Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Кинашівської сільської ради про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування. Ухвалою суду від 22.03.2021 залучено до участі у справі Тульчинську міську раду в якості правонаступника відповідача. В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що [INFO] померла тітка позивача - [PERSON] . Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.01.2016 за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме на житловий будинок, загальною площею 40,0 кв.м., житловою площею 14,8 кв.м., з вхідним майданчиком позначеним літерою «а», сараєм позначеним літерою «Б», погребом позначеним літерою «П» і спорудами 1-4, який знаходиться, за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 1,9265 га, яка розташована на території Кинашівської сільської ради, Тульчинського району, Вінницької області; майновий пай члена ПСП «Україна» с. Кинашів Тульчинського району, у розмірі 2598 грн. 12.02.2019 рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області відмовлено [PERSON] у визнанні права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,20 га. 16.05.2019 Вінницький апеляційний суд залишаючи рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.02.2019 без змін, в мотивувальній частині зазначив, щодо до [PERSON] перейшло не право власності у порядку спадкування, а право на завершення приватизації у порядку спадкування: «...з наявних у матеріалах справи доказів, зокрема запису у книзі реєстрації №4 заяв громадян, яким передавались земельні ділянки у приватну власність, видно, що померла [INFO] [PERSON] набула право на приватизацію земельної ділянки площею приблизно 0.20 га, яка рахувалась за її погосподарським номером на підставі статті 17 ЗК України 1990 року та Декрету від 26 грудня 1992 року № 15-92, а тому до позивача у порядку спадкування перейшло право на завершення її приватизації відповідно до статті 1218 ЦК України». Виходячи з вищевикладеного, вважає, що тітка позивача - [PERSON] за життя набула право на приватизацію земельної ділянки площею приблизно 0.20 га, яка рахувалась за її погосподарським номером на підставі статті 17 ЗК України 1990 року та Декрету від 26.12.1992 № 15-92, разом з тим не отримала державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку, а отже не завершила процедуру приватизації у встановленому законом порядку, а позивач, як єдиний спадкоємець майна померлої [PERSON] має право на завершення її приватизації відповідно до ст.1218 ЦК України. 20.08.2019 позивач звернувся до відповідача з проханням розглянути питання щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 0,20 га домогосподарства розташованого по [ADDRESS] . Листом Кинашівська сільська рада від 16.09.2019 №689 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2020 визнано протиправною бездіяльність Кинашівської сільської ради, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви [PERSON] від 20.08.2019 про надання дозволу на виготовлення технічної документації 0,20 га земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , із цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд, з якої: 0,0588 га та 0,1412 га. Зобов`язано Кинашівську сільську раду повторно розглянути заяву [PERSON] та прийняти мотивоване рішення з урахуванням окреслених у рішенні висновків, та правової оцінки суду. Рішенням Кинашівської сільської ради 47 сесії 7 скликання №574 від 06.11.2020 виконано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2020 та винесено рішення, яким надано дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації 0,20 га земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з якої 0,0588 га та 0,1412 га. Посилаючись на ст.1216, 1218, 1225 ЦПК України, п."г" ч.1 ст.81, 125, п. "а" ч.3 ст.152, абзац 2 п.1 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України та висновки Верховного Суду представник позивача просить визнати за [PERSON] право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,20 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , з якої: 0,0588 га та 0,1412 га, і прваво на отримання правовстановлюючого документа на право власності на дану земельну ділянку. В судове засідання позивач та його представвник не з`явилися, подали заяви, згідно яких просять суд відкласти розгляд справи. Окрім того, позивач вказав, що позовні вимоги підтримує та на їх задоволенні наполягає, а також просив, щоб у справі брала участь як його представник - [PERSON] згідно довіренності №2-1495 від 17.09.2019. Між тим, суд вважає необхідним роз`яснити позивачу, що дана справа розглядається за правилами загального позовного провадження та відповідно до ст.60 ЦПК України представником в даному випадку у суді може бути лише адвокат або законний представник. Враховуючи, що представник за довіреністю [PERSON] не є законним представником позивача і не має статусу адвоката, тому дана особа не може бути допущена до участі в розгляді справи в якості представника позивача, а відтак його вимога є безпідставною. Відповідач - представник Тульчинської міської ради в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи провести без участі представника відповідача. Відповідно до п.2 ч.3 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказах, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області у справі №148/2076/15-ц від 15.01.2016 (а.с.10-12), яке набрало законної сили 14.04.2016, встановлено факт родинних відносин, а саме, що: [PERSON] , яка померла [INFO] , була тіткою [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме на житловий будинок, який знаходиться, за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 1,9265 га, яка розташована на території Кинашівської сільської ради, Тульчинського району, Вінницької області та майновий пай члена ПСП «Україна» с. Кинашів Тульчинського району, у розмірі 2598 грн. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області у справі №148/1855/17 від 12.02.2019, яке набрало законної сили 16.05.2019, визнано незаконним та скасувано рішення №219 16 сесії 7 скликання Кинашівської сільської ради від 12.05.2017 Про внесення змін до рішення 11 сесії, 5 скликання від 23.11.2007 «Про розгляд звернення жителя с. Нестерварки [PERSON] »; в частині позовних вимог [PERSON] до Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно - відмовлено. Судом у мотивувальній частині зазначено, що правових підстав для задоволення позовної вимоги позивача щодо визнання права власності на спадкове майно, що залишилось у спадок після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме земельну ділянку загальною площею 0,20 га, немає. Відповідно до копії постанови Вінницького апеляційного суду у справі №148/1855/17 від 16.05.2019 (а.с.40-50) вбчачається, що залишаючи рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.02.2019 без змін, в мотивувальній частині постанови апеляційний суд зазначив: «...з наявних у матеріалах справи доказів, зокрема запису у книзі реєстрації №4 заяв громадян, яким передавались земельні ділянки у приватну власність, видно, що померла [INFO] [PERSON] набула право на приватизацію земельної ділянки площею приблизно 0.20 га, яка рахувалась за її погосподарським номером на підставі статті 17 ЗК України 1990 року та Декрету від 26 грудня 1992 року № 15-92, а тому до позивача у порядку спадкування перейшло право на завершення її приватизації відповідно до статті 1218 ЦК України." Відповідно до копії вступної та резолютивної частини рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/3584/19-а від 17.08.2020 (а.с.51), визнано протиправною бездіяльність Кинашівської сільської ради, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви [PERSON] від 20.08.2019 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації 0,20 га земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , із цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд, з якої: 0,0588 га та 0,1412 га; зобов`язано Кинашівську сільську раду повторно розглянути заяву [PERSON] від 20.08.2019 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації 0,20 га земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , із цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд, з якої: 0,0588 га та 0,1412 га, та прийняти мотивоване рішення з урахуванням окреслених у рішенні висновків, та правової оцінки суду. Згідно відомостей, отриманий судом з ЄДРСР, дане рішення набрало законної сили 28.08.2020. 06.11.2020 Кинашівська сільська рада Тульчинського району Вінницької області на виконання вищевказаного рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2020 на 47 сесії 7 скликання прийняла рішення №574 "Про розгляд звернення жителя с.Нестерварка [PERSON] ", про що свідчить його копія (а.с.52), яким надала дозвіл гр. [PERSON] на виготовлення технічної документації 0,20 га земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд, з якої: 0,0588 га та 0,1412 га. 11.04.2019 між [PERSON] та ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" був укладений договір №2019 на виконання землевпорядних робіт, , про що свідчить його копія (а.с.138), предметом якого є виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (присадибна ділянка) на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Позивач вказав, що даний договір був укладений його дружиною, але документація із землеустрою за цим договором розроблялась з метою передачі земельної ділянки у його власність. 23.12.2021 між [PERSON] та ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" була укладена додаткова угода до договору №2019 від 11.04.2019, про що свідчить її копія (а.с.159), за якою продовжено дію договору №2019 від 11.04.2019 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області терміном до 23.06.2022. Звертаючись до суду із вимогою про визнання за позивачем права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування представник позивача посилається на ст.1216, 1218, 1225 ЦПК України, п."г" ч.1 ст.81, 125, п. "а" ч.3 ст.152, абзац 2 п.1 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України та висновки Верховного Суду. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як визначено у ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п.1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В п.3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК). Аналогічні за змістом висновки викладені, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 350/67/15-ц та від 17.04.2019 у справі №723/1061/17. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України (в редакції чинній на час відкриття спадщини) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції чинній на час відкриття спадщини) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Між тим, з набранням чинності з 01.01.2013 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 та Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без оформлення державних актів. Відтак, починаючи з 01.01.2013 державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. В свою чергу, згідно абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України (в редакції чинної на даний час та час звернення позивача з даним позовом) рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №128/1911/15-ц вказано, що захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3 статті 152 ЗК України. Як зазначив Вінницький апеляційний суд у свої й постанові від 16.05.2019 у справі №148/1855/17, [PERSON] набула право на приватизацію земельної ділянки площею приблизно 0.20 га, яка рахувалась за її погосподарським номером на підставі статті 17 ЗК України 1990 року та Декрету від 26 грудня 1992 року № 15-92, а тому до позивача у порядку спадкування перейшло право на завершення її приватизації відповідно до статті 1218 ЦК України. Згідно зі ст.118 ЗК України, процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи. Як вбачається із матеріалів справи, позивач розпочав дану процедуру, про що свідчить надана представником позивача копія рішенням Кинашівської сільської ради 47 сесії 7 скликання №574 від 06.11.2020, відповідно до якого позивачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації 0,20 га земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд, з якої: 0,0588 га та 0,1412 га з метою передачі у власність даної ділянки. Також позивач замовив виготовлення даної технічної документації. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, належних та допустимих доказів, які б свідчили , що у позивача наявні будь-які перешкоди для закінчення процедури приватизації та про порушення його цивільних прав матеріали справи не містять. При цьому, суд бере до уваги, що позивач на виконання статей 12, 13 ЦПК України не вважав за необхідне у відповідний процесуальний спосіб довести обставини, які мають значення для справи, хоча ухвалою суду від 28.09.2022 його явка була визнана обов`язковою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що даний позов є передчасним, оскільки позивачем не вичерпано всіх можливих законних заходів щодо завершення процедури приватизації після смерті [PERSON] з метою отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку в досудовому порядку, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed