Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Позивач подав до суду вищевказану позовну заяву, посилаючись на наступні обставини. Після розірвання шлюбу між ним та [PERSON] , рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.12.2015 р., провадження №22-ц/785/1646/15 (справа №2-10529/09) у порядку розподілу спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] виділено у власність, зокрема, по 1/3 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що в цілому складається з одного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 507, 0 кв.м., житловою площею 126,8 кв.м. Ще одним співвласником житлового будинку був спільний син Позивача та Відповідачки - [PERSON] із часткою 1/3 у спільному майні. В подальшому, згідно до договору дарування від 28.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., зареєстрованого за №790, [PERSON] подарив позивачу - [PERSON] свою частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На момент звернення до суду, [PERSON] належать 2/3 частин, а [PERSON] 1/3 частин наведеного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . З липня 2009 року [PERSON] виїхала з будинку на постійне проживання до іншого житла, не оплачує житлово-комунальні послуги, зокрема, за постачання та розподіл газу, за електропостачання для опалення будинку та утримання його в належному стані, хоча має зареєстроване місце проживання у вказаному будинку. За період з січня 2019 року по листопад 2021 року на оплату послуг з поставки газу, з розподілу газу та послуг з електропостачання позивач витратив 66\~327,96 гривень, з яких 44\~129, 60 грн. - за послуги з постачання газу, 4\~140, 91 грн. - за послуги з розподілу газу, 18\~057, 45 грн. за послуги з електропостачання та вважає, що 1/3 частини витрат на комунальні послуги у розмірі 22\~109 грн, які просить суд стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 05 січня 2022 року було відкрите провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 27 січня 2022 року. В судове засідання з`явився адвокат позивача вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином. Відзив на позов суду не надала. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.\~ Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення суду є\~04.10.2022 року. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Дослідивши подані позивачем документи і матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що\~ [PERSON] та [PERSON] з 18 серпня 1983 року до 16 жовтня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 19 квітня 2002 року посвідчено, що об`єкт в цілому, який розташований в [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності. В цілому складається з одного житлового будинку літ «А» загальною площе. 507,0 кв.м, житловою площею 126,8 кв.м, відображеного у технічному паспорті від 13.11.2001 року (а.с.17-18) 20 червня 2002 року позивач уклав з відповідачкою, яка діяла від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , нотаріально посвідчений договір дарування, зареєстрований в реєстрі за №5-1001 від 20.06.2002 р., згідно якого подарував [PERSON] 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , отже, у кожного з подружжя залишилося по 1/3 частин житлового будинку(а.с.27) Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.12.2015 р. (справа №2-10529/09) рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2014 р. скасовано, позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна , визнання права особистої приватної власності, визнання особи такою, яка втратила право користування житловим будинком, усунення перешкод власнику, шляхом зняття з реєстрації за місцем проживання задоволено частково. У порядку розподілу спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] виділено у власність, зокрема, по 1/3 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що в цілому складається з одного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 507, 0 кв.м., житловою площею 126,8 кв.м.(а.с.28-39) Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стали співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з рівними частками - по 1/3 у кожного із співвласників. 28.07.2020 року [PERSON] ( [PERSON] ) уклав з позивачем (Обдаровуваний) договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., зареєстрований за №790, відповідно до п. 1 якого Дарувальник безоплатно передав у власність (подарував), а Обдаровуваний прийняв в дарунок: 1/3 частку у праві власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 507 кв. м, житловою площкю 126,8 кв. м, надалі Майно, що розташоване на земельній ділянці площею 0,0447 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 5110137500:54:005:0194. (а.с.41) Отже, на момент звернення до суду [PERSON] належать 2/3 частин, а [PERSON] 1/3 частин наведеного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В липні 2009 року [PERSON] виїхала з будинку на постійне проживання до іншого житла, не бере участі в утриманні спільного із позивачем житлового будинку, хоча має зареєстроване місце проживання у ньому. З матеріалів справи вбачається, що в будинку по [ADDRESS] , проживає позивач з сім`єю, який протягом всього часу самостійно оплачує житлово-комунальні послуги, зокрема, за постачання та розподіл газу, за електропостачання для опалення будинку та утримання його в належному стані. Так, згідно до актів від 03.06.2021 року, від 25.11.2021 року (а.с.68-71), складених комісією Органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Приморський» в м. Одесі, в будинку зареєстрований з 08.07.2002 року та постійно проживає домовласник [PERSON] , при обстеженні будинку виявлено його особисті речі, верхню одежу, взуття та предмети побуту; в будинку зареєстрований з 26.04.2006 року та постійно проживає син домовласника [PERSON] , при обстеженні будинку виявлено його особисті речі, верхню одежу, взуття та предмети побуту; в будинку зареєстрований з 19.09.2018 року та постійно проживає малолітній син домовласника [PERSON] , при обстеженні будинку виявлено дитячі особисті речі, верхню одежу, взуття, іграшки та предмети побуту; в будинку з 2016 року постійно проживає без реєстрації громадянська дружина домовласника [PERSON] , вона є матір`ю [PERSON] , при обстеженні будинку виявлено її особисті речі, верхню одежу, взуття та предмети побуту; в будинку з 2017 року постійно проживає без реєстрації матір домовласника [PERSON] , при обстеженні будинку виявлено її особисті речі, верхню одежу, взуття та предмети побуту. Також комісією встановлено, що в будинку за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають п`ять осіб, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, вказаними актами встановлено, що в будинку зареєстрована з 08.07.2002 року колишня дружина домовласника [PERSON] ( [INFO] будинкова книга, свідоцтво про розірвання шлюбу видане 24.11.2009 року Серія [NUMBER] ). При обстеженні домоволодіння особистих речей та одежі [PERSON] не виявлено. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном. З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України). За замістом статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг відносяться комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). У відповідності до п. п. 5, 10 частини 3 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох, чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч.ч. 1,2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири; у протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта\~статті 544 ЦК України).\~ Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).\~ Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст. 67 ЖК Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (ч. 1 ст. 68 ЖК Української РСР). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або\~\~ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення\~з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц, від 19.08.2020 року 703/2200/15-ц, від 15 квітня 2021 року № 638/5001/17. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі,\~а розподілу між співвласниками підлягають витрати на оплату житлово-комунальних послуг, які обчислюються за встановленими тарифами, а саме за\~послуги з поставки газу, з розподілу газу та послуги з електропостачання грошових коштів на загальну суму 66\~327,96 грн., з яких 44 129, 60 грн. - за послуги з постачання газу, 4 140, 91 грн. - за послуги з розподілу газу, 18 057, 45 грн. за послуги з електропостачання (за період з січня 2019 року по листопад 2021 року). Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір у розмірі 908,00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved