Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

23.03.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи [PERSON] , в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Полтавської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він є наймачем квартири [ADDRESS] . Квартира перебуває на балансі КП ЖЕО2 Полтавської міської ради , належить до комунальної власності територіальної громади Полтавської міської ради. В квартирі проживають та зареєстровані його діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] разом 3 дружиною, [PERSON] та малолітніми дітьми [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , родичка [PERSON] . Окрім того в квартирі зареєстрований з 15.07.1995 року та ніколи не проживав відповідач [PERSON] . Згідно форми В про реєстрацію місця проживання в квартирі відповідач рахується зареєстрованим в спірній квартирі з 15.07.1995 року як квартирант. Він проживає у спірній квартирі та зареєстрований в ній з 27.09.1989 року, ніколи не надавав згоди на реєстрацію відповідача у квартирі, не укладав з ним договір піднайму і йому невідомо на яких правових підставах відповідач був зареєстрований у спірній квартирі. Відповідач ніколи не проживав в спірній квартирі, не ніс витрати по оплаті комунальних послуг і він, а також члени його сім`ї ніколи його не бачили. Позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відповідач відзив на позов не надавав. Треті особи будучи належним чином повідомленими про день час та місце слухання справи в судове засідання не з`явились. Суддя ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст.\~ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Суддею встановлено, що згідно з договором найму житлового приміщення [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] , де також зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] разом з дружиною, [PERSON] та малолітніми дітьми [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , родичка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] . На момент звернення до суду із цим позовом відповідач фактично не дає можливості позивачу вільно користуватись житловим приміщенням, чим порушує його право на вільне користування майном. Зазначені обставини стали підставою подання цього позову до суду. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами\~Цивільного кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР\~(далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) якої передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено в чинному на момент звернення дот суду із позовом законодавстві України. Так, відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України; надалі\~ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном тощо). Згідно із\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved