Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання кредитного договору таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 березня 2008 року сторони уклали кредитний договір №ZRCWGK00004277, відповідно до умов якого банк видав кредитні кошти на строк з 13 березня 2008 року до 12 березня 2018 року включно у розмірі 36100 доларів США зі сплатою 1% на місяць на суму залишку заборгованості, винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі 2 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів. Пунктом 8.3 кредитного договору передбачено, забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека, будинок площею 61,8 кв.м. У пункті 8.4 зазначено, що при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту сплачується пеня 0,15% від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є будинок площею 61,8 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вартість предмету іпотеки становить 252500 грн, що на дату укладення складає 50 000 доларів США. У зв`язку з порушенням зобов`язань щодо дотримання графіку повернення чергової суми кредиту, банк поставив питання перед позивачем про дострокове повернення всієї суми кредиту, яка за розрахунком банку станом на 05 липня 2011 року становила 54465,82 доларів США. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 02 березня 2012 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариствакомерційного банку «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») до [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно та виселення з житлового будинку, позов задоволено частково: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2008 року в розмірі 54465,82 грн,звернуто стягнення на будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Банк не провів необхідних дій по зверненню стягнення заборгованості за рахунок іпотеки, водночас, банк подав інший позов до Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення заборгованості в сумі 112993,57 доларів США, при цьому, про наявність рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 2 березня 2012 року, яким було визначено суму боргу у розмірі 54465,82 доларів США банк суду не повідомив. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2016 року задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 112993,57 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 509 594,06 грн. 15 червня 2017 року Києво-Святошинським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження №54138607 про стягнення з позивача заборгованості в сумі 1 513 248,06 грн. Згідно з постановою державного виконавця від 21 жовтня 2021 року було накладено арешт на майно [PERSON] у том числі на пенсійний картковий рахунок у АТ «Райффайзен Банк Аваль». Разом з тим, відповідач порушив договірні зобов`язання, якими було передбачено задоволення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, ним не виконано рішення Брусилівського районного суду Житомирської області, у результаті чого створені умови, за яких боржник не має можливості виконати боргові зобов`язання нараховані кредитором. Сума в розмірі 1 513 248,06 грн нарахована кредитором як стягнення заборгованості, не може бути стягнута у зв`язку із простроченням кредитора, при цьому, зобов`язання боржника підлягає відстроченню до закінчення прострочення кредитора. У зв`язку з відстроченням зобов`язань за кредитним договором також виникає необхідність зупинення виконавчого провадження №54138607, відкритого 15 червня 2017 року на строк відстрочення зобов`язання боржника. На підставі наведеного, позивач просив визнати АТ КБ «Приватбанк» таким, що прострочив виконання кредитного договору від 13 березня 2008 року №ZRCWGK00004277.На строк прострочення кредитора кредитного договору від 13 березня 2008 року №ZRCWGK00004277 зупинити виконавче провадження №54138607 відкритого 15 червня 2017 року Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості в сумі 1 513248 грн. До позовної заяви позивач додав заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення за виконавчим провадженням №54138607 відкритого 15 червня 2017 року щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості в сумі 1 513248 грн. Ухвалою судді від 20 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 20 січня 2022 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 26 липня 2022 року відповідач подав відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначив, що судами різних судових інстанції надано оцінку щодо законності та обґрунтованості судових рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості. Що стосується виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2016 року в справі №759/16845/14-ц, то саме державою забезпечується виконання судових рішень, тому твердження позивача про невиконання відповідачем судового рішення є безпідставними, а тому позов задоволенню не підлягає. 23 вересня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про те, що банком не виконувались умови договірних зобов`язань, що є порушенням норм цивільного законодавства. Також банк не виконав рішення Брусилівського районного суду Житомирської області, у результаті чого створені умови, за яких боржник не має можливості виконати боргові зобов`язання нараховані кредитором. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причин неявки суду не повідомив. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд установив, що 13 березня 2008 року сторони уклали кредитний договір №ZRCWGK00004277, відповідно до якого банк видав кредитні кошти на строк з 13 березня 2008 року до 12 березня 2018 року включно у розмірі 36100 доларів США зі сплатою 1% на місяць на суму залишку заборгованості, винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі 2 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0, 48 % річних від суми зарезервованих ресурсів. Пунктом 8.3 кредитного договору передбачено, забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даними Договором виступає іпотека, будинок площею 61,8 кв.м. Пунктом 8.4 зазначено, що при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту сплачується пеня 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є будинок площею 61,8 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вартість предмету іпотеки становить 252500 грн, що на дату укладення складає 50 000 доларів США. У зв`язку з порушенням зобов`язань щодо дотримання графіку повернення чергової суми кредиту, 03 серпня 2011 року банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 02 березня 2012 року в справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно та виселення з житлового будинку, позов задоволено частково: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2008 року в розмірі 54465,82 грн звернуто стягнення на будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2016 року задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та стягнуто з нього заборгованість за кредитним договором в сумі 112993,57 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 509 594,06 грн. 15 червня 2017 року Києво-Святошинським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження №54138607 про стягнення з позивача заборгованості в сумі 1 513 248,06 грн. Постановою старшого державного виконавця від 21 жовтня 2021 року накладено арешт на кошти [PERSON] , що міститься на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту, та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] указував про те, що внаслідок порушення АТ КБ «Приватбанк» договірних зобов`язань, якими було передбачено задоволення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а також внаслідок невиконання рішення Брусилівського районного суду Житомирської області 02 березня 2012 року були створені умови,за яких боржник не мав можливості виконати боргові зобов`язання нараховані кредитором. Згідно зі ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України, стаття 1 Закону України «Про Заставу»). Частиною першою статті 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку про те, що чинним законодавством передбачено право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави (іпотеки). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.4 ст.612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою ст. 545 цього Кодексу. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (ч. 4 ст. 545 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання (ч. 3 ст. 613 ЦК України). Відповідно до ч.4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку про те, що боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Отже, якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов`язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, оскільки порушення грошового зобов`язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов`язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦК України). Разом з тим, позивач не довів порушення АТ КБ «Приватбанк» договірних зобов`язань, якими було передбачено задоволення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а також не надав належних та допустимих доказів того, що внаслідок невиконання відповідачем рішення Брусилівського районного суду Житомирської області 02 березня 2012 року були створені умови, за яких він не мав можливості виконати боргові зобов`язання нараховані кредитором. Таким чином, підстави для визнання АТ КБ «Приватбанк» кредитором що прострочив виконання кредитного договору відсутні, а відтак відсутні й підстави для визнання суми, заявленої АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 1 513 248 грн такою, що не підлягає стягненню, до закінчення прострочення кредитора, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Оскільки позовні вимоги [PERSON] про зупинення виконавчого провадження №54138607 відкритого 15 червня 2017 року Києво-Святошинським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості в сумі 1513248 грн на строк прострочення кредитора кредитного договору від 13 березня 2008 року №ZRCWGK00004277 є похідними від позовних вимог про визнання АТ КБ «Приватбанк» кредитором що прострочив виконання кредитного договору, вони також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed