Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

У червні 2022 року позивач подав до суду вказаний позов, в якому просив припинити стягнення аліментів та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дочки. Позов мотивовано тим, що позивач з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2018 року розірвано. Сторони мають спільних дітей дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31\~травня 2018 року з позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50\~відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 15 травня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. З травня 2021 року дочка фактично проживає з позивачем, знаходиться на повному його утриманні. Тобто позивач самостійно утримує дочку, створені усі достатні та належні умови для проживання. На сьогодні позивач продовжує сплачувати аліментів на дитину, яка проживає з ним, що суперечить основним засадам отримання аліментів, тому заявив вимогу по припинення стягнення з нього аліментів. Крім того, просив стягнути з відповідачки на його користь аліментів. Оскільки сторони не досягли згоди в позасудовому порядку щодо припинення стягнення аліментів на дитину з позивача на користь відповідачки та сплату аліментів на користь позивача, то позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29\~червня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 28 липня 2022 року 11-00 год., яке в подальшому неодноразово відкладалося, востаннє на 17 жовтня 2022 року 09-00 год. У судове засідання сторони не з`явилися. У матеріалах справи міститься клопотання позивача по розгляд справи без його участі. Відповідачка подала до суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, просила задовольнити та проводити судове засідання без її участі. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в сукупності, суд дійшов таких висновків. Суд установив, що сторони мають спільних дітей сина [PERSON] , [INFO] , і дочку [PERSON] , [INFO] . Згідно із судовим наказом, виданим Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області 31 травня 2018 року, з позивача стягнуто аліменти на дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15 травня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 14 квітня 2022 року № 75, постійне місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , визначено з батьком [PERSON] . Згідно з актом обстеження умов проживання від 06.06.2022 [PERSON] , 2013 р. н., проживає (без реєстрації) з позивачем за адресою: [ADDRESS] ; умови проживання задовільні. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991\~року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ст. 3 указаної Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.\~51\~Конституції\~України та ст.\~180\~СК\~України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частинами 1, 3 ст.\~181\~СК\~України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 2 ст.\~182\~СК\~України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.\~16\~ЦК\~України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення. Частиною 1\~ст. 192\~СК\~України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч 2 ст.\~197\~СК\~України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно зі ст. 273 ЦПК України,\~якщо після\~набрання рішенням\~суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 5 ст.\~183\~СК\~України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. У ч. 1\~ст.\~10\~СК\~України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Верховним Судом у постанові\~від 04 вересня 2019 року в справі №\~711/8561/16-ц зроблено правовий висновок, що сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України. При зміні обставин батько, з якого стягують аліменти за рішенням суду, має право звернутись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, якщо дитина проживає з ним.\~\~ За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Тому для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми ч. 4\~\~статті 273\~ЦПК\~України і обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним. За таких обставин суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин аналогії закону та аналогії права, що передбачено ст. 10 СК України. Так, нормою ст. 18 СК України закріплене право кожного учасника сімейних відносин, який досяг 14 років, на судовий захист свого права та інтересу, та визначено можливі способи такого захисту, серед яких припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179 СК України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом ст.\~182\~СК\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно із ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з положеннями ст.\~51\~Конституції\~України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до вимог ст. 180, 181\~СК\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі статтею 191 СК України присуджені судом аліменти мають сплачуватись від дня пред`явлення позову. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. З огляду на те, що дитина [PERSON] проживає з батьком, то підстави для сплати батьком аліментів на дочку відпали. За таких обставин з відповідачки слід стягнути аліменти на утримання дочки. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141, 142 ЦПК України слід вирішити питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved