Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до ВСГК «Нове Життя» с.Олешник, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Державний реєстратор в особі приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Кобрин Наталії Миколаївни про визнання права власності на нерухоме майно. Вимоги позову мотивовано тим, що в процесі паювання колишнім працівникам ВСГК «Нове Життя», згідно Протоколу №5 засідання комісії по реорганізації КСП «Нове Життя» від 05.09.2000 року, було створено резервний фонд для погашення боргів перед державою та виплату заробітної плати та інших поточних платежів. Серед виділеного майна, для погашення боргів підприємства, було виділено в тому числі будівлю Корівника, загальною вартістю 160941 грн. Вказаний Протокол №5 засідання комісії по реорганізації КСП «Нове Життя» від 05.09.2000 року, було затверджено Протоколом №3 Зборів уповноважених ВСГК «Нове Життя» від 07.09.2000 року. У подальшому, відповідно до Договору купівлі-продажу від 18.12.2003 року, укладеного між ВСГК «Нове Життя» та гр. [PERSON] , позивач [PERSON] набула право власності в цілому на будівлю « [INFO] », що розташований в [ADDRESS] , вартістю 160941 грн. Актом приймання-передачі від 18.12.2003 року та Накладною за №1744 від 18.12.2003 року, підтверджено факт передачі в натурі позивачці [PERSON] , будівлі « [INFO] », що розташований в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , зазначає, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) не було видано, натомість на підтвердження укладення угоди про набуття права власності на будівлю, між позивачем та ВСГК «Нове Життя», було укладено відповідний договір купівлі-продажу. Таким чином, позивач [PERSON] , не може зареєструвати право на майно у зв`язку з відсутністю свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат). Позивач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленою своєчасно у підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач-представник ВСГК «Нове Життя», про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно, у підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяви про розгляд справи за його відсутності та про визнання заявленого позову. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Державний реєстратор в особі приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Кобрин Н.М. про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленою своєчасно у підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що не заперечують проти його задоволення. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в підготовчому судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши заяви сторін, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. Відповідно до Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03 грудня 1999 року №1529/99 було проведено розпаювання майна КСП «Нове Життя», в подальшому реорганізовано в ВСГК «Нове Життя», яке знаходилося в [ADDRESS] . В процесі паювання колишнім працівникам ВСГК «Нове Життя», згідно Протоколу №5 засідання комісії по реорганізації КСП «Нове Життя» від 05.09.2000 року, було створено резервний фонд для погашення боргів перед державою та виплату заробітної плати та інших поточних платежів. Серед виділеного майна, для погашення боргів підприємства, було виділено в тому числі будівлю Корівника, загальною вартістю 160941 грн. (копія додається). Вказаний Протокол №5 засідання комісії по реорганізації КСП «Нове Життя» від 05.09.2000 року, було затверджено Протоколом №3 Зборів уповноважених ВСГК «Нове Життя» від 07.09.2000 року (а.с.16-18). У подальшому, відповідно до Договору купівлі-продажу від 18.12.2003 року, укладеного між ВСГК «Нове Життя» та гр. [PERSON] , позивач [PERSON] набула право власності в цілому на будівлю « [INFO] », що розташований в [ADDRESS] , вартістю 160941 грн. (а.с.11-12). Актом приймання-передачі від 18.12.2003 року та Накладною за №1744 від 18.12.2003 року, підтверджено факт передачі в натурі позивачці [PERSON] , будівлі « [INFO] », що розташований в [ADDRESS] (а.с.15). Комунальним підприємством «Виноградівське РБТІ», виготовлено на спірне приміщення технічний паспорт із занесенням його відомостей до електронного реєстру (а.с.31-35). Згідно з п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду Україниз розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інше речове право», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка\~означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В подальшому, 14.09.2022 року, з метою проведення реєстраційних дій щодо проведення державної реєстрації на будівлю « [INFO] », що розташований в [ADDRESS] , позивач [PERSON] звернулася до державного реєстатора- однак державним реєстратором при огляді документів позивача було з`ясовано, що відсутне свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), у зв`язку із чим реєстратором було роз`яснено порядок вирішення даного питання, що стверджується відмовою реєстратора (а.с.10). Так, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в ред. 04.02.2019 року) та Порядком державної реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1127 (в ред.28.11.2018 року) Так, відповідно до п.51 «Порядку державної реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1127, для державної реєстрації права власності у звязку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств подаються: 1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою; 2) акт приймання-передачі нерухомого майна. При виділені майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робило відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчувалося підписом керівника підприємства та печаткою. Тобто, вказане Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна є підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку. Враховуючи те, що даний перелік документів є вичерпним і не передбачає договору купівлі-продажу майнових паїв, позивач позбавлена можливості звернутися до державного реєстратора та зареєструвати право власності на спірне майно у позасудовому порядку. Встановлено, що позивач [PERSON] , свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) не отримала, натомість на підтвердження укладення угоди про набуття права власності на будівлю, між позивачем та ВСГК «Нове Життя», було укладено відповідний договір купівлі-продажу. Таким чином, позивач [PERSON] , не може зареєструвати право на майно у зв`язку з відсутністю свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат). Враховуючи вищевказані вимоги щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а також відсутність іншого спеціального нормативно-правового акту, направленого на врегулювання порядку виділення членам реорганізованого сільськогосподарського підприємства майна, позбавляє позивача права провести державну реєстрацію право власності на вказане нерухоме майно та користуватися повноцінно ним. Відповідно до ст. 3,4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом положень частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлений перелік способів захисту не є вичерпним, однак у разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення. Тобто, позивач повинен обрати саме такий спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу. Так, відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений коном або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту рушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги кої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Положеннями ст.10 ЦПК України передбачено наступне, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція). Перший протокол та протоколи № 2. 4, 7, 11 до Конвенції. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа мас право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в Інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймі "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції, вважаються законне та обгрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини поняття "майно" включає в себе, як "фактичне майно", так і майнові цінності, у тому числі і тоді, коли особа може претендувати на відповідну власність, тобто мати на неї право, про що зазначено у справі "Совтрансавто-Холдинг проти України" (заява № 48553/99). Саме по собі право на майно може розглядатися за змістом ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо таке право буде конкретним, належним чином визначене у заявах. Заявлення особою про своє право власності може означати "володіння майном", про яке йдеться у ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо є достатні підстави для забезпечення цього права через суд у примусовому порядку. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Враховуючи практику Європейського суду, особа може звернутися за захистом свого права і тоді, коли вона ще не отримала майно, проте набуде його в законному порядку. Отже в правовідносинах, що виникли, відсутній механізм одержання Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, який має бути видано ВСГК «Нове Життя», що є порушенням одного з елементів верховенства права - принципу правової визначеності, що як наслідок впливає на можливість реалізувати гарантоване законом право на реалізацію правомочностей власника всіма учасниками правовідносин. Підводячи підсумок викладеному суд приходить до висновку, що даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо. А тому, з врахуванням принципу верховенства права (стаття 8 Конституції України, його складового елементу «принципу правової визначеності» (див. наприклад пункт 2.4. рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 3-рп/2016) саме дана процедура судового розгляду може бути єдиним ефективним засобом по відновленню порушених прав позивача. З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які є підставою для задоволення заявленого позову.

Outcome: approved