Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

У листопаді 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Обслуговуючого кооперативу «ПРОГРЕСС» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Лесі Василівни, [PERSON] про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якою позивач просить суд: визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.09.2021 року, що видана приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Лесею Василівною у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] на частину майна (активів) на які має право кооператив. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.09.2021 року Обслуговуючий кооператив «Прогресе» (надалі - позивач) звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Лесі Василівни (надалі - відповідач) із заявою на видачу Обслуговуючому кооперативу «Прогресе» свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] на частину майна (активів) на які має право кооператив. Проте, 14.09.2021 року Відповідачем була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій було відмовлено Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] на частину майна (активів) на які має право кооператив. Однак, Позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки: 06.08.2015 року між ОК «ПРОГРЕСС» та [PERSON] були укладені Договори про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) на земельних ділянках, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] (кадастрові номери земельних ділянок: 8000000000:91:111:0023 та 8000000000:91:111:0025). Так, позивачем зазначено, у відповідності до укладених договорів суперфіцію Позивачем було розпочато будівництво на зазначених земельних ділянках житлового будинку і господарських споруд. Однак, ОК «ПРОГРЕСС» стало відомо про смерть [PERSON] у зв`язку із чим Позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Л.В. із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] на частину майна (активів), а саме: земельної ділянки, яка знаходяться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:91:111:0023; земельної ділянки, яка знаходяться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:91:111:0025. Постановою від 14.09.2021 року приватний нотаріус Горбунова Леся Володимирівні відмовила у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом. Зазначену постанову позивач вважає такою, що є незаконною та підлягає скасуванню з огляду на наступне: 06.08.2015 року між ОК «ПРОГРЕСС» та [PERSON] було укладене Договори №1 та №2 про пайову участь в ОК «ПРОГРЕСС» і розподіл персоніфікованого пайового сертифікату. На підставі зазначених договорів земельні ділянки з кадастровими номерами 8000000000:91:111:0023 та 8000000000:91:111:0025 в якості пайового внеску було внесено де пайового фонду кооперативу. Таким чином, на момент смерті [PERSON] кооператив мар право володіння користуванню та розпорядження земельними ділянками: - за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:91:111:0023; - за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:91:111:0025. Позивачем зазначено, що оскільки [PERSON] не зробила заповіт і «пайовий договір» фактично передбачає перехід прав на земельні ділянки, а також обов`язки кооперативу у зв`язку з цим - цей договір по суті є заповітом, що не було враховано приватним нотаріусом при винесенні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивачем вказано, що в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.09.2021 року приватний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] на частину майна (активів) на які має право кооператив посилаючись на те, що ОК «Прогресе» не є спадкоємцем за законом та не є спадкоємцем за заповітом щодо майна померлої, що не відповідає дійсним обставинам справи. У зв`язку з цим позивач був змушений звертатися до суду з даним позовом за захистом своїх справ. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «ПРОГРЕСС» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Лесі Василівни, [PERSON] про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 01.02.2022 року до суду надійшов відзив відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Лесі Василівни у якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представником відповідача вказано, що в позовній заяві позивач не вказує, яким саме нормам закону не відповідає, чи суперечить оскаржувана постанова ПНКМНО Горбунової A.B. так само, як і не зазначено в Позовній заяві, які конкретно порушення законодавства на думку Позивача були допущені нотаріусом. У відзиві зазначено, що зазначені в позовній заяві цитування позивачем норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не має жодного логічного зв`язку із заявленими позовними вимогами, підставою та предметом позову. Позивач не вказує, яке відношення до позову мають процитовані в Позовній заяві положення законодавства України, що в свою чергу в поєднанні із відсутністю в Позовній заяві інформації про те, яким конкретно, на думку Позивача, нормам законодавства не відповідає, чи суперечить оскаржувана постанова, доводить безпідставність та необґрунтованість Позовної заяви та заявлених в ній позовних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. При цьому, до суду надійшла заява позивач, у якій останній просив суд розгляд справи проводити без участі представника відповідача. Представник відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Лесі Василівни - адвокат Пащенко Олександр Олександрович підтримав викладені у відзиві обставини та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявку суду не повідомив. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що позивач Обслуговуючий кооператив «Прогресс» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Лесі Вачилівни із заява Вих №1/9 від 13.09.2021 року про видачу ОК «Прогресс» свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] (спадкова №12/2020) на частину майна (активів), на які має право кооператив, оскільки померла є боржником кооперативу дві земельні ділянки за договорами про пайову участь. Судом встановлено, що 14.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Лесею Василівною винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої відмовлено в Обслуговуючому кооперативу «Прогресс», у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] на частину майна (активів), на які має право кооператив та роз`яснено заявникові по порядок оскарження вказаної постанови. Відповідно до вказаної постанови вбачається, що в провадженні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Лесі Василівни знаходиться спадкова справа №12/2020 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . 13.09.2021 року до нотаріуса звернувся Обслуговуючий кооператив «Прогресс», в особі голови Кобилецького В.В., із заявою на видачу Обслуговуючому кооперативу «Прогресс» свідоцтво про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] на частину майна (активів), на які має право кооператив. З матеріалів справи вбачається, що 06.08.2015 року між ОК «ПРОГРЕСС» та [PERSON] були укладені Договори про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) на земельних ділянках, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] (кадастрові номери земельних ділянок: 8000000000:91:111:0023 та 8000000000:91:111:0025). Крім того, 06.08.2015 року між ОК «ПРОГРЕСС» та [PERSON] було укладене Договори №1 та №2 про пайову участь в ОК «ПРОГРЕСС» і розподіл персоніфікованого пайового сертифікату. На підставі зазначених договорів земельні ділянки з кадастровими номерами 8000000000:91:111:0023 та 8000000000:91:111:0025 в якості пайового внеску було внесено до пайового фонду кооперативу. В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позов обґрунтовано тим, що оскільки [PERSON] не зробила заповіт і «пайовий договір» фактично передбачає перехід прав на земельні ділянки, а також обов`язки кооперативу у зв`язку з цим - цей договір по суті є заповітом, що не було враховано приватним нотаріусом при винесенні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Пункт 5.1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі за текстом (Порядок)) передбачає, що якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. Згідно із положеннями ст. 1233 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Із змісту наданих Позивачем Договору №1 про пайову участь в ОК «ПРОГРЕСС» і розподіл персоніфікованого пайового сертифікату від 06 серпня 2015 року, із змісту Договору №2 про пайову участь в ОК «ПРОГРЕСС» і розподіл персоніфікованого пайового сертифікату від 06 серпня 2015 року, а так само із змісту наданих Позивачем Договорів про право користування земельною ділянкою (суперфіцій) від 06 серпня 2015 року не вбачається наявності положень, які за своїм змістом є особистим розпорядженням [PERSON] своїм майном на випадок її смерті, що доводить, те що зазначені вище договори, надані Позивачем до позовної заяви, не є заповітом. Положення ст. 1233, ч.2 ст. 1247 ЦК України, п.1.2, п.1.4 глави 3 розділу II Порядку, які кореспондуються між собою, чітко вказують, що заповіт підписує особисто заповідач, посвідчення заповіту через представників не допускається на противагу цьому із тексту зазначених вище договорів (додатки №1, 2, 5, 6 до Позовної заяви) вбачається, що від імені [PERSON] діяв представник [PERSON] , що доводить, те що зазначені вище договори надані позивачем до позовної заяви не є заповітом. П. 1.3 глави 3 розділу II Порядку передбачає наявність в заповіті обов`язкової інформації, зокрема дати та місця народження заповідача, разом з цим зазначені вище договори на які посилається Позивач такої інформації не містять. П. 1.10 глави 3 розділу II Порядку передбачає обов`язок нотаріуса при посвідченні заповіту роз`яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. П.8 глави 3 розділу II Порядку вказує на те, що відомості про заповіти підлягають обов`язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569 про що зазначається в самому заповіті. Із тексту договорів про пайову участь та договорів суперфіцію, не вбачається, що вони зареєстровані в Спадковому реєстрі, а відтак кожен з цих документів не є заповітом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю ( ч. 1 ст. 1234 ЦК України). За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Отже, на заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів. До такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 28.11.2019 року у справі №723/3247/18. Разом із тим, договори на які посилається Позивач є двосторонніми правочинами, що прямо вказує на те, що закон не надає можливість трактувати, що договір про пайову участь чи будь-який інший договір є заповітом. Із змісту оскаржуваної постанови, вбачається що ПНКМНО Горбунова A.B. вірно визначила, що Позивач в силу дії ст. 1222 ЦК України не може бути та не є спадкоємцем за законом оскільки Позивач - юридична особа. Із змісту оскаржуваної постанови, а також враховуючи обставини зазначені вище, вбачається що ПНКМНО Горбунова A.B. вірно визначила, що з урахуванням зокрема ст. 1223 ЦК України Позивач не є спадкоємцем за заповітом щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до пп. 1 ч.1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а також п.1 глави 13 розділу II Порядку, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України, а також не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії Відповідно до частини третьої статті 12, частини п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено належність доказів належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсність обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають знач для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому відповідно до частини 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи вище викладене, з матеріалів справи не вбачається, що позивач взагалі надав суду докази, які б підтверджували те, що позивачем було надано приватному нотаріусу взагалі будь-який заповіт чи інші документи крім заяви ОК «Прогресс». Крім того, в матеріалах справи відсутня копія спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , клопотання про витребування вказаної спадкової справи матеріали справи не містять. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які підтверджували, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] , а також в позовній заяві відсутні будь-які вимоги до відповідача [PERSON] . Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, за таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову в зв`язку з недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed