено, зокрема, що: бюро кредитних історій (далі - Бюро) - юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію; кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону; користувач Бюро (далі - Користувач) - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію; кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування); суб`єкт кредитної історії - будь-яка юридична або фізична особа, яка уклала кредитний правочин та щодо якої формується кредитна історія. У частині першій статті 4 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, зокрема, що принципами формування та доступу до інформації, яка складає кредитну історію, є: збір і надання інформації, що складає кредитну історію, виключно за згодою суб`єкта цієї кредитної історії. У частині першій статті 5 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, зокрема, що джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 10 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього. Таким чином, ПАТ «Імексбанк» без відповідної згоди [PERSON] не мало права передавати до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформацію щодо його заборгованості. В той же час, доказів існування письмової згоди [PERSON] на збір, зберігання, використання та поширення через Бюроінформації про нього, як суб`єкта кредитної історії відповідачем не надано. Оскільки ПАТ «Імексбанк» передало інформацію про наявність заборгованості позивача без його письмової згоди, то такі дії є неправомірними. \~ \~ \~ \~Одночасно представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «ІМЕКСБАНК» з ринку визнає, що за базами даних Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заборгованість позивача перед ПАТ «Імексбанк» погашено в повному обсязі. \~ \~ \~ \~У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Аналізуючи зазначені норми права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, а також обраний позивачем спосіб захисту суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. \~ \~

Outcome: approved