Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25 листопада 2006 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Новомар`ївської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №04. Спільних дітей не мають. Позивач зазначає, що подружні стосунки з відповідачкою не склалися та з лютого 2019 року сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, а подальше подружнє життя є неможливим. Розірвати шлюб через органи реєстрації актів цивільного стану сторони позбавлені можливості через те, що позивач перебуває на військовій службі і не має змоги спільно з відповідачкою подати відповідну заяву. Позивач у судове засідання не з`явився, а його представник адвокат Булкіна О. І. подала заяву, згідно якої просила розглянути справу за відсутності позивача та представника. Позов підтримала, просила розірвати шлюб. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Надала до суду заяву, в якій позов визнала, зазначивши що не проживає з позивачем з лютого 2020 року та не має намірів зберігати сім`ю. Просила розглянути справу за її відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 листопада 2006 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Новомар`ївської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №04 (а.с.7). Спільних дітей не мають. Згідно наданої до позову Довідки № 1135 від 21 квітня 2022 року, солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (а.с.9). Пунктом 1 ч. 1 ст. 252 ЦПК України передбачено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках, зокрема перебування учасника справи на строковій військовій службі, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, зокрема, перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Проте, враховуючи, що позивач не може бути обмеженим у праві звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а відповідачка не заперечує проти задоволення позову за наявності вказаних обставин, тому суд вважає, що підстави для зупинення провадження відсутні, а позивач позбавлений можливості вирішити спір в позасудовому порядку. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з лютого 2019 року, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (а.с.8). Спір про поділ майна - відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх, а також подали до суду заяви, в яких просили не надавати строк на примирення, а відповідачка не заперечувала проти розірвання шлюбу. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).\~\~ За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача так і відповідача, а тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті і задоволенням позовних вимог, з неї підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 496 гривень 20 копійок, сплачений ним під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 496 гривень 20 копійок слід повернути позивачу з державного бюджету (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved