Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до Дарницького районного суду міста Києва із спільною заявою подружжя про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви зазначили, що з 8 серпня 1998 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак подружнє життя між ними не склалось, ведення спільного господарства припинилося, шлюбні відносини не підтримуються. Вказують, що подальше збереження шлюбу є небажаним та неможливим, подружжя досягло взаємної згоди щодо розірвання шлюбу, участі у вихованні спільної неповнолітньої дитини, визначення місця її проживання після розірвання шлюбу та умов матеріального забезпечення. Вказані умови погоджені договором про визначення місця проживання, утримання та виховання дитини від 23 серпня 2022 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним Ю.А. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 серпня 2022 року заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою суду від 7 вересня 2022 року було відкрито провадження у справі № 753/9542/22 та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку окремого провадження на 14 жовтня 2022 року. У судове засідання заявники не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 8 серпня 1998 року Чернівецьким районним відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №15. У сторін є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Як вказують заявники, подружнє життя між ними не склалось, ведення спільного господарства припинилося, подружні відносини не підтримуються. Вказують, що шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені, а примирення між ними неможливе. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини третьої статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно з статтею 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка (частини третя, четверта статті 56 СК України). Водночас відповідно до статті 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 8 постанови Пленуму від 27 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (стаття 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Частиною третьою статті 109 Сімейного кодексу України встановлено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу (частина четверта цієї статті). Як з`ясовано судом та вбачається зі змісту поданої заяви, заявники досягли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу, а також досягли згоди щодо участі у вихованні та утриманні спільної дитини, уклавши договір про визначення місця проживання, утримання та виховання дитини від 23 серпня 2022 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним Ю.А. У строк, передбачений частиною четвертою статті 109 Сімейного кодексу України, дружиною або чоловіком заява про розірвання шлюбу не відкликалася. Суд вважає обґрунтованими причини, що спонукали заявників на розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими і суперечить їх інтересам, що в силу частини другої статті 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини третьої статті 115 Сімейного кодексу України).

Outcome: approved