Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

19 березня 2021 року [PERSON] в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, товариство з обмеженою відповідальністю «Екологія-Д», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона та її батько [PERSON] у грудні 2009 року отримали ордер на вселення у двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка складається з двох окремих кімнат. У 2013 році відповідач самовільно змінив замки на вхідних дверях, чим обмежив доступ позивача до житла. У зв`язку з викладеним позивач звернулася до суду з позовом про вселення. 05.11.2013 року судом позов задоволено. У порядку примусового виконання рішення позивач вселилася в зазначену квартиру. З 2012 року [PERSON] постійно проживає у житловому приміщенні, що належить його дружині за адресою: [ADDRESS] . Особистих речей відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] , немає. Натомість особисті речі позивача знаходяться у ізольованій кімнаті у спірній квартирі. Позивач заінтересована у збереженні за нею та її дитиною вказаного житлового приміщення, тому намагається сплачувати комунальні послуги. У грудня 2020 року відповідач змінив замки на вхідних дверях, чим унеможливив для позивача користування спірною квартирою. На підставі викладеного позивач просить визнати [PERSON] особою, яка втратила право користування квартирою. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2021 року\~позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Представники третіх осіб: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та ТОВ «Екологія-Д» у судове засідання не з`явилися. Від представника Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Пономарьова А.С. надійшла заява, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутністю. Представник ТОВ «Екологія-Д» належним чином повідомлений до час, дату та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.01.2016 року виділено у користування [PERSON] жилу кімнату площею 13,8 м2\~з лоджією площею 1,2 кв.м; та в користування [PERSON] жилу кімнату площею 20,4 м2; залишено в їх спільному користуванні кухню площею 9,9 кв.м з балконом площею 1.1 кв.м, коридор площею 8,1 кв.м, туалетну кімнату площею 1,4 кв.м, ванну кімнату площею 3.2 кв.м в квартирі [ADDRESS] , зобов`язано комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25» Дніпропетровської міської ради укласти із [PERSON] та [PERSON] окремі договори найму житлового приміщення в квартирі [ADDRESS] , відповідно до виділених ним приміщень в цій квартирі (а.с.20-22). З довідки КП «ЖЕП № 25» № 16018 від 15.09.2016 року вбачається, що [PERSON] 13.09.2016 року знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 6416 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб станом на червень 2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований значиться наймач [PERSON] (а.с.92). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2019 року по справі № 205/8233/17, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.12.2020 року, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] (а.с.73-81). У судовому засіданні встановлено, що позивач не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача\~порушені, невизнані або оспорені відповідачем\~і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.\~Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року по справі № 303/6366/17 (провадження № 61-17559св19) вказано, що: «порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права». Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем права (інтересу), а таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Так, звертаючись з даним позовом, [PERSON] не довела належними та допустимими доказами порушення її прав та законних інтересів, оскільки рішенням суду, яке набрало чинності, [PERSON] та її дитину [PERSON] визнано такими, що втратили право користування спірною квартирою, позивач знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає в іншому населеному пункті тривалий час. Отже, позивач не обґрунтувала яке саме її право чи інтерес та яким чином порушено, не визнано, оспорено відповідачем, а також якими доказами таке порушення підтверджується. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та відмову в його задоволенні. Враховуючи, що у позові [PERSON] відмовлено, судові витрати позивача покладаються на неї. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed