Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що після розірвання шлюбу між його батьками [PERSON] та [PERSON] він залишився проживати разом з матір`ю та з відповідача на її користь судовим рішенням були стягнуті аліменти до досягнення ним повноліття. У зв`язку з тим, що йому виповнилось 18 років примусове стягнення аліментів припинене, натомість він продовжує навчання у Чернівецькому кооперативному фаховому коледжі економіки і права на денній, платній формі навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку його мати та він особисто не може в повній мірі забезпечити. Вказував на те, що відповідач займається підприємницькою діяльністю у сфері торгівлі, має регулярний заробіток, а тому має змогу надавати йому матеріальну допомогу на період навчання. З урахуванням наведеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідача на його користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років. Вважає, що розмір аліментів має становити не менше 50 % прожиткового мінімуму на повнолітню особу. В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб , та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками згідно копії свідоцтва про народження є [PERSON] та [PERSON] , які перебували між собою в зареєстрованому шлюбі та шлюб між ними був розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.06.2018 року (а/с 6, 9). Також, з матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу між батьками позивач залишився проживати разом з матір`ю та на її користь з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина, натомість постановою старшого державного виконавця Другого ВДВС м.Чернівці від 21.06.2022 року закінчено примусове виконання рішення про стягнення аліментів з підстав повного фактичного його виконання до повноліття дитини [PERSON] (а/с 10). Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. Разом з тим, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За наслідками розгляду справи встановлено, що позивач є студентом 1-го курсу Чернівецького кооперативного фахового коледжу економіки і права, де навчається на денній платній формі навчання за спеціальністю «Комп`ютерна інженерія» (а/с 7). Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, відомості про перебування на його утриманні непрацездатних осіб чи неповнолітніх дітей в матеріалах справи відсутні. Наведені обставини, а також визнання позову відповідачем, свідчать про те, що останній має можливість надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів, у зв`язку з навчанням його повнолітнього сина та розмір аліментів в твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісячно не буде становити для нього надмірний тягар. З урахуванням конкретних обставин справи, наданих сторонами доказів, однакового обов`язку обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які потребують допомоги у зв`язку з навчанням, суд приходить до висновку, щовідповідач повинен та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує на теперішній час навчання, і у зв`язку з чим її потребує на весь період його навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років. Крім того, відповідно до ст.ст. 201, 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Так, позивач звернувся до суду з позовом 10.09.2022 року, що підтверджується відповідним штемпелем на поштовому конверті, а тому саме з цього часу з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн. Додатково слід зазначити, що мінімальний та максимальний розмірі аліментів на повнолітніх доньку чи сина законом не встановлений, а тому вимога позивача про те. що розмір аліментів не повинен бути меншим 50% прожиткового мінімуму на повнолітню особу є безпідставною. На підставі викладеного,

Outcome: approved