Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-02 00:00:00

08.07.2022 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «АПК «Агрорент» про стягнення грошової допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язання вчинити дії. Ухвалою від 02.08.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Ухвалою від 03.10.2022 р. задоволено заяву представника позивача, закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення грошової допомоги та зобов`язання вчинити дії, а також стягнуто з відповідача на користь позивача згідно з ч.3 ст. 142 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1984,80 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Оскільки у день звільнення відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не розрахувався з ним та не виплатив усі належні йому суми, а також не подав відповідні відомості по застраховані особі до органів Фонду соціального страхування України, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому представник відповідача, що належним чином повідомлявся про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що з 14.06.2019 р. позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах та займав посаду оператора технологічного устаткування в спорудах захищеного ґрунту 5 розряду, а з 13.12.2021 р. був звільнений із займаної посади з підстави, передбаченої ч.1 ст. 38 КЗпП України, згідно з наказом № 53-К від 13.12.2021 р., що підтверджується відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб. Відповідно до ч.1 ст. 47 та ч.1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в день звільнення позивача не провів з нимрозрахунок, зокрема не виплатив нараховану компенсацію тимчасової непрацездатності за перші 5 днів у сумі 1508,85 грн., а також не подав відповідні відомості по застраховані особі до органів Фонду соціального страхування України. 14.07.2022 р. відповідачем все ж таки подано до Правобережного відділення ФСС України у м.Києві інформацію щодо позивача про суму нарахованого матеріального забезпечення по листку непрацездатності за період з 25.11.2021 р. по 08.12.2021 р., а також тільки 13.08.2022 р. відповідачем перераховано на картковий рахунок позивача належну компенсацію тимчасової непрацездатності. Тобто, з боку відповідача має місце порушення встановленого законом строку для виплати належної позивачу компенсації тимчасової непрацездатності. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 р. у справі № 761/9584/15-ц, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Так, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зауважила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, здійсненого у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, сума середнього заробітку за час затримки виплати належної позивачу суми компенсації з 14.12.2021 р. по 03.10.2022 р. (дата ухвалення рішення) становить 63975,24 грн. (301,77 грн. середньоденна заробітна плата Х 212 робочих дні). Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, зокрема перевищує його більш ніж в сорок два рази, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з врахуванням принципів справедливості і пропорційності, обставин цієї справи, які мають юридичне значення та наведених вище критеріїв, вважає за необхідне заявлену суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягатиме стягненню з відповідача на користь позивачки, зменшити з 63975,24 грн. до 1508,85 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн.

Outcome: partial