Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-16 00:00:00

30.08.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання спільної сумісної власності на домоволодіння. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] із 2004 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а з 19.06.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, проживають однією сім`єю та мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 12.08.2010 року сторони набули право власності на домоволодіння (Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія [NUMBER] ), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (опис об`єкта: житловий будинок загальною площею 275,1 кв.м., житловою площею 114,7 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами). Враховуючи, що за зверненням [PERSON] , 20.07.2010 року приймалось рішення № 89/1 виконкому Хотівської сільської ради, а тому і право власності на все вказане домоволодіння в цей час, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», номер витягу: 27015889, реєстраційний номер: 31212460, номер запису: 1247 в книзі 4, зареєстровано 13.08.2010 за [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02.01.2018 року у справі № 1-кс/760/178/18 на вище вказане домоволодіння накладено арешт, а саме домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . На підставі вище наведеного, позивач вказувала, що відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України, зазначене вище майно є спільною сумісною власністю подружжя, однак зареєстроване за [PERSON] і на нього накладено арешт. Тому позивач вважає, що вона позбавлена можливості розпоряджатися своєю часткою в спільному майні, що є грубим порушенням її права власності. Згодом, у разі набрання вироком Вищого антикорупційного суду від 30.07.2021 року (справа № 752/7440/18) за обвинуваченням [PERSON] законної сили, належне позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності домоволодіння може бути конфісковане, чим буде грубо порушене право позивача на належну їй частку у спільній сумісній власності. На підставі вище наведеного, позивач просила суд, визнати домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спільною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визначити [PERSON] , [INFO] , Ѕ частки в домоволодінні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зняти арешт з Ѕ частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.02.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив здійснювати розгляд справи у його та позивача відсутності. Відповідач через канцелярію суду зареєстрував заяву, якій підтвердив факти викладені в позовні заяві [PERSON] , просив здійснювати розгляд справи у його відсутності та прийняти рішення відповідно до вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частинами 1 та 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Судом встановлено, що сторони з 19.06.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис 278. 12.08.2010 року сторони набули право власності на домоволодіння (Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія [NUMBER] ), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (опис об`єкта: житловий будинок загальною площею 275,1 кв.м., житловою площею 114,7 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами). Враховуючи, що за зверненням [PERSON] , 20.07.2010 року приймалось рішення № 89/1 виконкому Хотівської сільської ради, а тому і право власності на все вказане домоволодіння, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», номер витягу: 27015889, реєстраційний номер: 31212460, номер запису: 1247 в книзі 4, зареєстровано 13.08.2010 за [PERSON] . Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя жодною із сторін не надано, тому суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на Ѕ частину вказаного домоволодіння. Щодо вимоги про зняття арешту з Ѕ частини домоволодіння, суд приходить до наступного висновку. За ч. 1 ст. 174 КПК України, нині чинного КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст. 174 КПК України). Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Враховуючи те, що арешт на спірне майно був накладений у 2018 році, в цій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial