Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-09 00:00:00

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2013 по справі № 2607/10050/12 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» заборгованість за кредитом у розмірі 29 750,48 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 11 100,35 доларів США, заборгованість по комісії за кредитне обслуговування у розмірі 9 790,22 грн. Відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06.03.2018, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» (попередня назва ВАТ «Комерційний банк «Експобанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», право вимоги за договором кредиту від 13.09.2007, первісний кредитор відступив на користь ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Факт відступлення права вимоги за кредитним договором встановлений ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 17.12.2019 по справі № 2607/10050/12. Згідно з зазначеним договором, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», як новий кредитор, набув право вимоги до [PERSON] щодо отримання загальної суми заборгованості, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму боргу, усі та будь-які штрафні санкції на дату набрання чинності рішенням, а також право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за договором кредиту та договором поруки з дати набрання чинності. На виконання рішення суду, 03.09.2013 стягувачу було видано виконавчий документ про стягнення з відповідача заборгованості. Виконавчий документ, виданий на виконання рішення суду, направлено на примусове виконання до органів ДВС. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 17.12.2019 замінено сторону стягувача з первісного кредитора на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Державними виконавцями вживались заходи примусового виконання, однак, станом на 18.02.2022 рішення суду не виконано, заборгованість відповідачем не погашено. Загальна сума заборгованості, встановлена рішенням суду, складає 40 850,83 доларів США та 9 790,22 грн. Позивач розраховує відсоток річних в межах періоду загального строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України з 18.02.2019 по 18.02.2022. Всього за період з 18.02.2019 по 18.02.2022 нараховуються 3% річних в розмірі 3 679,90 долари США. Крім того, позивач розраховує відсоток річних та інфляційні витрати заборгованості в розмірі 9 790,22 грн в межах періоду загального строку позовної давності з 18.02.2019 по 18.02.2022. Отже, враховуючи положення ст. 625 ЦК України та позицію Верховного Суду, розмір грошового зобов`язання відповідача за час прострочення виконання рішення суду складає: 3 % річних в розмірі 3 679 доларів США 90 центів, 3% річних в розмірі 881 гривень 92 копійки та інфляційні витрати в розмірі 1 952 гривні 88 копійок. Ухвалою від 06.05.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.09.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк Експобанк» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 29/АК-2007. Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2013 по справі № 2607/10050/12 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» заборгованість за кредитом у розмірі 29 750,48 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 11 100,35 доларів США, заборгованість по комісії за кредитне обслуговування у розмірі 9 790,22 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17.12.2019 у справі № 2607/10050/12 у виконавчому листі № 2607/10050/12, за яким боржником є [PERSON] , виданому Подільським районним судом м. Києва на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 16.06.2013 у справі за позовом ПАТ «Комерційний банк Експобанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «КБ «Експобанк» на нового стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», у зв`язку з переходом до нього прав кредитора. Вказане рішення суду відповідач не виконав, заборгованість не виплатив, тому позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2013 3% річних у розмірі 3 679 доларів США 90 центів, 3% річних в розмірі 881 гривні 92 копійки та інфляційні витрати у розмірі 1 952 гривні 88 копійок. Як установлено в судовому засіданні відповідач рішення суду не виконує, заборгованість позивачу не повернув. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин та матеріалів справи судом встановлено, щона підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2013 по справі № 2607/10050/12 у [PERSON] виникло зобов`язання перед ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», а після укладення договору про відступлення прав вимоги від 06.03.2018 перед ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» сплатити грошові кошти. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] своє зобов`язання відповідно до рішення суду сплатити позивачу грошові кошти, які складаються з заборгованості за кредитом у розмірі 29 750,48 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 11 100,35 доларів США, заборгованість по комісії за кредитне обслуговування у розмірі 9 790,22 грн., не виконав. Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Позивач зазначає, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем порушує його майнові права та інтереси, а тому з відповідача на його користь підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 18.02.2019 по 18.02.2022. Суд погоджується з розрахунком наданим позивачем та вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3 відсотків річних від суми простроченої заборгованості у розмірі 3 679,90 доларів США підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Позивач зазначає, що у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання з відповідача на його користь підлягає сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в межах періоду загального строку позовної давності з 18.02.2019 по 18.02.2022. Перевіривши правильність розрахунку інфляційних втрат, наведеного позивачем, суд погоджується з розрахунком, який відповідає вимогам закону, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат у сумі 1952,88 грн підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 4272 від 18.02.2022 про сплату судового збору у сумі 2 481,00 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved