Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначив, що його довірителька в період з 17.06.2008 по 26.07.2016 була зареєстрована і фактично проживала в [ADDRESS] . Її батьками були [PERSON] та [PERSON] , у яких було ще двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . Мати позивачки, [PERSON] , померла [INFO] . Після її смерті [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.1999 набув у власність житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В подальшому на підставі розпорядження голови Міжгірської РДА Закарпатської області від 16.06.2009, він набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером 2122483300:02:005:0002 площею 0,0687 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій розташований Будинок [ADDRESS] . Батько позивачки, [PERSON] , помер [INFO] . До смерті він був постійним мешканцем [ADDRESS] . На день його смерті в даному будинку були прописані та проживали [PERSON] донька померлого, [PERSON] онук померлого, а також були прописані, але не проживали [PERSON] та [PERSON] сини померлого. 29.09.2021 року позивачка звернулася до Міжгірської держнотконтори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [INFO] [PERSON] , однак державний нотаріус повідомила про наявні в даній справі суперечливі відомості щодо місця проживання померлого, у зв?язку із чим позивачці було рекомендовано звернутися до суду для встановлення останнього місця реєстрації спадкодавця та місця відкриття спадщини. Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.10.2021 встановлено факт, що місцем відкриття спадщини за померлим [INFO] [PERSON] , є [ADDRESS] . 13.09.2022 позивачка звернулася в Міжгірську держнотконтору з метою отримання свідоцтв про право на спадщину на Будинок №2 та на земельну ділянку з кадастровим номером 2122483300:02:005:0002. Однак постановою від 13.09.2022 державний нотаріус відмовив у видачі таких свідоцтв в цілій частці, оскільки в матеріалах спадкової справи [PERSON] наявна інформація про те, що на момент його смерті разом з ним за однією адресою були зареєстровані троє спадкоємців першої черги, які вважаються такими, що прийняли спадщину, кожен в рівних частках. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому висловлено прохання визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку з кадастровим номером 2122483300:02:005:0002 площею 0,0687 га, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 20.09.2022 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 37). 06.10.2022 до суду надійшли відзиви на позовну заяву, в яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] погодившись з обставинами викладеними в позові їх сестри та визнавши обґрунтованість заявлених нею вимог, не заперечували проти задоволення позову та просили справу розглядати без їх участі. Представник позивачів адвокат Рішко С. І. подав заяву з проханням розглядати справу без участі сторони позивача. Висловив позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Секретарем Міжгірської селищної ради Закарпатської області Пішта Мирославою подано заяву за змістом якої висловила позицію про визнання селищною радою заявлених позовних вимог, справу просила розглядати без участі представника селищної ради. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Майдан Міжгірського району Закарпатської області, яка на даний час зареєстрована в [ADDRESS] , у період з 17.06.2008 по 26.07.2016 була зареєстрована в [ADDRESS] , про свідчать дані паспорту громадянина України [NUMBER] (8-9). Батьками позивачки були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10, 11). Подружжя [PERSON] мало також ще двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Мати позивачки, [PERSON] , померла [INFO] (а.с. 14). Після смерті дружини [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01.10.1999 державним нотаріусом Свалявської держнотконтори Гуледза С. М., зареєстрованого за №6381, набув у власність житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21, 22). На підставі розпорядження голови Міжгірської РДА Закарпатської області від 16.06.2009 №258, [PERSON] набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером 2122483300:02:005:0002 площею 0,0687 га, яка розташована в с. Майдан урочище «Біля хати» з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку. Право власності на цю ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №069844 від 25.12.2009 (а.с. 20). Батько позивачки, [PERSON] , помер [INFO] (а.с. 13). Згідно довідки старости с. Майдан Міжгірської селищної ради від 19.08.2021 №264, померлий [INFO] [PERSON] , 1956 р.н., був постійним мешканцем [ADDRESS] . На день його смерті в даному будинку були прописані та проживали [PERSON] , 1988 р.н. (донька померлого), [PERSON] , 2007 р.н. (онук померлого), а також були прописані, але не проживали [PERSON] , 1986 р.н. (син померлого), [PERSON] , 1993 р.н. (син померлого) (а.с. 15). Зміст інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 29.09.2021 №66651569 та №66651561 свідчить про те, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповітів не залишав, спадкові справи до його майна не реєструвалися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 17, 18). Як зазначає представник позивачки, 29.09.2021 його довірителька звернулася до Міжгірської держнотконтори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [INFO] [PERSON] , а саме на Будинок № [NUMBER] та земельну ділянку з кадастровим номером 2122483300:02:005:0002. Однак листом від 29.09.2021 №153/01-16 державний нотаріус Дунаєва О. І. повідомила позивачку про те, що згідно довідки Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 19.08.2021 №264 на момент смерті [PERSON] був постійним мешканцем [ADDRESS] . Натомість згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану він проживав у [ADDRESS] . Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Встановлення місця відкриття спадщини дає змогу встановити коло осіб, які прийняли спадщину. Оскільки в даній справі наявні суперечливі відомості щодо місце проживання померлого [INFO] [PERSON] , для встановлення факту прийняття спадщини чи неприйняття позивачкою спадщини фактом постійного проживання, та недопущення порушення прав осіб, які б могли прийняти спадщину, їй було рекомендовано звернутися до суду для встановлення останнього місця реєстрації спадкодавця та місця відкриття спадщини. При цьому, як свідчить довідка Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 22.09.2021 року №335 померлий [INFO] [PERSON] , 1956 р.н., за адресою [ADDRESS] не проживав (а.с. 16). У зв`язку з наведеним 04.10.2021 позивачка звернулася до Міжгірського районного суду Закарпатської області із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якій просила: - встановити, що місцем відкриття спадщини за померлим [INFO] [PERSON] , [INFO] , є [ADDRESS] ; - визнати її єдиним спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на день його смерті. Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.10.2021 у справі №302/1104/21 заяву позивачки було задоволено частково, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що місцем відкриття спадщини за померлим [INFO] [PERSON] , [INFO] , є [ADDRESS] . Відмовляючи у задоволенні заяви в іншій частині, суд роз`яснив, що до компетенції нотаріуса відноситься встановлення кола спадкоємців, і в разі визнання судом позивачки єдиним спадкоємцем її померлого батька, може бути порушено право на спадщину інших спадкоємців за законом, або за заповітом. При цьому, суд врахував інформаційний лист від 29.09.2021 №153/01-16 державного нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори Дунаєвої О. І., згідно якого нотаріус рекомендує заявниці звернутися до суду для встановлення останнього місця реєстрації спадкодавця та місця відкриття спадщини, а не щодо визнання такої єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на день його смерті. На думку суду, заявлена позивачкою вимога не підлягала розгляду судом в порядку окремого провадження відповідно до положень частини 6 статті 294 ЦПК України (а.с. 32-33). До участі у розгляді справи №302/1104/21 в якості заінтересованих осіб були залучені брати позивачки [PERSON] та [PERSON] , які подали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, заперечень з приводу обставин нею наведених вони не мали і просили її заяву задовольнити в повному обсязі. 13.09.2022 позивачка звернулася в Міжгірську держнотконтору з метою отримання свідоцтв про право на спадщину на Будинок №2 та на земельну ділянку з кадастровим номером 2122483300:02:005:0002. Однак постановою від 13.09.2022 №85/02-31 державний нотаріус, з посиланням на норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 року №296/5 (далі Порядок), відмовив у видачі таких свідоцтв в цілій частці, оскільки в матеріалах спадкової справи [PERSON] наявна інформація про те, що на момент його смерті разом з ним за однією адресою були зареєстровані троє спадкоємців першої черги, які вважаються такими, що прийняли спадщину, кожен в рівних частках (а.с. 19). Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як визначено частинами першою та другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1221 ЦК України встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з нормами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до пунктів 3.21, 3.22 Порядку спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. При тлумаченні статті 1268 ЦК України Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що за приписами цієї норми права підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, є саме постійне його проживання із спадкоємцем, а не лише реєстрація місця проживання за адресою спадкодавця. Тобто при вирішенні питання, чи прийняв спадкоємець спадщину в порядку, визначеному частиною третьою статті 1268 ЦК України (шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті), місце реєстрації спадкодавця не має вирішального значення, якщо буде встановлено факт фактичного постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем (постанови Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №484/747/17, від 01.07.2020 у справі №222/1109/17). В постанові від 19.05.20212 у справі №937/10434/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України не свідчить про своєчасність прийняття спадщини. Отже, факт реєстрації місця проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] в Будинку №2 на день смерті їхнього батька, [PERSON] , сам по собі не свідчить при прийняття ними спадщини за батьком. Натомість довідкою старости с. Майдан Міжгірської селищної ради від 19.08.2021 №264 підтверджується той факт, що станом на 26.10.2011 відповідачі [PERSON] та [PERSON] були лише прописані (зареєстровані), але фактично не проживали в Будинку [ADDRESS] . З цими обставинами відповідачі [PERSON] та [PERSON] погодилися, подавши письмові заяви в рамках розгляду справи №302/1104/21. Окрім того, як свідчить відмітка в паспорті, [PERSON] з 27.05.2009 і по теперішній час зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 31). Як зазначено в позовній заяві [PERSON] на день смерті батька разом з ним не проживав. На даний час він постійно проживає разом з дружиною в с. Сусково Мукачівського району Закарпатської області. У своєму відзиві [PERSON] погодився з обставинами викладеними в позові та визнав обґрунтованість заявлених позивачкою вимог. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] не приймали спадщину за майном померлого [INFO] [PERSON] шляхом постійного проживання. У визначений статтею 1270 ЦК України строк, вони із заявами про прийняття спадщини до майна померлого батька не зверталися. За таких обставин, єдиним спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який належним чином прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на день його смерті була [PERSON] . Зважаючи на відмову нотаріуса у видачі свідоцтв на право на спадщину на Будинок №2 та земельну ділянку земельну ділянку з кадастровим номером 2122483300:02:005:0002, позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом. Частиною першою та другою статті 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини 2 статті 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. Оскільки в позасудовому порядку позивачка не має можливості оформити свої права на Будинок [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером 2122483300:02:005:0002 в цілій частці, то вона змушена звертатися до суду за захистом, обираючи передбачений пунктом першим частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді визнання права. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачами, те, що прийняттям спадщини позивачкою права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві. Відповідно до вимог статей 141, 142\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, позивачці з державного бюджету підлягають поверненню 992,40 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого нею при поданні позовної заяви (1984,80 х 0,5 = 992,40).

Outcome: approved