Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

27.10.2017 позивач звернувся з позовом до першого проректора КПІ ім.. Ігоря Сікорського Якименко Ю.І про дискримінацію, порушення його конституційних прав і свобод, скасування наказу про відрахування його з другого курсу факультету інформаційно-обчислювальних технологій НТУУ КПІ, користування службовим становищем, підробка і підлог документів з метою прикриття корупційних зловживань, зловживання службовим становищем в корисливих цілях та з урахуванням уточнених позовних вимог просить скасувати наказ першого проректор НТУУ «КПІ ім. Сікорського Якименка Ю.І.№ 2061-с про відрахування [PERSON] з університету за невиконання навчального плану як незаконний. Посилається в позові на те, що 30.06.2017 Перший проректор НТУУ «КПІ» ім. Сікорського Якименко Ю.І. підписав наказ № 2061-с про відрахування [PERSON] з університету за невиконання навчального плану. Вказує, що його вимоги визнати оскаржуваний наказ невідповідним законодавству, ґрунтується на тому, що академічна заборгованість студента [PERSON] була створена незаконними і дискримінаційними діями керівництва ФІОТ НТУУ «КПІ», а саме проф. [PERSON], доцента [PERSON] , доцента [PERSON], доцента [PERSON] , доцента [PERSON] , методиста [PERSON] з метою помсти і уникнення відповідальності за корупційні зловживання, а також із-за того, що представник позивача, батько [PERSON] , викрив їх корупційні зловживання, отримання неправомірної вигоди в особливо крупних розмірах, користування службовим становищем, підробку і підлог документів з метою прикриття корупційних зловживань, зловживання службовим становищем в корисливих цілях. Крім того його відрахували без згоди органу студентського самоврядування. Зазначає, що висновок керівництва ФІОТ щодо академічної заборгованості є необґрунтованим та таким, що суперечить фактичним обставинам справи та просить скасувати наказ Першого проректора НТУУ «КПІ» ім. Сікорського Якименка Ю.І. № 2061-с про відрахування [PERSON] . Ухвалою судді від 01 листопада 2017 року позовну заяву було залишено без руху. 08.11.2017 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді від 01 грудня 2017 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 04 грудня 2017 року було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.06.2018 апеляційну скаргу позивача на вищевказану ухвалу повернуто позивачу. 21.11.2017 позивач подав до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 12.10.2022 заяву [PERSON] від 21.11.2017 про забезпечення позову повернуто заявнику. 23.11.2017 до суду надійшла заява про відвід судді. 08.12.2017 було подано заяву про забезпечення позову позивачем. Ухвалою судді від 11 грудня 2017 року заяву [PERSON] від 08.12.2017 про забезпечення позову залишено без руху. Ухвалою суду від 12.10.2022 заяву [PERSON] від 08.12.2017 про забезпечення позову повернуто заявнику. 14.06.2018 представник відповідача подав до суду відзив, у якому просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Вказує, що 17.08.2015 [PERSON] був зарахований на 1 курс факультету інформатики та обчислювальної техніки, напрям підготовки 6.050101 «Комп`ютерні науки» за державним замовленням. Зазначає, що за результатами заліково-екзаменаційної та додаткової сесії 2016/2017 навчального року студент [PERSON] мав незадовільні оцінки з трьох дисциплін (F та FX), а після трьох спроб перескладання, оцінка залишилась незадовільною. Університет в повному обсязі виконав вимоги Положення про проведення семестрового контролю, забезпечив створення незалежних комісій для прийняття навчальних дисциплін, однак, знання студента [PERSON] не відповідали необхідному рівню засвоєння знань. Таким чином, студент підлягав відрахуванню за невиконання навчального плану. 30.06.2017 наказом № 2061-с [PERSON] було відраховано за невиконання навчального плану. Вказує, що наказ про відрахування № 2061-с від 30.06.2017 є законним, оскільки виданий з підстав та з дотриманням процедур, визначених ЗУ «Про вищу освіту» та підписаний уповноваженою особою. Студент [PERSON] був відрахований за об`єктивними показниками результатів навчання. На другому курсі у третьому та четвертому семестрах з профільних предметів студент був атестований за найнижчим балом EKTS - E. З трьох дисциплін мав оцінки «незадовільно» F та FX. Відповідач зазначає, результати навчання студента [PERSON] свідчать про низький рівень засвоєння останнім навчального матеріалу з усіх профільних дисциплін. Вказує, що вказаний позов свідчить лише про спробу представника позивача, знайти альтернативні підходи до «присудження» диплому його сину. Право студента на продовження навчання в закладі вищої освіти порушено не було, оскільки позивач не реалізовував свого права на освіту шляхом поновлення в загальному порядку. Щодо доказів, відповідач ставить під сумнів походження та достовірність інформації відображеної на файлах CD-диску. Такі файли не є доказами в розумінні ЦПК України, не мають ознак належності, допустимості, достовірності та достатності. Вказує, що позовна заява не містить жодного належного та допустимого доказу. Також представник подав клопотання від 14.06.2018, в якому просить позовну заяву залишити без розгляду у зв`язку із відсутністю поважних причин пред`явлення позову до неналежного відповідача, визнати дії позивача щодо подання позовної заяви до неналежного відповідача зловживанням права, визнати дії позивача щодо пред`явлення позову який має штучний характер та не містить предмету спору зловживанням права. Ухвалою суду від 15 червня 2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у справі за позовом [PERSON] до першого проректора НТУУ КПІ Якименка Юрія Івановича про скасування наказу про відрахування з університету відмовлено. 14.06.2018 до суду надійшла заява позивача про відвід судді. Ухвалою суду від 14 червня 2018 року було визнано заяву [PERSON] від 14.06.2018 необгрунтованою. 18.06.2018 до суду надійшла заява про відвід судді. Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року було визнано заяву [PERSON] про відвід судді необґрунтованою. Ухвалою суду від 16 червня 2022 року було закрито підготовче провадження та перейдено до розгляду цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши, матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у позові, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Встановлено та це не заперечувалося сторонами, що 17.08.2015 [PERSON] був зарахований на 1 курс факультету iнформатики та обчислювальної техніки, напрям підготовки 6.050101 «Комп`ютерні науки» за державним замовленням. Вiдповiдно до ст. 50 Закону «Про вищу освіту» освітній процес у закладах вищої освіти здійснюється за такими формами: 1) навчальні заняття; 2) самостійна робота; 3) практична підготовка; 4) контрольні заходи. Основними видами навчальних занять у закладах вищої освіти є: 1) лекція; 2) лабораторне, практичне, семінарське, індивідуальне заняття;3) консультація. Заклад вищої освіти має право встановлювати iншi форми освітнього процесу та види навчальних занять. Згiдно iз ч.1,3 ст. 6 Закону атестація - це встановлення відповідності засвоєних здобувачами вищої освіти рiвня та обсягу знань, умінь, інших компетентностей вимогам стандартів вищої освіти. Відповідачем у відзиві зазанчено, що відповідно до п. 3.1. Положення про проведення семестрового контролю та атестації студентів КПІ ім. Ігоря Сікорського, студент не допускається до семестрового контролю з певного кредитного модуля, якщо він має заборгованості з лабораторних робіт, комп`ютерного практикуму, семестрових індивідуальних завдань, передбачених робочим навчальним планом на семестр з даного кредитного модуля. При цьому викладач в заліково-екзаменаційній вiдомості робить запис «не допущений» («F»). Студент, який був не допущений до складання семестрового контролю, або був допущений, але не з`явився без поважної причини на екзамен, залікову контрольну роботу чи співбесіду (коли присутність студента обов`язкова), захист курсового проекту/роботи або був усунений від складання екзамену (заліку), вважається таким, що використав відповідну спробу скласти екзамен (залік) з кредитного модуля i мас заборгованість. Як вбачається з відзиву відповідача, що не спростований позивачем, за четвертий семестр навчання в університеті позивач мав наступні оцінки (за шкалою ECTS): Декларативне програмування-Е; Додатк. розд. теорії ймовірності - Е; Проектування та аналiз обчис. алгоритмів - Е; Фізичне виховання - А; Об`єктно-орієнтоване Іноземна мова -E; Операційні системи - F; Чисельні методи-F: програм. (КР) - Е; Вiдповiдно до ч.1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: 1) завершення навчання за вiдповiдною освітньою (науковою) програмою; 2) власне бажання; 3) переведення до iншого навчального закладу; 4) невиконання навчального плану; 5) порушення умов договору (контракту), укладеного мiж вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачус таке навчання; 6) iншi випадки, передбачені законом. Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2017 наказом № 2061-с [PERSON] було відраховано за невиконання навчального плану з 30.06.2017 на підставі подання декана. З вказаного наказу вбачається, що його погоджено в тому числі і головою студентської ради факультету . Вiдповiдно до ч.6 ст. 34 Закону України «Про вищу освіту» керівник закладу вищої освіти вiдповiдно до статуту може делегувати частину своїх повноважень своїм заступникам і керiвникам структурних підрозділів. Наказом вiд 16.06.2017 № 7-50 ректором делеговано обов`язки в частині підписання наказів, що стосується навчання студентів першому проректору Якименко Ю.І . Відповідно до ч.6 ст. 40 ЗУ «Про вищу освіту» за погодженням з органом студентського самоврядування вищого навчального закладу приймаються рішення про відрахування студентів з вищого навчального закладу та їх поновлення на навчанні. Вбачається, що наказ погоджено головою студентської ради, що є належною формою погодження наказу на відрахування № 2061с від 30.06.20017 з боку органів студентського самоврядування та свідчить про дотримання вимог Закону. Згідно із листом Міністерства освіти і науки України № 1/9-495 від 21.10.2015 зазначено, що законодавство не встановлює форми здійснення органами студентського самоврядування погодження відповідних рішень. Водночас, зважаючи на усталену практику ведення діловодства у вищих навчальних закладах. Міністерство рекомендує здійснювати таке погодження шляхом візування відповідних управлінських актів (наказів, розпоряджень, рішень тощо) керівниками органів студентського самоврядування. Як вбачається, крім того, наказ про відрахування № 2061с вiд 30.06.20017 погоджено профкомом студентів . Відповідно до ст. 34 Закону України «Про вищу освіту»( в редакції на час виникнення спірних правовідносин» безпосереднє управління діяльністю закладу вищої освіти здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обов`язки та відповідальність визначаються законодавством і статутом закладу вищої освіти . Керівник є представником закладу вищої освіти у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених цим Законом і статутом закладу вищої освіти. Керівник закладу вищої освіти в межах наданих йому повноважень : 1) організовує діяльність закладу вищої освіти; 2) вирішує питання фінансово-господарської діяльності закладу вищої освіти, затверджує його структуру і штатний розпис; 3) видає накази і розпорядження, дає обов`язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами закладу вищої освіти доручення; 4) відповідає за результати діяльності закладу вищої освіти перед засновником (засновниками) або уповноваженим ним (ними) органом (особою); 5) є розпорядником майна і коштів; 6) забезпечує виконання фінансового плану (кошторису), укладає договори; 7) призначає на посаду та звільняє з посади працівників; 8) забезпечує охорону праці, дотримання законності та порядку; 9) визначає функціональні обов`язки працівників; 10) формує контингент осіб, які навчаються у закладі вищої освіти; 11) відраховує з закладу вищої освіти та поновлює на навчання в ньому здобувачів вищої освіти за погодженням з органами студентського самоврядування та первинними профспілковими організаціями осіб, які навчаються (якщо дана особа є членом профспілки), з підстав, установлених цим Законом; 12) забезпечує організацію та здійснення контролю за виконанням навчальних планів і програм навчальних дисциплін; 13) контролює дотримання всіма підрозділами штатно-фінансової дисципліни; 14) здійснює контроль за якістю роботи педагогічних, науково-педагогічних, наукових та інших працівників; 15) забезпечує створення умов для здійснення дієвого та відкритого громадського контролю за діяльністю закладу вищої освіти; 16) сприяє та створює умови для діяльності органів студентського самоврядування, організацій профспілок працівників закладу вищої освіти і студентів, громадських організацій, які діють у закладі вищої освіти; 17) сприяє формуванню здорового способу життя у здобувачів вищої освіти, зміцненню спортивно-оздоровчої бази закладу вищої освіти, створює належні умови для занять масовим спортом; 18) спільно з виборними органами первинних організацій профспілок працівників закладу вищої освіти і студентів подає для затвердження вищому колегіальному органу громадського самоврядування закладу вищої освіти правила внутрішнього розпорядку та колективний договір і після затвердження підписує їх; 19) здійснює інші передбачені статутом повноваження. Як вбачається, позивач звернувся до суду з позовом до першого проректора НТУУ «КПІ» предметом спору є скасування наказу, що виданий юридичною особою- університетом, як суб`єктом освітньої діяльності. Якименко Ю.І. , як перший проректор (посадова особа) здійснював підпис документів від імені університету, в межах повноважень, що йому надані, а тому суд вважає, що між позивачем та відповідачем будь-яких правовідносин не виникло. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №705/3876/18 підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, що кореспондується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду). Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Ухвалою судді від 01.11.2017 позивачу був наданий строк на усунення недоліків у якій пропонувалося усунути недоліки шляхом подання нової редакції позовної заяви з зазначенням порушень прав позивача саме цим відповідачем та якими нормами чинного законодавства це обгрунтовується. Вказані недоліки не було усунуто. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача, що кореспондується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у позові.

Outcome: dismissed