Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

В обґрунтування позову представник позивача вказував, що з відповідачем 22 квітня 2017 року був укладений Договір про надання банківських послуг без номеру. За цим договором відповідачу був наданий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за ставкою 46,80% за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Однак відповідачем [PERSON] зобов`язання за Кредитним договором порушувались, внаслідок чого станом на 22 лютого 2022 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 13830,11 грн. Саме тому позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою від 26 липня 2022 року провадження в справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Представник позивача Шкапенко О.В. в судове засідання не з`явився, але додав до позову письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, хоча про день, час і місце розгляду справи були повідомлені у належний спосіб. У визначений судом строк відповідачем чи її представником відзив не поданий. Про причини неявки в судове засідання ані відповідач, ані її представник не повідомили, тому суд виходить з того, що їх неявка відбулась за неповажних причин. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутності відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В позові представник позивача стверджував, що між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» і відповідачем [PERSON] 22 квітня 2017 року був укладений Договір про надання банківських послуг, за яким відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В обґрунтування таких доводів представником позивача були подані наступні документи: Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку; Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК»; та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна». Так, подана разом з позовом Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку була складена від імені [PERSON] та нею підписана 23 квітня 2017 року та в ній зроблений запис про згоду відповідача з тим, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і Банком Договір про надання банківських послуг. Зважаючи на дату підписання відповідачем [PERSON] . Анкети-заяви - 23 квітня 2017 року, вказаний документ не можна визнати належним і достатнім доказом того, що Договір про надання банківських послуг був укладений між сторонами в справі саме 22 квітня 2017 року, як про це вказав представник позивача. До того ж, як зазначено в п.п. 2.1.1.1., 2.1.1.2.1. Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», Банк випускає клієнту картку заяви, належним чином заповненої та підписаної клієнтом; для надання послуг Банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта і Заяві, підписанням якої клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг; датою укладання Договору є дата одержання картки, зазначена у заяві. Однак жоден з представлених позивачем документів на обґрунтування позовних вимог не містить в собі інформацію про дату одержання відповідачем [PERSON] кредитної картки. Таким чином в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що між сторонами був укладений 22 квітня 2017 року Договір про надання банківських послуг. Більше того, за відсутності документів, які підтверджують отримання відповідачем кредитної картки, Договір про надання банківських послуг не можна вважати укладеним, що виключає виникнення для сторін прав та обов`язків, передбачених таким договором. До позиву представником позивача подано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» і Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», які відповідачем [PERSON] не підписані. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами користування кредитною карткою відповідач [PERSON] ознайомилася 22 квітня 2017 року і з ними погодилася, а також те, що вказані документи станом на 22 квітня 2017 року взагалі містили в собі умови в тій редакції, як вони зазначені в поданому разом з позовом документі. Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, яка зазначена в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, щодо необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] . Умови та Правила надання банківських послуг та умови користування кредитом, надані Банком витяги з Умов та Правил і Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг банку і Тарифи користування кредитною карткою, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ПК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що АТ АКЦЕНТ-ТБАНК» при укладенні договору з [PERSON] дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18) та ін. Суд вважає, що оскільки витяги з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» і Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», які подані позивачем в даній справі, не містить підпису відповідача [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору укладеного між сторонами 22 квітня 2017 року. Разом з тим на підтвердження надання відповідачу [PERSON] кредиту представником позивача надано розрахунок заборгованості за Договором про надання банківських послуг № Б/Н від 22 квітня 2022 року. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, суд вважає, що розрахунок заборгованості в даному випадку не є належним доказом використання відповідачем кредитних коштів в межах кредитного ліміту на умовах, які вказані в позовній заяві. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити. За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено в позові, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі судового збору відсутні.

Outcome: dismissed