Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Позивач 21 березня 2022 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила поновити її на роботі на посаді заступника директора департаменту з питань виробництва та охорони праці АТ «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 лютого 2022 року по день постановлення рішення суду в розмірі 724 913,28 грн.; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 100\~000,00 грн.; стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 1\~980,00 грн. Позов мотивований тим, що позивач наказом № 137-к від 06 жовтня 2020 року прийнята на роботу в АТ «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія» на посаду заступника директора департаменту з виробничої діяльності. Наказом № 59-к від 24 травня 2021 року позивач переведена на посаду заступника директора департаменту з питань виробництва та охорони праці. Наказом т.в.о. Голови правління АТ «ОГХК» Перелигіна Є.Є. № 25-к від 21 лютого 2022 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, копію наказу вручено 21 лютого 2022 року. Т.в.о. Голови правління АТ «ОГХК» Перелигін Є.Є. здійснив звільнення позивача з роботи без законної на те підстави та з порушенням законодавства. Своє звільнення позивач вважає незаконним. В наказі не зазначено, яке порушення трудової дисципліни слугувало підставою для розірвання трудового договору, у чому воно полягало, коли та за яких обставин було вчинене. У наказі про звільнення підставами звільнення зазначено акт службового розслідування від 12 січня 2022 року та пояснення від 21 лютого 2022 року. Службове розслідування було призначене у зв`язку з перебуванням позивача у відрядженні. Наказом № 6 від 12 січня 2022 року т.в.о. Голови правління АТ «ОГХК» Перелигіна Є.Є. призначене службове розслідування, у той же день складено акт від 12 січня 2022 року. 21 лютого 2022 року працівники служби безпеки підприємства пред`явили вимогу про надання повторних пояснень у зв`язку з перебуванням у відрядженні та у зв`язку із складеним актом службового розслідування від 12 січня 2022 року. Відповідач не надав позивачу для ознайомлення лист за вхідним № 08 від 10 січня 2022 року, у якому викладені факти вчинених, на думку відповідача, правопорушень позивача під час перебування у відрядженні з 28 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року, який був визначений як підстава для проведення службового розслідування та подальшого звільнення позивача з роботи, тому позивач була позбавлена повної інформації про інкриміновані їй звинувачення і можливості ефективно захищати свої права. Відповідач у наказі № 25-к від 21 лютого 2022 року не визначився з дисциплінарним проступком, за який застосував до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, і відповідно не врахував обставин, які впливають на обрання стягнення. Наказом № 209-в від 21 грудня 2021 року т.в.о. Голови правління АТ «ОГХК» Перелигіна Є.Є. позивача та директора департаменту з питань виробництва та охорони праці Гулія К.О. було направлено у відрядження на філію ВГМК АТ «ОГХК» м. Вільногірськ Дніпропетровської області на 4 дні з 28 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року. 05 січня 2022 року позивач надала звіт про відрядження члену правління [PERSON] . У відрядженні позивач перебувала в передноворічні дні під час несприятливих погодних умов. Внаслідок перевтоми та переохолодження позивач, повертаючись із відрядження 31 грудня 2021 року, перебуваючи у поїзді, відчула загальне погіршення здоров`я, головний біль та нудоту. Про погіршення самопочуття позивач повідомила свого безпосереднього керівника [PERSON] , який повертався із відрядження із позивачем, і він дозволив позивачу не повертатись на роботу 31 грудня 2021 року. Позивач, не повернувшись на роботу, поїхала додому для відновлення самопочуття. З 13-ої години 31 грудня 2021 року на підприємстві відповідача був час обідньої перерви. Як відомо позивачу, до перерви усіх працівників відпустили готуватися до зустрічі Нового року. Жодних негативних наслідків від дій позивача під час відрядження відповідач не зазнав і реальна причина звільнення залишається невідомою. Внаслідок незаконного звільнення, позивач із зіпсованою репутацією змушена була повертатись до м. Дніпра і попала у край скрутне становище, оскільки внаслідок компрометуючого запису у трудовій книжці позивач позбавлена можливості знайти роботу і засобів до існування. Під час звільнення і відібрання у позивача пояснень, на неї чинився психологічний тиск. Стрес позначився на здоров`ї позивача і у неї загострилось нервової системи, отримане після сеансів хіміотерапії, погіршився морально-психічний стан. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 100\~000,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що на підставі даних службової перевірки відсутність позивача на робочому місці складала більше трьох годин. АТ «ОГКХ» при звільненні позивача повністю дотримано норми чинного законодавства про працю, тому підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відсутні. У судовому засіданні 28 вересня 2022 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Третя особа т.в.о. Голови правління Акціонерного товариства «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія» Перелигін Є.Є. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами трудового законодавства, а саме: Кодексом законів про працю України. Судом встановлено,\~що наказом\~№ 137-к\~від 06\~жовтня 2020\~року [PERSON] прийнята на роботу в АТ «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія» на посаду заступника директора департаменту з виробничої діяльності, за строковим трудовим договором, терміном на три місяці з 15 жовтня 2020 року по 15 січня 2021 року (а.с. 64). Наказом № 59-к від 24 травня 2021 року позивач переведена на посаду заступника директора департаменту з питань виробництва та охорони праці з 24 травня 2021 року (а.с. 65). Наказом № 209-в від 21 грудня 2021 року т.в.о. Голови правління АТ «ОГХК» Перелигіна Є.Є. позивача було направлено у відрядження на філію «ВГМК» АТ «ОГХК» м. Вільногірськ Дніпропетровської області на 4 дні з 28 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року (а.с. 77). 10 січня 2022 року на ім`я т.в.о. голови правління від члена правління Тютюника О. надійшла службова записка щодо проведення службової перевірки дій [PERSON] в період відрядження до філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» АТ «Об`єднана Гірничо-хімічна компанія» м. Вільногірськ з 28 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року (а.с. 66). Наказом № 6 від 12 січня 2022 року т.в.о. Голови правління АТ «ОГХК» Перелигіна Є.Є. призначене службове розслідування (а.с. 67). В ході проведеного службового розслідування встановлено: з метою виконання завдання на відрядження, [PERSON] 21 грудня 2021 року придбала посадочний документ (квиток) на поїзд № 738 сполученням Київ-Пасажирський Дніпро-Головний, дата та час відправлення поїзду 28 грудня 2021 року о 11 год. 50 хв., з зазначеним прибуттям 28 грудня 2021 року о 19 год. 02 хв. Окрім того, придбала ще один посадочний документ (квиток) на поїзд № 733 сполученням Дніпро-Головний Київ-Пасажирський, дата та час прибуття 31 грудня 2021 року о 12 год. 52 хв. 28 грудня 2021 року до центрального офісу АТ «ОГХК», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 35, на визначене робоче місце та приміщення в цілому в період з 09 год. 00 хв. по 11 год. 00 хв. [PERSON] не прибула. Окрім того, місце перебування [PERSON] в період з 09 год. 00 хв. по 11 год. 00 хв. не відоме. Відповідно до інформації, наданої начальником Філії «ВГМК» Савчуком І.Б., [PERSON] прибула до Філії 29 грудня 2021 року приблизно о 9-00 годині ранку. Протягом робочого дня вказана особа була помічена у головного маркшейдера та ще у декількох посадовців Філії «ВГМК» на її території. 30 грудня 2021 року [PERSON] та [PERSON] до Філії не прибули. Відповідно до наданої інформації останніми інформацією 30 грудня 2021 року ними була проведена робоча зустріч з представниками АТ «Дніпропетровськгаз», на що не мали відповідного завдання та повноважень від керівництва АТ «ОГХК». Вказана зустріч була призначена 30 грудня 2021 року на 11 год. 00 хв. за адресою: м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 2 та тривала близько однієї години. Де саме перебувала [PERSON] після закінчення зустрічі та до кінця робочого дня, відповідно до встановленого графіку роботи не відомо. Відповідно до посадочних документів (квитків) [PERSON] мала прибути до м. Києва 31 грудня 2021 року о 12 год. 52 хв. після прибуття з відрядження [PERSON] на власному робочому місці була відсутня та про своє місцезнаходження безпосереднього керівника не повідомила (а.с. 68, 69-70). У доповідній записці від директора департаменту з питань безпеки та контрольно-ревізійної роботи від 12 січня 2022 року № 020/118 зазначено, що перебування на території товариства 28 грудня 2021 року та 31 грудня 2021 року [PERSON] на записах відеоспостереження відсутнє (а.с. 84). Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. За змістом пункту 3 статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Враховуючи все вище викладене, а також надані до матеріалів справи докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано процедуру звільнення, а тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі. Крім того, оскільки в судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем прав позивача в частині звільнення із займаної посади, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed