Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича, в якій просить визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчий напису, вчинений 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, реєстровий № 4349, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості у сумі 17 017 гривень 22 копійки та виконавчий напису, вчинений 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, реєстровий № 4350, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості у сумі 20 890 гривень 21 копійку, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй стало відомо про винесення приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем постанови про відкриття виконавчого провадження від 28 квітня 2020 року № 61938617 по примусовому виконанні виконавчого напису № 4349, вчиненого 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором № 500224952 від 01 вересня 2011 року, укладеним між нею та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» у сумі 17 017 гривень 22 копійки та постанови про відкриття виконавчого провадження від 28 квітня 2020 року № 61938569 по примусовому виконанні виконавчого напису № 4350, вчиненого 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором № 500213380 від 15 червня 2011 року, укладеним між нею та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» у сумі 20 890 гривень 21 копійку. В результаті чого в подальшому винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28 квітня 2020 року та від 25 травня 2020 року, а також постанови про стягнення з боржника основної винагороди. Позивач вважає, що дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» та виконавчі написи, вчинені 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, реєстровий № 4349 та реєстровий № 4350, є незаконними та відповідно виконавчі написи є такими, що не підлягають виконанню, оскільки вчинені приватним нотаріусом з грубим порушенням норм діючого законодавства України, що призвело в подальшому до незаконного стягнення з [PERSON] грошових коштів. На думку позивача, при вчиненні спірних виконавчих написів приватним нотаріусом не дотримано вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку. Заборгованість, яка зазначена у виконавчих написах, не є безспірною, а для одержання виконавчого напису Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» не було надано приватному нотаріусу ні оригіналів кредитних договорів № 500224952 від 01 вересня 2011 року та № 500213380 від 15 червня 2011 року, ні їх засвідчених у встановленому законом порядку копій. Як зазначила [PERSON] , вона не має вказаної у виконавчих написах заборгованості ні перед Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», а тим більше перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна». Крім того, позивач зазначила, що частиною 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. За версією [PERSON] право примусового стягнення боргу (право вимоги) шляхом вчинення виконавчого напису виникло у первісного кредитора, Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», за кредитним договором № 500213380 від 15 червня 2011 року (строк дії до 16 червня 2014 року) - до 16 червня 2017 року, а за кредитним договором № 500224952 від 01 вересня 2011 року (строк дії до 02 вересня 2014 року) - до 02 вересня 2017 року, проте первісний кредитор своїм правом вимоги не скористався, ніяких претензій до позивача, як до можливого боржника за кредитними договорами ніколи не заявляв. У нового кредитора, Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (враховуючи навіть не тільки термін дії зазначених кредитних договорів, але й час укладання договору факторингу), згідно договору факторингу № 2013-1 від 23 грудня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», по обом вищезазначеним кредитним договорам право вимоги до нового кредитора перейшло 23 грудня 2013 року. Тобто, на думку позивача, у стягувача, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», право примусового стягнення боргу (право вимоги) виникло 23 грудня 2013 року та діяло протягом трьох років до 23 грудня 2016 року включно, а за вчиненням виконавчого напису відповідач звернувся лише 09 квітня 2020 року, тим самим свідомо, безпідставно та значно пропустивши строк звернення на примусове стягнення боргу. В свою чергу, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович у порушення приписів статті 88 Закону України «Про нотаріат» не дивлячись на порушений без поважних причин стягувачем трирічний строк звернення з відповідною вимогою, вчинив 09 квітня 2020 року оспорювані виконавчі написи, не перевіривши навіть наявність оригіналів кредитних договорів, а також наявність у встановленому законом порядку нотаріально засвідчених копій кредитних договорів. Позивач звернула увагу суду, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І. В. при вчиненні виконавчих написів № 4349 та № 4350 від 09 квітня 2020 року не пересвідчився у безспірності вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до [PERSON] та вчинив виконавчі написи з порушення приписів Закону України «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, в частині невитребування від Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» оригіналів кредитних договорів або нотаріально засвідчених їх копій, не здійснив на них відповідних записів, а також не витребував засвідчених стягувачем виписок з рахунків боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, що є підставою для визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 лютого 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича, про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, відкрито провадження у цивільній справі, витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи, які стали підставою для вчинення виконавчих написів № 4349 від 09 квітня 2020 року та № 4350 від 09 квітня 2020 року, від приватного виконавця виконавчого округу місто Києва Табінського Олега Володимировича належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 61938617 від 28 квітня 2020 року та виконавчого провадження № 61938569 від 28 квітня 2020 року, в тому числі всіх документів, що були направлені стягувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до виконавчих написів № 4349 від 09 квітня 2020 року та № 4350 від 09 квітня 2020 року. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 03 жовтня 2022 року визначено про заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича, про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича, про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, судом не вживалось. Відповідачем у справі, Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», на адресу суду відзиву на позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича, про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, подано не було. Треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Табінський Олег Володимирович, правом надати письмові пояснення, відповідно до приписів статті 181 Цивільного процесуального кодексу України, не скористалися. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] на електронну адресу суду надіслала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № ЕП-935/22-вх. від 03 жовтня 2022 року, відповідно до якої просила суд розгляд справи проводити без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення рішення в заочного порядку. Уповноважений представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися завчасно, відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень Про причини своєї неявки суд не повідомили, ніяких клопотань на адресу суду, а також відзиву на позовну заяву не направляли. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович у судове засідання теж не з`явився, не зважаючи на те, що про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Витребувані докази на адресу суду не направив. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Табінський Олег Володимирович у судове засідання не з`явився, не зважаючи на те, що про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Докази, що були витребувані судом, не направив. Крім того, відповідач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання, що було призначене на 03 жовтня 2022 року, викликалися шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Про причини своєї неявки учасники справи суд не повідомили, ніяких клопотань на адресу суду не направляли. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчить відповідна заява, долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним надання особистих пояснень позивачем, представником відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» та третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має, суд вважає за можливе розглянути справу по суті вимог за їх відсутності. Розглянувши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. У ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. З матеріалів справи установлено, що 01 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір № 500224952, відповідно до умов якого банк надав позичальнику, а позичальник прийняв у кредит грошові кошти у сумі 8 000 гривень 00 копійок, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 17 % річних, з датою остаточного повернення - 02 вересня 2014 року, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс» (за її наявності). Крім того, 15 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір № 500213380, відповідно до умов якого банк надав позичальнику, а позичальник прийняв у кредит грошові кошти у сумі 11 000 гривень 00 копійок, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 17 % річних, з датою остаточного повернення - 16 червня 2014 року, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс» (за її наявності). 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, на підставі статтей 87 - 91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному прядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 4349 (бланк НОН 052265) про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , яка є боржником за кредитним договором № 500224952 від 01 вересня 2011 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», на підставі договору факторингу № 2013-1, укладеного 23 грудня 3013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», ідентифікаційний код юридичної особи 37616221, заборгованості за кредитним договором № 500224952 від 01 вересня 2011 року за період з 23 грудня 2013 року по 07 лютого 2020 року у розмірі 16 617 гривень 22 копійки, що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 10 730 гривень 88 копійок, простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 5 886 гривень 34 копійки. Загальна заборгованість боржника, у тому числі з урахуванням сплати коштів за вчинення нотаріального напису складає 17 017 гривень 22 копійки. Дата набрання виконавчим написом законної сили (дата внесення відомостей у реєстр нотаріальних дій) - 09 квітня 2020 року, строк пред`явлення до примусового виконання протягом року з моменту вчинення виконавчого напису. Також, 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, на підставі статтей 87 - 91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному прядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 4350 (бланк НОН 052266) про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , яка є боржником за кредитним договором № 500213380 від 15 червня 2011 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», на підставі договору факторингу № 2013-1, укладеного 23 грудня 3013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», ідентифікаційний код юридичної особи 37616221, заборгованості за кредитним договором № 500213380 від 15 червня 2011 року за період з 23 грудня 2013 року по 07 лютого 2020 року у розмірі 20 490 гривень 21 копійка, що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 14 740 гривень 21 копійка, простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 5 750 гривень 00 копійок. Загальна заборгованість боржника, у тому числі з урахуванням сплати коштів за вчинення нотаріального напису складає 20 890 гривень 21 копійка. Дата набрання виконавчим написом законної сили (дата внесення відомостей у реєстр нотаріальних дій) - 09 квітня 2020 року, строк пред`явлення до примусового виконання протягом року з моменту вчинення виконавчого напису. 28 квітня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича з заявою від 10 квітня 2020 року за вихідним № 495 про примусове виконання рішення, відповідно до якої посилаючись на приписи статтей 3, 4, 19, 24, 28, 48, 68, пункту 1 частини 1 статті 26, частини 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» просило розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу, а саме виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем за № 4349 від 09 квітня 2020 року про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , коштів у розмірі 17 017 гривень 22 копійки, а також звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування). До заяви надали оригінал виконавчого напису № 4349 від 09 квітня 2020 року та квитанцію про сплату авансового внеску. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича від 28 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61938617 з примусового виконання виконавчого напису № 4349, вчиненого 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем про стягнення з боржника, [PERSON] , коштів у розмірі 17 017 гривень 22 копійки на користь стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна». Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича від 25 травня 2020 року, реєстраційний номер виконавчого провадження 61938617, звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на виконання виконавчого напису № 4349, вчиненого 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем щодо стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості у розмірі 17 017 гривень 22 копійки, яку направлено для виконання до Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Як з`ясовано з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича від 28 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61938569 з примусового виконання виконавчого напису № 4350, вчиненого 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем про стягнення з боржника, [PERSON] , коштів у розмірі 20 890 гривень 21 копійка на користь стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна». Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича від 25 травня 2020 року, реєстраційний номер виконавчого провадження 61938569, звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на виконання виконавчого напису № 4350, вчиненого 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем щодо стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості у розмірі 20 890 гривень 21 копійку, яку направлено для виконання до Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Листом № РІ/О-487 від 29 грудня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» повідомило [PERSON] , що з метою захисту своїх порушених цивільних прав та інтересів, Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» 23 грудня 2013 року уклали договір факторингу № 2013-1, відповідно до умов якого, Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги до боржників, що не виконали свої фінансові зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» відповідно до укладених договорів, в тому числі право вимоги по кредитним договорам № 500213380 від 15 червня 2011 року № 500224952 від 01 вересня 2011 року. При цьому Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», відповідно до умов договору, гарантувало наявність та дійсність прав вимоги, що передаються. Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» повідомило, що оригінали кредитних договорів № 500213380 від 15 червня 2011 року № 500224952 від 01 вересня 2011 року були передані на виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Табінському Олегу Володимировичу та знаходяться в матеріалах виконавчого провадження Розрахунки заборгованості, в тому числі виписки по рахунках, при відступленні права вимоги не надавалися, вся інформація щодо заборгованості боржників міститься в Додатку 1 до договору факторингу (реєстрі боржників). Також як вказано у листі, Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» припинено вчинення будь-яких дій юридичних та фактичних дій, спрямованих на стягнення боргу за кредитними договорами № 500213380 від 15 червня 2011 року № 500224952 від 01 вересня 2011 року, у зв`язку із повним погашенням суми заборгованості в рамках виконавчих проваджень. Справу по стягненню заборгованості за даними кредитними договорами закрито. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються приписами Цивільного кодексу України, Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 та Переліком документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року (із змінами та доповненнями). Приписами статті 18 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Частина 1 статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон України «Про нотаріат») дає визначення нотаріату в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» є нотаріальною дією. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції, не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує, а лише підтверджує право стягувача на стягнення грошових сум або витребування майна від боржника, та має на меті надати стягувачові можливість в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»). Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Статтею 88 вищенаведеного Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вимоги щодо змісту виконавчог о напису визначені статтею 89 Закону України «Про нотаріат». При цьому, згідно зі статтею 90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Наведене вище кореспондується з Правилами та умовами вчинення виконавчого напису закріпленими у «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Підпунктом 1.1 пункту 1 Глави 16 розділу ІІ вищенаведеного Порядку передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису (підпункт 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Відповідно до підпунктів 2.2, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Також, підпунктом 3.1 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ вказаного вище Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). В цій частині суд бере до уваги правозастосовну практику Великої Палати Верховного Суду, яка у своїй постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зробила висновок про те, що строк вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Оскільки, статтею 254 Цивільного кодексу України позовна давність визначена як строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а приписами статті 257 цього Кодексу визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, тому загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить саме цей строк. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені у Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій (підпункти 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню можливе не лише з підстав недотримання нотаріусом порядку та процедури вчинення виконавчого напису, а також у зв`язку із наявністю спору між кредитором та стягувачем щодо розміру заборгованості. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року при розгляді справи № 6-887цс17, предметом якої був спір про оспорення виконавчого напису, де суд вказав, що боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, згідно якої, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав (пункт 34 постанови). Отже, з урахуванням приписів статей 15, 16 та 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87 та 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Судом встановлено, що підставою для вчинення оспорюваних виконавчих написів, вчинених 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем та зареєстрованих у реєстрі за № 4349 та № 4350, були кредитні договори № 500213380 від 15 червня 2011 року № 500224952 від 01 вересня 2011 року, укладені між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк». Пунктом 1 частини 1 та пунктом 1 частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України регламентовано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України). За таких підстав, кредитні договори між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» вважаються укладеним. Доказів іншого матеріали справи не містять. При цьому, відповідно фактичних обставин справи у вказаному зобов`язанні відбулась заміна кредитора з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про що, як свідчать наявні матеріали справи, позивач не була обізнаною. Відступлення прав вимоги за кредитними договорами, укладеним з позивачем, як юридично значимий факт, свідчить лише про заміну первісного кредитора позивача - Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на його правонаступника. При цьому, розмір боргу [PERSON] може свідчити про безспірність боргу лише за умови його визнання позивачем, чого в даній справі не встановлено. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». З урахуванням приписів статтей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статтей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 зробила висновок, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі». Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог до боржника. Підставою вчинення виконавчих написів, нотаріус у виконавчих написах посилається на пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Проте, вказана Постанова Кабінету Міністрів України не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язанням, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18). Відповідні зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Згідно з частинами 8 та 11 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. У частині 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. З огляду на зміст статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14. Таким чином, з цього моменту кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 29 січня 2019 року у справі 910/13233/17. Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом «б» пункту 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Також Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, вчиняючи 09 квітня 2020 року виконавчі написи, зареєстровані в реєстрі за № 4349 та за № 4350, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І. В. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662 від 26 листопада 2014 року, яка на той час вже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» № 23 від 21 березня 2017 року. Незважаючи на невиконання ухвали суду про витребування доказів та ненадання документів, наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису, в будь-якому випадку нотаріусу були надані, в тому числі не посвідчені нотаріально кредитні договори, що вбачається з копій вказаних договорів, наданих позивачем і долучених до матеріалів справи. Отже, в даному випадку у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які не були нотаріально посвідчені та не відносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З наведеного вбачається, що відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» всупереч вимог закону, не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача, [PERSON] , за кредитними договорами № 500224952 від 01 вересня 2011 року та № 500213380 від 15 червня 2011 року, а приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович помилково, всупереч вимогам закону, не перевірив зміст договорів на які відповідач посилався, як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за Кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість на користь особи, яка не підтвердила свої повноваження належними доказами. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У пункті 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Вищевказаний факт мав також місце під час вчинення 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем виконавчих написів, зареєстрованих в реєстрі за № 4349 та за № 4350, відповідно до яких з [PERSON] стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», заборгованість у розмірі 17 017 гривень 22 копійки та 20 890 гривень 21 копійка відповідно. Також, аналізуючи викладене відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», не надано безспірних документів щодо підстав для вчинення виконавчих написів 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, що були зареєстровані в реєстрі за № 4349 та за № 4350. Суд вважає, що під час розгляду справ даної категорії повинні бути враховані суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У даній справі відповідачем не спростовано доводи позивача щодо дотримання умов безспірності заборгованості та нотаріальної форми правочину, які є передумовою для видачі виконавчого напису нотаріусом про стягнення кредитної заборгованості. Доказів направлення письмової вимоги на адресу боржника не надано, як і не надано нотаріально посвідчених кредитних договорів між кредитором та боржником, а тому доводи позивача, наведені у позові щодо неправомірності вчинення виконавчих написів приватним Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем суд вважає обґрунтованими. Крім того, виконавчі написи вчинені приватним нотаріусом за відсутності документу, що підтверджує направлення позивачу письмової вимоги про погашення заборгованості за кредитними договорами, а тому при вчиненні виконавчих написів у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що заборгованість [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу № 2013-1 від 23 грудня 2013 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», є безспірною. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку обставинам, вказаним у позові, а також, наданим по справі доказам, враховуючи те, що заборгованість боржника [PERSON] не є безспірною, даних щодо нотаріального посвідчення кредитних договорів не має, зазначене свідчить про вчинення виконавчих написів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, реєстровий № 4349 та № 4350, з порушенням вимог діючого законодавства, у тому числі статті 88 Закону України «Про нотаріат», тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, суд враховує, що ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 16 лютого 2022 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 61938617 від 28 квітня 2020 року, відкритому на підставі виконавчого напису № 4349, вчиненому 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37616221, заборгованості за кредитним договором № 500224952 від 01 вересня 2011 року, укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» у сумі 17 017 гривень 22 копійки та зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 61938569 від 28 квітня 2020 року, відкритому на підставі виконавчого напису № 4350, вчиненому 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37616221, заборгованості за кредитним договором № 500213380 від 15 червня 2011 року, укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» у сумі 20 890 гривень 21 копійка до набрання рішенням законної сили. Відповідно до частини 7 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 16 лютого 2022 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, після чого вважаються скасованими. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] суд, у відповідності до положень підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України, вважає за необхідне вирішити питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями частин 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08 листопада 2011 року, який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Так, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (частина 1 абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»). За поданням до суду фізичною особою заяви, зокрема про забезпечення доказів або позову справляється судовий збір - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 4 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»). З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду, а також заяви про вжиття заходів забезпечення позову було сплачено судовий збір у розмірі 1984 гривні 80 копійок та 496 гривень 20 копійок відповідно. Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Суд дійшов до висновку про повне задоволення позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з чим необхідно стягнути на її користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 гривню 00 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved