Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

12.07.2022 позивачка звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.12.2020 вона уклала із ТОВ "Мілоан" кредитний договір № 2934184, згідно з яким позивачці було надано кредит в сумі 7000 грн. строком на 12 діб з 17.12.2020 по 29.12.2020. 12.05.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович вчинив виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК" Кредит-Капітал" заборгованості за вказаними договором в сумі 24581,92 грн. ( 5900 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 17751,92 грн. - заборгованість за нарахованими та неспаченими відсотками), право вимоги за яким було передано від ТОВ "Мілоан" на користь ТОВ "ФК"Кредит-Капітал". 05.07.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69343499 від 05.07.2022 по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса № 35596 від 12.05.2021. Проте позивачка вважає, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Остапенком Є.М. 12.05.2021, не підлягає виконанню, так як зазначені у виконавчому написі суми не є безспірними, оскільки кредитний договір № 2934184 було укладено 17.12.2020, кошти по вказаному договору надавались 17.12.2020, однак будь-яких коштів в період з 10.03.2021 по 10.05.2021 позивачка не отримувала, крім того, відповідач нарахував позивачці проценти по кредиту за вказаний період, однак такі стягнення з позивачки за користування вказаними кредитом є незаконними, оскільки право відповідача нараховувати відсотки припинилось з моменту припинення кредитування, тобто з 29.12.2020. Також при вчиненні виконавчого напису нотаріусом було порушено п. 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (виконавчий напис було здійснено не на оригіналі Договору у вигляді електронного документа, а на його копії, виготовленій у письмовій формі; виконавчий напис не містить відомостей про те, на підставі яких документів було визначено суму заборгованості) та п. 2.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ( позивачка не отримувала від стягувача будь-яких повідомлень - письмових вимог про усунення порушень Договору, надсилання яких є обов"язком стягувача). Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 35596 від 12.05.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичемта стягнути на її користь із відповідача судові витрати в сумі 5488,60 грн. (4000 грн. +992,40 грн.+496,20 грн.), що складаються із витрат на оплату судового збору та з витрат на правову допомогу. 13.07.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам визначено строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечення. В судове засідання учасники не з"явились, позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, причини неявки не відомі. Треті особи в судове засідання не з"явились, причини неявки суду не відомі. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17.12.2020 між ТОВ "Мілоан" та позивачкою було укладено договір № 2934184, згідно з яким останній було надано кредит в сумі 7000 грн. строком на 12 діб з 17.12.2020 по 29.12.2020 (копія на а.с.9-11). Згідно графіку розрахунків за вказаними договором станом на 29.12.2020 позивачкою було погашено кредит в сумі 7000 грн., а також відсотки в сумі 739,20 грн. та комісію за надання кредиту - 490 грн., що разом 8229,20 грн. (копія на а.с.12). 12.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК"Кредит-Капітал"заборгованості за кредитними договором № 2934184 від 17.12.2020 на загальну суму 24581,92 грн., з яких 5900 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 17751,92 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. Вказаний виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 35596 (копія на а.с.8). 05.07.2022 приватним виконавцем Тимощуком В.В. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69343499 від 05.07.2022 по примусовому виконанню виконавчого напису № 35596 від 12.05.2021 (копія на а.с.13). За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм суд дійшов наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Протягом всього часу розгляду справи в суді відповідачем не було надано суду в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що нотаріусу були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Ненадання таких доказів третьою особою не звільняє відповідача як стягувача та особи, яка зверталася за видачею виконавчого напису, від обов`язку доказування у даній справі. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не були враховані положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача 2) у разі відмови в позові - на позивача 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В прохальній частині позовної заяви позивачка просить стягнути з відповідача 992,40 грн. судового збору за подання позову, 496,20 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову та 4000 грн. витрат на правову допомогу. Витрати щодо сплати судового збору підтверджуються квитанціями № Р24А41699849D670426 та № P24A41703023D358966 (а.с. 4,5), щодо витрат на правову допомогу, то матеріалами справи підтверджують витрати на суму 4000 грн. (а.с. 17-21), а тому суд приходить висновку про задоволення вимог позивачки в цій частині і вважає за необхідне стягнути з ТОВ «ФК "Кредит-Капітал"» на користь [PERSON] 4000 грн. витрат на правову допомогу, 1488,60 грн. сплаченого нею судового збору, а саме 496,20 грн за подання заяви про забезпеченя позову та 992,40 грн за подання позовної заяви.

Outcome: approved