Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] \~звернулася до суду з позовом\~про примусове виселення без надання іншого житла, в якому просила суд постановити рішення яким примусово виселити [PERSON] з житлового приміщення, а саме приватного домоволодіння [ADDRESS] , посилаючись на наступне. Позивачка є власницею будинка у [ADDRESS] . Разом із нею у будинку проживає її син, [PERSON] . Проживання з сином в одному будинку стало нестерпним, оскільки відповідач веде аморальний образ життя, зловживає спиртними напоями та наркотиками, часто влаштовує бійки, псує майно, продає речі з квартири та гроші витрачає на придбання алкоголю та наркотиків, був неодноразово засуджений. Відносно позивачки систематично вчиняється домашнє насильство, у зв`язку з чим порушена кримінальна справі відносно відповідача. Крім того, в утриманні будинку, його ремонті сплаті послуг за електроенергію, газ, воду та інші платежі відповідач участі не приймає, чим задає позивачці збитків. Ухвалою суду від 29.03.2022 року вищевказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 02.06.2022 року ухвалою суду, було закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, подала до суду заяву, в якій просила здійснити розгляд справи у її відсутність та зазначила, що підтримує позов у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку\~ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам\~ст. 223 ЦПК України. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право спадщини за законом належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] , і постійно проживає в будинку . Також судом установлено, що за заявою [PERSON] щодо погроз їй фізичною розправою, розпочате кримінальне провадження за № 12021164470001028, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.10.2021 року , 12021164470000243 від 15.03.2021 року, 12021162480000309 від 02.03.2021р. Ухвалою суду від 29.04.2021 року по справі № 521/4450/21 звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ст. 126-1 КК України, на підставі 48 КК України. Постановою судді від 09.02.2021 року по справі № 521/1896/21 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративної правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на накладено на нього адміністративне стягнення- штраф 170 грн. З описової вказаної постанови вбачається, що [PERSON] , знаходячись за місцем проживання, вчинив сварку зі своєю матір`ю [PERSON] , в ході якої висловився на її адресу нецензурною лайкою та наніс останній удар, чим вчинив насильство у сім`ї. Відповідно до довідки, наданої центром соціальних служб від 08.11.2021 року, за № 03-В-1211/2 [PERSON] є постраждалою від домашнього насильства, та отримує послуги з інформування, консультування представництва інтересів та тимчасового проживання у Центрі допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або за ознакою статі у приморському районі Центру соціальних служб Одеської міської ради. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Згідно ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 ст. 321 ЦК України). Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: - пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; - виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; - абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частина 4 статті 9 Житлового кодексу України передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом частини 4 ст. 156 ЖК припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє особу права користування\~займаним приміщенням. У статті 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР. Згідно з частиною першою ст.116 ЖК якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичними порушеннями правила співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо. Висновок про застосування вказаних норм права наданий ВС у постанові № 679/1657/18 від 22.01.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням\~особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Так, на підставі наданих доказів в сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами спору склалися вкрай неприязні стосунки, відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно матері [PERSON] працівниками поліції неодноразово розглядались повідомлення позивача про конфлікти з сином, що виникали з його ініціативи. Своєю поведінкою, а саме: образи нецензурною лайкою, погрози, залякування, спричинення тілесних ушкоджень, псування майна відповідач створив неможливі умови для проживання власниці будинку [PERSON] . Таким чином, доводи позивачів про багаторазове порушення відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, підтверджені належними і допустимими доказами. Попередні заходи запобігання, неодноразові притягнення до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, профілактичні бесіди з працівниками патрульної поліції виявились безрезультатними і дані обставини є такими, що мають істотне значення. Суд враховує обставини даної конкретної справи, баланс інтересів обох сторін і дійшов висновку, що право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власників цього майна про виселення без надання іншого жилого приміщення на підставі ст. 116 ЖК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved