Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Рух справи 05.07.2021 до Святошинського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 320.06.2021, за підписом позивача, в якій позивач просить суд: - розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 10.10.2014 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві за актовим записом № 1619; - визначити встановлене місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю за місцем проживання матері [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , - за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20.10.2021 відповідну справу направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. 14.01.2022 справа надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва з супровідним листом Святошинського районного суду міста Києва від 29.12.2021. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично по реєстру передано судді 21.01.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.01.2022 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.03.2022. 29.03.2022 підготовче засідання було перенесено на 30.06.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30.06.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 29.09.2022. У судове засідання, призначене на 29.09.2022 учасники судового провадження та/або їх представники не з`явились. 28.09.2022 до суду надійшла заява представника позивача в якій він просить розглянути справу за відсутності сторони позивача та прийняти рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також, 28.09.2022 до суду надійшла заява Служби у справах дітей в якій ставиться питання про розгляд справи без присутності представника Служби. При цьому, зазначається, що Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації підтримує висновок Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (вих. від 04.10.2021 №107-40/5708) про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Від відповідача у справі будь-яких заяв, клопотань (в т.ч. в порядку ч. 3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/) не надійшло. З урахуванням приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України з огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Обґрунтування позову У позові вказується, що 10.10.2014 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, про що було складено актовий запис № 1619 та видано свідоцтво про шлюб (одруження) серії [NUMBER] . Зазначається, що [INFO] у шлюбі між подружжям народилася дитина - донька [PERSON] , про що 17.08.2017 Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було складено відповідний актовий запис № 2103 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Зауважується, що останнім часом стосунки між подружжям суттєво погіршилися, вони втратили почуття взаємної поваги, кохання та довіри, шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинилися, відтак позивач прагне розірвати зазначений шлюб. Окрім того, вказується, що позивач та відповідач самостійно не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення місця проживання їх дитини, тому позивач вимушена звернутися за захистом прав та законних інтересів дитини та себе, як матері, до суду. Наголошується, що позивач категорично не бажає перебувати у шлюбі із відповідачем, причиною чого є ряд факторів: втрата відчуття міцної та дружньої сім`ї, суперечності, що виникали між подружжям з різних причин, розпад і припинення шлюбно-сімейних відносин, відсутність підтримуваних подружніх стосунків і ведення домашнього господарства, окреме проживання, неможливість подальшого примирення, спільного життя та збереження шлюбу. Зважаючи на вказане, позивач наполягає на розірванні шлюбу із відповідачем. Окремо позивачем звертається увага на те, що наразі малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю - позивачем [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , та перебуває на її повному утриманні. Позивачем наголошується, що вона сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, створила та забезпечила усі необхідні та належні умови для всебічного розвитку і виховання дитини, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, не вчиняє аморальних або інших дій, що можуть зашкодити повноцінному розвиткові дитини. На думку позивача, проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю (позивачем [PERSON] ) відповідає інтересам [PERSON] . Тому позивач просить суд визначити встановлене місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із матір`ю (з позивачем) за місцем проживання матері - за адресою: [ADDRESS] . Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV громадянин України …> зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до ч. 10 ст. 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. …> За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом. Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, 15.07.2022 суд зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному веб-сайті судової влади. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості достеменно встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлені судом фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Матеріалами справи підтверджено, що 10.10.2014 між сторонами у справі: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) - укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 1619 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 10.10.2014 (а.с. 11). У цьому шлюбі у подружжя народились донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.08.2017 (а.с. 12). Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на житло від 17.07.2006 № 1173 (а.с. 13-14), [PERSON] належить 1/5 частина квартири [ADDRESS] . Також, до матеріалів справи долучено: -копію акта майстра технічної дільниці № 4 «ЖЕД-6» від 30.08.2021 про те, що донька сторін [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] (а.с. 34); -копію декларації № 001-8264-7Т00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу [PERSON] , [INFO] (а.с. 35); -копію довідки про наявність щеплень у [PERSON] , [INFO] (а.с. 36); -копію медичної довідки серії ААН № 458389 про проходження [PERSON] обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, за змістом якої: «психічних патологій не виявлено, на обліку не перебуває» (а.с. 37); -копію довідки № 450561 від 25.08.2021 про те, що [PERSON] не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом (а.с. 38); -копію довідки від 02.09.2021 № 0140/274 щодо сум грошових коштів, наявних на банківському рахунку [PERSON] в АТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 41); -копію договору дарування грошових коштів на користь [PERSON] від 01.09.2021 (а.с. 42-43); -копію висновку оцінки потреб сім`ї від 16.08.2021 (а.с. 44-45) та акту оцінки потреб від 16.08.2021 (а.с. 46-53), за змістом якого «дитина має свою власну кімнату, ліжко, простір для гри,велосипед, самокат, шафу, речі, все необхідне для розвитку дитини.»; -копію психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , [INFO] , виданої Навчально-виховним комплексом «дошкільний навчальний заклад-загальноосвітній навчальний заклад «Свічадо» (а.с. 73). За змістом наданого Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією висновку від 04.10.2021 (а.с. 81-82) про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , викладено наступне: «У зв`язку зі зверненням до Святошинського районного суду міста Києва громадянки [PERSON] з позовною заявою до громадянина [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , відповідно до пунктів 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України 29.09.2021 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації розглянуто подані документи. Встановлено, що громадяни [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилася дочка [PERSON] . -Відповідно до ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 06.07.2021 на розгляді перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між батьками дитини. Малолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю, громадянкою [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання малолітньої [PERSON] створені належним чином. Дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку та виховання, про що працівники служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації склали відповідний акт від 30.08.2021. Згідно з довідкою, наданою адміністрацією навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад загальноосвітній навчальний заклад «Свічадо» Святошинського району міста Києва, малолітня [PERSON] відвідує цей заклад з 07.09.2021. За період перебування дитини в закладі її приводила та забирала мати, громадянка [PERSON] . За інформацією комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Святошинського району міста Києва» від 17.09.2021 № 102, малолітня [PERSON] перебуває на диспансерному обліку. Останній раз до лікаря зверталася 01.09.2021 у супроводі матері, громадянки [PERSON] . Рекомендації лікарів щодо лікування та вчасного забезпечення лікарськими засобами виконуються належним чином. Відповідно до інформації Святошинського районного в місті Києві центру соціальних служб від 04.08.2021 № 441/08 за результатами проведеної оцінки потреб, родина перебуває у складних життєвих обставинах, чинником яких є відсутність реєстрації малолітньої [PERSON] . Згідно з довідками з «Київського міського психоневрологічного диспансеру» та «Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» у громадянки [PERSON] психотичної патології не виявлено, вона не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом. Відповідно до довідки від 02.09.2021, виданої Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», на ім`я [PERSON] відкрито картковий рахунок. Станом на 02.09.2021 доступний залишок на рахунку складає 110 000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.04.2021 надано дозвіл на проведення обшуку в квартирі за адресою: [ADDRESS] , з метою встановлення місцезнаходження розшукуваної особи, підозрюваного [PERSON] , 1989 року народження. Відповідно до інформації Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 22.09.2021 громадянин [PERSON] перебуває у державному розшуку. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини громадянка [PERSON] повідомила, що вона визначає місце проживання малолітньої дочки [PERSON] оскільки турбується про її майбутнє. Враховуючи викладене та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, громадянкою [PERSON] .» Також, у справі знаходиться акт обстеження умов проживання (а.с. 83) від 30.08.2021 за адресою: [ADDRESS] , за змістом якого, зокрема, для дитини наявна окрема кімната, яка належно об лаштована для проживання та розвитку; зі слів гр. [PERSON] , батько дитини більше року не приймає участі у вихованні дитини,матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, місце його знаходження невідомо. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Щодо розірвання шлюбу За змістом ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте, як встановлено судом, позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Позивач скористалась наданим правом та звернулась до суду з позовом у даній справі, наполягає на розірванні шлюбу. Сторони не виявили бажання примиритись. Згідно з положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) викладена правова позиція відповідно до якої: «Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Одночасно згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України. Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Беручи до уваги те, що ні у заяві про перегляд заочного рішення, ні в апеляційній скарзі на рішення місцевого суду [PERSON] не обґрунтовувалась необхідність надання строку на примирення подружжя, а також враховуючи те, що [PERSON] не бажає зберігати подружні відносини із заявником доводи відповідача про порушення його права на призначення подружжю строк для примирення є безпідставними». Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов висновку про те, що подальше подружнє життя суперечитиме інтересам позивача, збереження сім`ї є неможливим. З урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо визначення місця проживання дитини Суд враховує, що за змістом ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно з ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї,посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду висловленої в постанові від 28.12.2020 у справі № 487/2001/19-ц, міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У справі, що є предметом розгляду, відповідач позовних вимог про визнання місця проживання дитини (доньки - [PERSON] , [INFO] ) разом з ним не заявляв. Будь-яких негативних відомостей про позивача і про її відношення до дитини суду не надано. Враховуючи наведене, а також висновок від 04.10.2021, наданий Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд приходить висновку про можливість ухвалення рішення на користь позивача, оскільки не встановлено, що таке рішення буде суперечити інтересам дитини або інших осіб, чи призведе до погіршення становища дитини. Висновки суду З урахуванням викладеного у сукупності, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд роз`яснює, що відповідно до п.п. 1, 2, 3 р. 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940), державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який отримав рішення суду про розірвання шлюбу, повинен у день його надходження зробити відмітку про розірвання шлюбу на лицьовому боці актового запису про шлюб, зазначивши дату і номер рішення суду, повне найменування суду, яким ухвалено рішення, а також внести відповідні відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Після цього не пізніше наступного робочого дня відділ державної реєстрації актів цивільного стану надсилає повідомлення (додаток 9) до архіву органу державної реєстрації актів цивільного стану, у якому зберігається другий примірник актового запису про шлюб, який у строк, що не перевищує семи робочих днів з дня отримання повідомлення, проставляє у ньому відповідну відмітку. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судового збору Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 816,00 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви (а.с. 7). Щодо витрат на правову допомогу В позовній заяві вказано, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат у справі (крім витрат на оплату судового збору) складає 8 000,00 грн (а.с. 4). Суд зазначає, що ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20 (провадження №61-18451св20) вказано, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц та від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц. Наразі в матеріалах справи на підтвердження наявності судових витрат з надання правової допомоги наявна копія договору про надання правової допомоги № 24/06/21-ЮР/П від 23.06.2021 (а.с. 74-75), за змістом п. 4.1 якого: «за послуги, надані адвокатом, замовник сплачує кошти в розмірі, який визначається в додатку № 1 до цього договору». Проте відповідного додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 24/06/21-ЮР/П від 23.06.2021 на даний час матеріали справи не містять. Оскільки наразі матеріали справи не містять документів на підтвердження витрат на правничу допомогу, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, то суд вважає передчасним вирішення питання щодо відшкодування позивачу таких судових витрат (на правничу допомогу). Враховуючи наведене,

Outcome: approved