Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до АТ «Одесагаз» (ПАТ «Одесагаз») про захист прав споживачів. Позовна заява обґрунтована тим, що 26 квітня 2010 року між [PERSON] та ПАТ «Одесагаз» укладено договір постачання природного газу, шляхом приєднання споживача [PERSON] до публічного Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. 26 липня 2018 року, за заявою [PERSON] , ПАТ «Одесагаз» встановлено в квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS] індивідуальний газовий лічильник. За вимогою відповідача, позивачкою було придбано необхідне обладнання для встановлення індивідуального газового лічильника на суму 1373,00 грн., сплачено вартість робіт на суму 2787,21, та ПДВ у розмірі 464,54 грн., усього витрачено на встановлення індивідуального газового лічильника 4624,75 грн. 31 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до ПАТ «Одесагаз» із заявою про повернення коштів витрачених на встановлення газового лічильника, проте [PERSON] було відмовлено у зв`язку з відсутністю порядку компенсації зазначених витрат. 11 жовтня 2021 року [PERSON] повторно звернулася до АТ «Одесагаз» (ПАТ «Одесагаз»), проте відповіді не отримала. Зважаючи на те, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 150 від 28 грудня 2011 року «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» з 2011 року по 31 травня 2017 року до структури тарифу була включена вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню, а також згідно ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», [PERSON] має бути компенсовано витрати на встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу. Ухвалою суду від 21 січня 2022 року провадження по справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 21 лютого 2022 року. 21 лютого 2022 року від представника відповідача АТ «Одесагаз» (ПАТ «Одесагаз») до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача зазначає, що в липні місяці 2018 року, [PERSON] звернулася до ПАТ «Одесагаз» із заявою про забезпечення та встановлення індивідуального лічильника газу за рахунок відповідача на підставі ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», проте позивачці було повідомлено про відсутність фінансування на придбання та встановлення газових лічильників та запропоновано за власний рахунок придбати та встановити вузол обліку природного газу в її житловому приміщенні. 26 липня 2018 року за заявою [PERSON] , відповідачем було встановлено в квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS] індивідуальний газовий лічильник, за рахунок [PERSON] . Представник відповідача зазначає, що ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не передбачено обов`язку оснащення лічильниками газу населення виключно за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, а й передбачено встановлення лічильників за рахунок коштів місцевих бюджетів та інших надходжень, тож у споживачів є можливість з власної ініціативи встановити індивідуальні лічильники газу за власні кошти. Позивач [PERSON] мешкає та користується житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Житлове приміщення за вищевказаною адресою обладнано загальнобудинковим вузлом обліку природного газу. Тобто, за місцем проживання Позивача було забезпечено облік природного газу відповідно до вимог чинного законодавства. Станом на момент розгляду даної справи, відсутній акт, яким визначено порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу фізичних осіб. У судове засідання 21 лютого 2022 року учасники справи не з`явилися. про дату. час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили, розгляд справи відкладено на 21 березня 2022 року. У зв`язку зі знаходженням судді Свяченої Ю.Б. у відпустці. розгляд справи відкладено на 14 квітня 2022 року. 17 березня 2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. [PERSON] зазначає, що п. 1 ст. 6 та ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановлено, що встановлення індивідуальних газових лічильників - це обов`язок відповідача, тоді як самостійне встановлення індивідуальних газових лічильників з подальшою компенсацією витрат на їх встановлення- це право споживача. Вартість витрат на встановлення відповідачем індивідуального газового лічильнику, закладена до структури тарифу за послуги газопостачання, які позивач сумлінно та своєчасно сплачує, а відсутність порядку та розмірів компенсації витрат на встановлення індивідуального газового лічильника, не є підставою для відмови у компенсації відповідачем ПАТ «Одесагаз» витрат, понесених позивачем [PERSON] на встановлення індивідуального газового лічильнику. У судове засідання 14 квітня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 01 червня 2022 року. У судове засідання 01 червня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 26 липня 2022 року. У судове засідання 26 липня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 05 вересня 2022 року. У судове засідання 05 вересня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладено на 20 жовтня 2022 року. У судове засідання 20 жовтня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 26 квітня 2010 року між [PERSON] та ПАТ «Одесагаз» укладено договір постачання природного газу, шляхом приєднання споживача [PERSON] до публічного Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. 26 липня 2018 року, за заявою [PERSON] , ПАТ «Одесагаз» встановлено в квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS] індивідуальний газовий лічильник, що підтверджується актом виконання робіт (надання послуг) № 9844 від 26 липня 2018 року, відповідно до якого, представником ПАТ «Одесагаз» було проведено роботи, щодо встановлення газового лічильника, вартість яких становила 2\~787,21 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 464,54 грн. За вимогою відповідача, позивачкою було придбано необхідне обладнання для встановлення індивідуального газового лічильника на суму 3251,75 грн, сплачено вартість робіт на суму 2787,21, та ПДВ у розмірі 464,54 грн., усього витрачено на встановлення індивідуального газового лічильника 4624,75 грн. 31 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до ПАТ «Одесагаз» із заявою про повернення коштів витрачених на встановлення газового лічильника, проте [PERSON] було відмовлено у зв`язку з відсутністю порядку компенсації зазначених витрат. 11 жовтня 2021 року [PERSON] повторно звернулася до ПАТ «Одесагаз», проте відповіді не отримала. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Статтею 1 Закону «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначено, що споживачі природного газу - це фізичні особи (населення), фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину. Відповідач є Оператором ГРМ та діє на підставі Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 N 2494 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824 , чинного законодавства України, зокрема, ЗУ «Про ринок природного газу», ЗУ «Про природні монополії» та отриманої ліцензії. Порядок встановлення лічильників природного газу регулюється Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем та Типовим договором розподілу природного газу затвердженими Постановами НКРЕКП № 2494 та 2498 від 30 вересня 2015 року та іншими нормативно-правовими актами. Згідно п.1 ст.3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством. Обов`язку оснащення лічильниками газу населення виключно за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території не передбачено ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Тобто у споживачів є можливість з власної ініціативи встановити індивідуальні лічильники газу за власні кошти. Це кореспондується з положеннями ч. 2 ст.3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», відповідно до якої побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України. На момент ухвалення рішення відсутній діючий регуляторний акт, яким визначений порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) затверджений постановою Кабінету Міністрів України. Відшкодування Операторам ГРМ компенсації витрат на встановлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України на підставі прийнятого Міністерством енергетики та вугільної промисловості України рішення, оформленого розпорядчим актом, після перевірки наданих Оператором ГРМ розрахунків та техніко-економічного обґрунтування. Разом із тим, відшкодування побутовому споживачу матеріальних витрат у сумі, що дорівнює 100% від суми витрат побутового споживача на придбання та встановлення індивідуального лічильника, але не більше суми, що дорівнює 100% кошторису витрат на встановлення індивідуального лічильника природного газу відповідного типорозміру, затверджених НКРЕКП Оператору ГРМ, на території якого побутовим споживачем встановлено лічильник газу.» Тобто здійснення оснащення лічильниками газу населення виключно за рахунок Оператора ГРМ не є обов`язковим, а компенсація витрат на встановлення лічильників газу побутовим споживачам має відбуватися не за рахунок коштів Оператора ГРМ, а за рахунок коштів Державного бюджету України та при фактичному перерахуванні суми відшкодування на поточний рахунок Оператора ГРМ. Положення абз.3 ч.2 ст.3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо здійснення компенсації споживачам природного газу - фізичним особам (населення), які встановлять лічильники протягом 2018 року протягом 12 місяців не зазначають, з якого саме моменту починаються 12 місяців, оскільки очевидним є те, що такий період не може починатися раніше моменту затвердження Кабінетом Міністрів України Порядку і розмірів компенсації витрат. Згідно відзиву АТ «Одесагаз» (ПАТ «Одесагаз») від 21 лютого 2022 року відповідач зазначає, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] , обладнано загальнобудинковим вузлом обліку природного газу, у той же час позивач у судові засідання не з`являвся, у відповіді позивача на відзив від 17 березня 2022 року ані спростовано ані підтверджено факт встановлення у будинку [ADDRESS] загальнобудинкового вузлу обліку природного газу, тому суд вважає цей факт вказаний відповідачем доведеним і виходить з наступного. Згідно п. 1 Глави 5 Розділу IX Кодексу ГРС, за ініціативи балансоутримувача Оператора ГРМ та за його рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. У разі наявності загальнобудинкового вузла обліку природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620. Згідно п. 4 Постанови КМУ № 620 у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, у зв`язку з відсутністю врегульованого законодавством порядку компенсацї витрат на встановлення газових лічильників, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відсутнє порушення визначеним відповідачем прав позивача.

Outcome: dismissed