Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

В червні 2021р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-18) до відповідача ТОВ «НАШ 365», в якому просив суд: - (далі по тексту - позовна вимога № 1) зобов`язати відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі спростувати недостовірну та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію шляхом оприлюднення наступного спростування на телеканалі «НАШ» у програмах: «[INFO]»; «[INFO]»; «[INFO]»; ТОК-ШОУ «[INFO]»; «[INFO]», на Інтернет-сайті «НАШ» ([INFO] ), на каналі «НАШ» в «YouTube» ( [INFO] ), а саме: 1) стосовно спростування на Телеканалі «Наш» у програмах: «[INFO]»; «[INFO]»; «[INFO]»; ТОК-ШОУ «[INFO]»; «[INFO]» шляхом оприлюднення тексту наступного змісту: «Телеканал «Наш» повідомляє, що не відповідає дійсності інформація, поширена телеканалом « Наш », про те, що податківець Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області [PERSON] приймав участь у корупційних схемах в сфері оподаткування, передавав грошові кошти своїй керівниці - начальнику Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області [PERSON] , мав незадекларовану нерухомість у столиці та незадеклароване авто класу «люкс»; 2) стосовно спростування на Інтернет-сайті « Наш » ( [INFO] ): на головній сторінці Інтернет-сайту « Наш » розмістити відеозапис спростування Телеканалом « Наш » недостовірної інформації, що стосується податківця Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області [PERSON] наступного змісту: 2.1) «Телеканал «Наш» повідомляє що не відповідає дійсності інформація, поширена телеканалом « Наш », про те, що податківець Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області [PERSON] приймав участь у корупційних схемах в сфері оподаткування, передавав грошові кошти своїй керівниці - начальнику Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області [PERSON] , мав незадекларовану нерухомість у столиці та незадеклароване авто класу «люкс»; 2.2) на головній сторінці Інтернет-сайту «Наш» додати текст наступного змісту: «Телеканал «Наш» повідомляє, що не відповідає дійсності інформація, поширена телеканалом « Наш », про те, що податківець Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області [PERSON] приймав участь у корупційних схемах в сфері оподаткування. передавав грошові кошти своїй керівниці - начальнику Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області [PERSON] , мав незадекларовану нерухомість у столиці та незадеклароване авто класу «люкс», та зазначити посилання на відеозапис спростування на Інтернет-сайті « Наш »; 3) стосовно спростування на каналі «НАШ» в «YouTube» ( [INFO] ): 3.1) на головній сторінці каналу «НАШ» в «YouTube» розмістити відеозапис спростування Телеканалом « Наш » недостовірної інформації, що стосується податківця Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області [PERSON] , наступного змісту: «Телеканал «Наш» повідомляє, що не відповідає дійсності інформація, поширена телеканалом « Наш », про те, що податківець Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області [PERSON] приймав участь у корупційних схемах в сфері оподаткування, передавав грошові кошти своїй керівниці - начальнику Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області [PERSON] , мав незадекларовану нерухомість у столиці та не задеклароване авто класу «люкс». 3.2) в описі під всіма відеозаписами, розміщеними на каналі «НАШ» в YouTube, і які стосуються податківця Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області [PERSON] додати коментар наступного змісту: «Інформація поширена телеканалом «НАШ», не відповідає дійсності», та зазначити посилання на відеозапис спростування на каналі «НАШ» в «YouTube». - (далі по тексту - позовна вимога № 2) стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працював в Головному управлінні Державної податкової служби України в Одеській області. У період часу з 01 березня по [INFO] відповідачем були поширені за вищезазначеними вищенаведену інформацію, шляхом, фактично звинувативши позивача у вчиненні корупційних діянь. На думку позивача, поширена відповідачем зазначена вище інформація відносно нього є образливою, оскільки принижує його честь і гідність, звинувачуючи його у вчиненні низки корупційних правопорушень, перебуваючи на зазначеній посаді. До того ж на думку позивача ця інформація є недостовірною. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2021р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін у судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2021р. здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04 січня 2022р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 124-128), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що стороною позивача не надано до суду належних і допустимих доказів, що власником «YouTube»-каналу «НАШ 365» є саме відповідач, при цьому посилання, які містяться за текстом позову відповідачу не вдалося відшукати зазначені відеозаписи. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав наведених у позові, наголошував, що рішенням по цивільній справі № 442/2432/22, за аналогічним позовом позивача вже встановлено факти недостовірності поширення відносно позивача аналогічної інформації. Також представник наголошував, що відносно позивача відносні кримінальні провадження. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив, поважності причин неявки не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача зазначала, що відповідачем були поширені, відносно позивача наступні відомості: 1) у випуску від [INFO] у програмі «[INFO]» телеканалу «НАШ» ([INFO]): «….В Одесі податківець з незадекларованим майном намагається створити корупційну схему, про це повідомляють Інтернет-видання Голос.uа з посиланням на управління податкової служби. Мовляв, у перший день [PERSON] подав запит на найбільших платників податків регіону та почав з ясовувати хто і яким бізнесом займається. І вже за місяць облаштував грошові оборудки в своєму кабінеті, кажуть ЗМІ. Окрім того, в декларації посадовця вказано десять тисяч доларів. Хоча в Одеському податковому управлінні запевняють, що той має елітну нерухомість у столиці та авто класу «люкс». Більшу частину кар`єри [PERSON] пропрацював в управлінні податкової служби в Черкаській області, а відповідальною за боротьбу з корупцією в регіоні була його дружина. Саме тому всі схеми залишалися не викритими, наголошують у джерелі….». 2) у випуску від [INFO]. у програмі «[INFO]» телеканалу «НАШ» ([INFO]): «…Податки у власну кишеню. На Одещині чиновник податкової служби [PERSON] розповів про корупційні схеми. Каже: особисто щомісячно передавав своєму керівнику тридцять-сорок тисяч доларів, збираючи данину з підприємств, які отримують відшкодування ПДВ. При цьому собі скромний податківець лишав лише десять тисяч доларів. За словами [PERSON] керівництво податкової завдяки хабарам і «відкатам» легко заробляють до 200000,0 доларів на місяць. За даними ЗМІ сам [PERSON] володіє елітною нерухомістю, відомостей про яку немає в декларації…». 3) у випуску від [INFO]. у програмі «[INFO]» телеканалу «НАШ» ([INFO]): «…Один з працівників Одеської податкової служби розповів як щомісяця передавав 40000 доларів своїй керівниці [PERSON] . Собі він залишав близько 10000 доларів. Щоправда зізнався: якби був нахабнішим, отримував би більше. І гроші [PERSON] отримував, збираючи данину з підприємств, які отримують відшкодування податку на додану вартість. За його словами, завдяки хабарам заробітки керівництва податкової можуть сягати до 200000 доларів. Давайте послухаємо...». 4) у випуску від [INFO]. у програмі ТОК-ШОУ «[INFO]» телеканалу «НАШ» ([INFO]) телевізійні ведучі [PERSON] та [PERSON] розповсюдили недостовірну інформацію та показали відеоматеріал, що за змістом відповідають сюжету наведеному у п. 3). 5) у випуску від [INFO]. у програмі «[INFO]» телеканалу НАШ» ( [INFO] ) телевізійні ведучі [PERSON] та [PERSON] розповсюдили недостовірну інформацію та показали відеоматеріал, що за змістом відповідають сюжету наведеному у п. 3). 6) у випуску від [INFO] у програмі «[INFO]» телеканалу «НАШ» ([INFO]) телевізійні ведучі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] розповсюдили недостовірну інформацію та показали відеоматеріал. що за змістом відповідають сюжету наведеному у п. 3). 7) у випуску від [INFO] у програмі «[INFO]» телеканалу «НАШ» телевізійні ( [INFO] ) ведучі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] розповсюдили недостовірну інформацію та показали відеоматеріал, що за змістом відповідають сюжету наведеному у п. 3). 8) у випуску від [INFO] у програмі ТОК-ШОУ «[INFO]» телеканалу «НАШ» ([INFO]) телевізійні ведучі [PERSON] та [PERSON] розповсюдили недостовірну інформацію та показали відеоматеріал, що за змістом відповідають сюжету наведеному у п. 3). У відповідності зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно положень ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1 зазначено, що фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вирішуючи дані спори суди повинні враховувати наступні відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 6 Постанови від 27 лютого 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Щодо факту поширення інформації, то під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Так, в судовому засіданні представник позивача зазначав, що вищезазначені відомості, не відповідають дійсності ганьблять честь, гідність і ділову репутацію позивача, були поширені відповідачем, звинувачуючи його у вчиненні кримінального правопорушення, проте стороною позивача не підтверджено поширення зазначеної інформації жодним чином. Диск, який, стороною позивача було надано, в якості доказу і приєднано до матеріалів справи (а.с. 25), із записом, суд не може прийняти до уваги та вважати його належним доказом, оскільки він є не офіційним записом наданим, телеканалом, через який, як стверджує позивач, було поширено зазначену інформацію в мережі Інтернет за допомогою за стосунку «YouTube». Крім того, даний запис не дає можливості встановити час, дату виходу програми в ефір, перевірити достовірність інформації, наявність редакційного монтажу тощо. До того ж, сторона відповідача звертала увагу суду, що відсутні докази того, що відповідач має телевізійний канал в «YouTube» і є його власником. При цьому судом не встановлено, що позивач звертався до відповідача з запитом про отримання копії вищенаведених сюжетів. Не звертався позивач чи його представник і до суду з відповідними заявами, в порядку ст. ст. 84, 116 ЦПК України, оскільки він має обґрунтовані труднощі в отриманні зазначеної інформації. За змістом ч. 1-5 ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» кожна телерадіоорганізація-ліцензіат зобов`язана вести журнал обліку передач, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій). У журналі обліку передач фіксуються: - дата випуску, час початку і закінчення передачі; - назва і тема передачі; - прізвище авторів і ведучих передачі; мова передачі. Журнал обліку передач зберігається телерадіоорганізацією протягом року з дня останнього запису в ньому. Усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку. Відповідно до ч. 1, 3-6 ст. 64 цього Закону громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради. Телерадіоорганізація зобов`язана розглянути заяву у семиденний термін з дня її надходження, якщо інше не передбачено законодавством України. На вимогу заявника телерадіоорганізація зобов`язана надати йому можливість безкоштовного прослуховування (перегляду) відповідного фрагменту програми чи передачі або надати копію запису фрагменту з відповідною оплатою. Якщо в телерадіоорганізації відсутні достатні докази того, що поширені нею відомості відповідають дійсності, вона зобов`язана терміново їх спростувати. Громадянин або юридична особа, стосовно якого (якої) у програмі чи передачі телерадіоорганізації було поширено відомості, які не відповідають дійсності або порушують його (її) права і законні інтереси, має право на відповідь (коментар чи власне тлумачення обставин справи) у програмах та передачах даної телерадіоорганізації незалежно від того, було подано заяву з вимогою спростування чи ні (ч. 1 ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Судом повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens v. Austria). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно ч. 1, 2, 4, 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Щодо політичного дискурсу, то межі прийнятної критики щодо політиків набагато ширші, ніж щодо приватних осіб, адже перші неминуче відкривають себе для ретельної перевірки їхніх слів і дій журналістами і суспільством загалом. На це варто зважати, оцінюючи захист їхньої репутації, коли вони виступають не як приватні особи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, суд вважає, що позовна вимога № 1 не підлягає задоволенню, оскільки стороною позивача не було заявлено вимоги про визнання цієї інформації недостовірною. Доводи представника позивача, що ця інформація є недостовірною, оскільки це встановлено рішенням суду по цивільній справі № 442/2432/22 від 08 вересня 2022р., судом оцінюються критично, оскільки зазначене рішення суду не набрало законної сили, на час ухвалення рішення суду по даній цивільній справі. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте стороною позивача не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу, на підтвердження того, що ця інформація є недостовірною. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог № 1 і № 2. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed