Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

27.05.2021 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Julius Samann Ltd. (Юліус Земанн Лтд.), згідно вимог якої позивач просить суд: - визнати свідоцтво України № [NUMBER] від 10.07.2020 на знак для товарів і послуг недійсним повністю; - зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести відомості про визнання недійсним свідоцтва України № 278929 від 10.07.2020 до державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та опублікувати вказані відомості у Офіційному бюлетені "Промислова власність". Мотивуючі позовні вимоги, позивач вказує, що торговельна марка за свідоцтвом України № [NUMBER] від 10.07.2020 не відповідає умовам надання правової охорони, встановленим пунктом 5 частини 2 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", а саме може вводити в оману щодо особи, яка виробляє товар, а також зареєстрована внаслідок подання заявки з порушенням прав позивача, оскільки: зображувальний елемент у вигляді ялинки, включений до складу торговельної марки за свідоцтвом України № 278929 від 10.07.2020, є схожим настільки, що його можна сплутати, з торговельною маркою за міжнародною реєстрацією № 612525 від 09.12.1993, яка належить позивачу; торговельна марка за свідоцтвом України № [NUMBER] від 10.07.2020 та торговельна марка за міжнародною реєстрацією № 612525 від 09.12.1993 зареєстровані для таких самих та споріднених товарів; використання торговельної марки за свідоцтвом України № [NUMBER] від 10.07.2020 може вводити в оману щодо особи, яка виготовляє товар, у тому числі з огляду на тривале використання та репутацію торговельної марки за міжнародною реєстрацією № 612525 від 09.12.1993, яка належить позивачу. Таким чином, видача свідоцтва України № 278929 від 10.07.2020 призвела до порушення прав інтелектуальної власності позивача на торговельну марку за міжнародною реєстрацією № 612525 від 09.12.1993, а, отже, свідоцтво України № [NUMBER] від 10.07.2020 має бути визнане недійсним повністю. 31.05.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. 29.07.2021 ухвалою суду було замінено відповідача Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на його правонаступника Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності" (ідентифікаційний код: 31032378, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Глазунова, будинок 1). 19.08.2021 представником Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України було подано відзив на позовну заяву. 02.09.2021 надійшов відзив ДП "Український інститут інтелектуальної власності" на позовну заяву. 29.09.2021 представник позивача подав відповідь на відзив ДП "Український інститут інтелектуальної власності". 08.12.2021 представник позивача подав клопотання про закриття підготовчого провадження у справі і призначення справи до розгляду по суті. 08.12.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце судового розгляду були належним чином повідомленими. Разом з цим, 14.04.2022 від представника відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану в Україні. 30.05.2022 позивач подав заперечення на клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що відповідач-1 не надав жодних доказів щодо неможливості брати участь у судовому засіданні у період дії воєнного стану, а також що у Рекомендаціях Ради суддів України (РСУ) щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 року не зазначено про необхідність відкладення розгляду справ саме до закінчення воєнного стану в Україні, а, отже, розгляд справи може бути призначений і на період дії воєнного стану. Крім того, позивач зазначає, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право на судовий захист не може бути обмеженим. У судовому засіданні 03.08.2022 від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання без фіксації. В судове засідання 05.10.2022 відповідачі не з`явилися, про час та місце судового розгляду були належним чином повідомленими. Разом з цим, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача. Від відповідачів не надходило до суду заяв з процесуальних питань. За вказаних обставин суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, позивач вказує, що він є власником виключних прав інтелектуальної власності на торговельну марку у вигляді деревця (міжнародна реєстрація № 612525 від 09.12.1993), яка зареєстрована щодо товарів класу 05 МКТП, а саме щодо препаратів для освіження повітря, та діє на території України. Позивач вважає, що торговельна марка "[INFO]" за свідоцтвом України № [NUMBER] від 10.07.2020, видана на ім`я [PERSON] , не відповідає умовам надання правової охорони, встановленим пунктом 5 частини 2 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", а саме може вводити в оману щодо особи, яка виробляє товар, а також зареєстрована внаслідок подання заявки з порушенням прав позивача, оскільки: зображувальний елемент у вигляді ялинки, включений до складу торговельної марки за свідоцтвом України № 278929 від 10.07.2020, є схожим настільки, що його можна сплутати, з торговельною маркою за міжнародною реєстрацією № 612525 від 09.12.1993, яка належить позивачу; торговельна марка за свідоцтвом України № [NUMBER] від 10.07.2020 та торговельна марка за міжнародною реєстрацією № 612525 від 09.12.1993 зареєстровані для таких самих та споріднених товарів; використання торговельної марки за свідоцтвом України № [NUMBER] від 10.07.2020 може вводити в оману щодо особи, яка виготовляє товар, у тому числі з огляду на тривале використання та репутацію торговельної марки за міжнародною реєстрацією № 612525 від 09.12.1993, яка належить позивачу. У відзиві Укрпатенту відповідач заперечує проти позовних вимог тим, що за заявкою на видачу свідоцтва України № [NUMBER] була проведена формальна та кваліфікаційна експертизи відповідно до Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та встановлених на його основі Правил складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, за результатами яких були винесений висновок від 18.05.2020 про відповідність знака умовам надання правової охорони. Крім того, Укрпатент зазначає, що позивач не надав жодного доказу того, що відповідачі порушили, оспорили або не визнали його право використовувати торговельну марку за міжнародною реєстрацією № 612525, а також що наявність певних прав у відповідача-2 на торговельну марку за свідоцтвом України № [NUMBER] не є перешкодою для реалізації прав позивача, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач-2 забороняв або іншим чином створював перешкоди позивачу у здійсненні ним господарської діяльності. Укрпатент також зазначає, що наявність зображувального елементу у вигляді ялинки, включеного до складу торговельної марки за свідоцтвом України № [NUMBER] , який є схожим з торговельною маркою за міжнародною реєстрацією № 612525, жодним чином не впливає на факт відповідності торговельної марки за свідоцтвом України № 278929 умовам надання правової охорони. До того ж, Укрпатент заперечує, що торговельна марка за свідоцтвом України № [NUMBER] та торговельна марка за міжнародною реєстрацією № 612525 є зареєстрованими для таких самих та споріднених товарів. Також Укрпатент заперечує наявність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів пункту 5 частини 2 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" щодо оманливості позначення, і, зокрема, вважає, що така обставина як можливість плутанини споживачами товарів, маркованих оскаржуваною торговельною маркою, із товарами позивача на ринку при введені їх в господарський оборот має бути доведена позивачем підтвердженими даними про факти сплутування споживачами даних товарів, що призвело до порушення прав позивача. З врахуванням зазначеного, суд дійшов до наступних висновків. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами даної справи, регулюються Цивільним кодексом України та Законом України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. У відповідності до ч. 2 ст. 494 ЦК України обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. За ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності зареєстрованої торговельної марки умовам надання правової охорони; б) наявності у свідоцтві елементів зображення торговельної марки та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці; в) видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб. Свідоцтво або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності від дати подання заявки. Водночас згідно ст. 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" згідно з цим законом не можуть одержати правову охорону позначення, які є такими, що можуть ввести в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послугу. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та п. 7.1. Методичних рекомендацій з окремих питань проведення експертизи заявки на знак для товарів і послуг, затверджені наказом ДП «Український інститут промислової власності» від 07.04.2014 року №91 відповідність певного знаку умовам надання правової охорони визначається через обставини, що правомірно склалися на дату подання заявки на видачу свідоцтва на знак (дату міжнародної реєстрації знаку), або на дату пріоритету, якщо такий заявлено. Правилами складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, які затверджені наказом Державного патентного відомства України від 28.07.1995 року №116, передбачено, що до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов`язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знаку не виключає небезпеку введення в оману споживача (п. 4.3.1.9). Методичними рекомендаціями з окремих питань проведення експертизи заявки на знак для товарів і послуг, затверджені наказом ДП «Український інститут промислової власності» від 07.04.2014 року №91, передбачено, що позначення, яке може ввести в оману споживача - це позначення, що не містить відомостей, які прямо не відповідають дійсності, проте реально здатне породжувати таку можливість побічно. Такі позначення асоціативно породжують у свідомості споживача помилкову, неправильну думку щодо властивостей або інших якісних характеристик товарів або характеру послуг, географічного походження товарів або послуг, які насправді не відповідають дійсності. Здатність ввести в оману не завжди очевидна, вона має ймовірний характер. До позначень, що можуть ввести в оману, відносяться й такі, в яких окремі компоненти можуть ввести в оману (п. 10.7.3). Відповідно до Правил складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, які затверджені наказом Державного патентного відомства України від 28.07.1995 року №116, позначення вважається тотожним з іншим позначенням, якщо воно збігається з ним у всіх елементах. Позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним у цілому, незважаючи на окрему різницю елементів. При перевірці позначень на тотожність і схожість необхідно: провести пошук тотожних або схожих позначень; визначити ступінь схожості заявленого позначення та виявлених при проведенні пошуку позначень; визначити однорідність товарів і/або послуг, для яких заявлено знак, в порівнянні з товарами і/або послугами, для яких зареєстровані або заявлені тотожні або схожі знаки, виявлені під час пошуку (п. 4.3.2.4). За Правилами складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, які затверджені наказом Державного патентного відомства України від 28.07.1995 року №116, комбіновані позначення, заявлені як знаки, порівнюються з комбінованими позначеннями та з тими видами позначень, які входять до складу комбінованого позначення, що перевіряється, як елементи (п. 4.3.2.8). Відповідно до ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом; свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Користуючись правом передбаченим наведеною нормою, представником позивача разом із позовною заявою було подано Висновок експерта № 210 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 28 квітня 2021 року, складеного судовим експертом Жилою Б.В. Судовим експертом зазначено, що вказаний висновок підготовлено для подання до суду за підсудністю справи на замовлення учасника даної справи, про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України експерта попереджено. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновок експерта № 210 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 28 квітня 2021 року, складений судовим експертом Жилою Б.В., суд вважає повним та обґрунтованим, оскільки він містить докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті цього дослідження висновки та повні відповіді на питання, поставлені перед експертом. Як встановлено судом на підставі Висновку експерта № 210 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 28 квітня 2021 року, складеного судовим експертом Жилою Б.В., включений до складу торговельної марки за свідоцтвом України № 278929 зображувальний елемент у вигляді ялинки є схожим настільки, що його можна сплутати з торговельною маркою за міжнародною реєстрацією № 612525; наведені в свідоцтві України № [NUMBER] товари класу 3 МКТП є спорідненими з товарами класу 5 МКТП, щодо яких надано правову охорону торговельній марці за міжнародною реєстрацією № 612525; торговельна марка за свідоцтвом України № [NUMBER] є такою, що може ввести в оману стосовно особи виробника наведених у свідоцтві товарів 03 класу МКТП, а саме відносно власника торговельної марки за міжнародною реєстрацією № 612525. Оцінивши Висновок експерта № 210 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 28 квітня 2021 року, складеного судовим експертом Жилою Б.В. в сукупності з іншими доказами в справі за правилами ст. 89 ЦПК України, суд не знаходить обставин, які б давали підстави стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. За таких обставин він є належним та допустимим доказом у справі. Окрім цього, відповідачами не надано іншого експертного висновку та не заявлено клопотання про призначення експертизи судом для вирішення питань щодо схожості позначень та можливості введення споживачів в оману внаслідок їх використання щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, в той час як такі питання потребують спеціальних знань. При цьому суд відхиляє посилання відповідача-1 на експертний висновок від 18.05.2020, наданий під час прийняття рішення щодо реєстрації знака за свідоцтвом України № [NUMBER] , оскільки, по-перше, наслідки такого висновку і є предметом судового оскарження у даній справі, а по-друге отримання відповідного висновку є обов`язковою передумовою для реєстрації будь-якого знаку для товарів та послуг, і ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" передбачає можливість визнання свідоцтва недійсним, не пов`язуючи таке право або його відсутність з дотриманням відповідних процедур під час реєстрації оскаржуваного знаку, а пов`язуючи таку можливість лише з невідповідністю зареєстрованого знака умовам надання правової охорони або з порушенням прав інших осіб. Тобто, чинне законодавство припускає наявність підстав для оскарження, незважаючи на наявність експертизи, проведеної під час процедури реєстрації, тому наявність висновку про відповідність знаку умовам надання правової охорони та рішення компетентного органу про реєстрацію знаку не свідчить про відсутність обставин, які перешкоджали такій реєстрації. З урахуванням встановлених обставин та наданих доказів, реєстрація спірного знаку для товарів і послуг була здійснена з порушенням прав позивача, а відтак, відповідно до ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтво України на знак для товарів і послуг № 278929 від 10.07.2020 (заявка m201820368 від 31.08.2018) для класу 03 Міжнародної класифікації товарів і послуг, яке було видане на ім`я [PERSON] , підлягає визнанню недійсним повністю. Відповідно до п. 3 ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтво або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності від дати подання заявки. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" при визнанні свідоцтва чи його частини недійсними, Установа повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені. В силу приписів п.п. 2.3, 2.4 Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 10 січня 2002 року №10, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості, зокрема, щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково. Підставою внесення відомостей до реєстру, в тому числі є і рішення судових органів, які в силу п. 1.3. вказаного Положення Державна служба інтелектуальної власності України публікує в офіційному бюлетені "Промислова власність". 14 жовтня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" від 16.06.2020 №703-ІХ, згідно з яким внесені зміни до Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг". Частиною 1 ст. 21 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" визначено, що функції Національного органу інтелектуальної власності (надалі - НОІВ) виконує юридична особа публічного права (державна організація), утворена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, та визначена Кабінетом Міністрів України. За змістом ч. 2 ст. 21 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" до владних повноважень, делегованих НОІВ, належить, зокрема, опублікування офіційних відомостей про торговельні марки та подані заявки на торговельні марки у Бюлетені, ведення Реєстру та Бази даних заявок, внесення до Реєстру відомостей, надання витягів та виписок в електронній та (або) паперовій формі. Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про Національний орган інтелектуальної власності" від 13.10.2020 №1267-р, на виконання підпункту 1 п. 7 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності", визначено, що Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» виконує функції НОІВ. Згідно з п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності", НОІВ є функціональним правонаступником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, щодо окремих функцій та повноважень з реалізації державної політки у сфері інтелектуальної власності, визначених цим Законом. З урахуванням наведеного, суд також дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині зобов`язання Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності", яке виконує функції Національного органу інтелектуальної власності (ідентифікаційний код: 31032378, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Глазунова, будинок 1) внести відомості про визнання недійсним свідоцтва України на знаки для товарів і послуг та опублікувати вказані відомості у Офіційному бюлетені "Промислова власність". У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що Державне підприємство "Український інститут інтелектуальної власності", відповідно до покладених на нього повноважень, не відслідковує порушення прав власників знаків для товарів і послуг, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені ним під час розгляду справи, які складаються з суми сплаченого судового збору у розмірі 4 540,00 грн та витрат на проведення експертизи у розмірі 32 605,90 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved