Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

18 серпня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2007 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з початку 2022 року фактичні шлюбні відносини з чоловіком припинені, сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносин немає. В зв`язку з даними обставинами та посилаючись на те, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, [PERSON] просила розірвати її шлюб з [PERSON] та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Також позивач просила спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] залишити на її вихованні. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 02.09.2022р. позовну заяву було залишено без руху через не зазначення правових підстав та обставин, на яких ґрунтуються вимоги щодо визначення місця проживання дітей, а також недоплатою судового збору. 09.09.2022р. [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог та квитанцію про доплату судового збору. 12.09.2022 Ухвалою Коломийського міськрайонного суду відкрито провадження у справі. 19.09.2022р. представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив, в якому зазначив, що [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей разом з позивачем, однак бажає аби було забезпечено його право на можливість вільного спілкування з дітьми. В підготовче засідання позивач та її представник не з`явилися, письмовим клопотанням, яке надійшло до суду 12.10.2022р. представник позивача просила розглядати справу за їхньої відсутності. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх в повному обсязі, а також стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені нею судові витрати на сплату судового збору. Відповідач та його представник в підготовче засідання також не з`явилися. Згідно клопотання, зазначеного у відзиві, просили розглядати справу за їхньої відсутності, з урахуванням наведених ними доводів. Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторін щодо предмету спору, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 липня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 315, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони на теперішній час разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, взаємним побутом не пов`язані. Характер відносин, які склалися між ними, свідчить про повний розпад сім`ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки вони не бажають підтримувати шлюбні відносини між собою та знайти спільну мову в сімейних питаннях. В зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не бажає після розірвання шлюбу відновлювати своє дошлюбне прізвище, суд залишає її прізвище без змін. Щодо вимог про визначення місця проживання дітей сторін, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1-3 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктами 4, 14 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. У випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. В даній справі судом встановлено, що спір між сторонами з приводу визначення місця проживання спільних дітей відсутній, оскільки відповідач не заперечує щодо проживання сина та доньки разом з матір`ю та визнав позовні вимоги зокрема і в цій частині в повному обсязі. Згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , 2007 р.н. та [PERSON] , 2010 р.н. проживаються разом з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] , що підтверджуються довідкою від 09.09.2022р. № 1609, виданою виконавчим комітетом П`ядицької сільської ради. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов стану сім`ї від 12.09.2022р. складеного комісією в складі старости с. В.Кам`янка [PERSON] , начальника ССД П`ядицької сільської ради Дідик А.П., начальника відділу соціального захисту населення П`ядицької сільської ради Дишук І.І. встановлено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] , 2007 р.н., донькою [PERSON] , 2010 р.н., батьком [PERSON] , 1946 р.н. та матір`ю [PERSON] , 1952 р.н. Матеріально-побутові умови стану сім`ї задовільні. В будинку чистота і порядок, діти забезпечені всім необхідним для розвитку і навчання. Скарги відсутні. Згідно характеристики класного керівника Коломийського ліцею №8 Коломийської міської ради, [PERSON] навчається в 7-А класі та за період навчання зарекомендувала себе як старанна учениця. Має навчальні досягнення достатнього і середнього рівня, регулярно відвідує заняття у школі, завжди охайна та доглянута. Мати дитини спілкується з педагогами, які навчають дочку, цікавиться шкільним життям та регулярно відвідує батьківські збори. Батько, контакту із школою не підтримує, із вчителями не спілкується. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 29.09.2022р. до суді надійшов лист начальника Служби у справах дітей П`ядицької сільської ради в якому зазначено, що ССД було обстежено умови проживання позивача та відповідача. Обидві сторони мають належні умови проживання та належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Під час спілкування з [PERSON] , остання повідомила, що не заперечує проти вільного спілкування дітей з батьком. Таким чином, в зв`язку з фактичною відсутністю спору між батьками, Служба у справах дітей вважає за доцільне залишити дітей проживати з матір`ю [PERSON] за адресою її проживання. Отже, врахувавши встановлені фактичні обставини даної справи, взявши до уваги визнання позову відповідачем та письмову позицію Служби у справах дітей, виходячи із найкращих інтересів малолітньої [PERSON] , враховуючи її вік, суд приходить до висновку про необхідність визначити місце проживання спільної доньки сторін разом з матір`ю за адресою її фактичного проживання, оскільки зміна місця проживання та побуту, до яких дитина звикла, може мати негативний вплив на подальший її розвиток та порушити позитивні взаємовідносини з матір`ю. Суд не визначає місце проживання неповнолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , оскільки останній досягнув чотирнадцятирічного віку, а тому місце проживання визначається ним самостійно, згідно положень ст.. 29 ЦК України та ст.. 160 СК України, При цьому суд зазначає, що батько дітей має право та обов`язок піклуватися про їхнє здоров`я та розвиток, незалежно від того, з ким вони будуть проживати, оскільки визначення місця проживання дитини з однім із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1984,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial