Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований 28 грудня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 2367. Також просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 28 грудня 2009 року між ним та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 2367 було зареєстровано шлюб. Вказав, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з тим, що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння внаслідок того, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя, подружні відносини на даний час між ними припинені. Вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу неможливі і є такими, що суперечили б особистим інтересам позивача, сім`я на даний час існує формально. Крім того, зазначає що від шлюбних відносин в них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , які, як бажає позивач, після розірвання шлюбу щоб залишились проживати разом з ним, оскільки сини вже тривалий час проживають разом з ним в селі Грозинці, Дністровського району, Чернівецької області. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу він готовий самостійно виховувати та утримувати неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Примирення між ними з відповідачкою є неможливим, оскільки їхнє сімейне життя не налагоджується вже тривалий час, у зв`язку з чим просить строку на примирення не надавати. Також посилається на те, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, тому зазначає, що у зв`язку з тим, що він не зможе один забезпечити належний рівень утримання їхніх спільних дітей, тому мати, яка є здоровою та працездатною зможе сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки при сплаті відповідачкою аліментів у зазначеному розмірі буде забезпечуватися рівність при несенні обов`язку утримання дітей. Підтримуючи вищевикладене, просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, також просив стягнути з відповідачки на його користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Справу просив розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. Позивач [PERSON] через канцелярію суду 30.09.2022 року подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, розгляд справи просив проводити без його участі, також просив після розірвання шлюбу залишити неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] на вихованні батька [PERSON] , [INFO] . Від відповідачки [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій вона визнала в повному обсязі позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, розгляд справи просила проводити у її відсутності. Також в своїй заяві підтвердила факт, який викладений в позовній заяві її чоловіком [PERSON] , та не заперечувала щодо того, щоб їхні неповнолітні діти: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] залишились проживати разом з батьком [PERSON] на його вихованні та утриманні. Згідно ст. 279 ЦПК України розгляд справи слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд,\~вивчивши та\~дослідивши письмові\~докази,\~наявні у\~матеріалах справи,\~всебічно перевіривши\~обставини,\~на яких\~вони ґрунтуються\~у відповідності\~з нормами\~матеріального права,\~що підлягають\~застосуванню до\~даних правовідносин,\~встановив наступні\~обставини та\~дійшов до\~наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 28 грудня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 2367, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28 грудня 2009 року (а.с.15). Суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені і вони не бажають зберегти сім`ю. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Як встановлено судом, від шлюбних відносин в сторін є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження: серії [NUMBER] від 14 березня 2011 року та серії [NUMBER] від 18 травня 2017 року (а.с.16-17). Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками, суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме, до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, відповідачка подала до суду заяву, в якій не заперечувала проти того, щоб неповнолітні діти після розірвання шлюбу залишились проживати з батьком. У зв`язку із вказаним, суд вважає, що після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] слід залишити проживати з позивачем, на його вихованні. Враховуючи спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, а неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] слід залишити проживати біля батька [PERSON] , [INFO] . Крім того, як встановлено судом, неповнолітні діти: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 930 від 20.09.2022 року Грозинецького старостинського округу Топорівської сільської ради про те, що дійсно гр. [PERSON] , [INFO] , в даний час проживає в [ADDRESS] , без реєстрації (а.с.10). В свою чергу позивач посилається на те, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, такий рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим ніж прожитковий мінімум, а так як позивач не зможе один забезпечити належний рівень, тому і просить стягнути з матері дитини, яка є здоровою та працездатною та може сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки при сплаті відповідачкою аліментів у зазначеному розмірі буде забезпечуватися рівність при несенні обов`язку утримання дитини. При цьому, судом встановлено, що відповідачка не заперечує щодо розміру аліментів зазначених позивачем в позовній заяві, що і визнала в своїй заяві, поданій до суду 30.09.2022 року. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду і просить стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, що і не заперечується відповідачкою. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина друга статті 182 Сімейного кодексу України імперативно визначає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, законом визначено мінімальний та максимальний розмір аліментів на одну дитину у випадку стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу), який підлягає стягненню за рішенням суду у безспірному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки відповідачка є матір`ю неповнолітніх дітей, тому у відповідності до ст. 180 СК України вона зобов`язана утримувати їх до досягнення ними повноліття. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернувся до суду з даним позовом 20 вересня 2022 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції суду вх. № 02-75-7592 від 20.09.2022 року. Виходячи із вищенаведеного та зазначених у ст. 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, інтересів дітей, суд приходить до висновку, що відповідачка може надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини. Враховуючи вищевикладені обставини, рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 20 вересня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити. Крім того, підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення аліментів. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду за позовну вимогу про розірвання шлюбу було сплачено судовий збір, тому суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 гривень. Крім того, оскільки позивач за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, тому з відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 гривень. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, судове рішення в частині стягнення аліментів слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved