Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

в позові вказано, що 13.01.2019 між сторонами було укладено договір надання послуг згідно якого позивач передав у вигляді авансу відповідачу грошові кошти у розмірі 96 000 грн. Відповідач зобов`язувався надати послуги з виготовлення меблів за певний термін вказаний в даному договорі. Відповідач не виготовив та не встановив меблі позивачу за вказаний термін. Позивач в свою чергу звернувся до [PERSON] з вимогою надати йому розписку на що відповідач погодився. В розписці [PERSON] від 16.09.2021, зазначено ,що він підтверджує факт отримання грошових коштів в формі авансу 13.01.2019 року від [PERSON] у розмірі 96 000 гривень та зобов`язався виконати свої зобов`язання до 01.05.2019 року. З моменту підписання договору і по даний час зобов`язання виконані відповідачем частково , а саме робіт виконано на загальну суму 36000 грн., що не оспорюється позивачем. Також [PERSON] повернуто [PERSON] грошові кошти в розмірі 25 000 грн. Таким чином загальна сума боргу на 05.11.2019 року становила 35 000 грн. З вказаної дати розраховувалась сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Отже згідно розрахунку інфляційні витрати за період з 05.11.2019 по 22.07.2022 становлять 4 043,49 грн. , а 3 % річних за вказаний період - 1 797,95 грн. Сторони провадження в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені в встановлений процесуальним законом спосіб. Відповідачем клопотань щодо реалізації прав, відзиву на позов чи його заперечення не подано. Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatismutandis, рішення у справі (AleksandrShevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п.27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Оскільки відповідачу повідомлено про судовий розгляд у спосіб, що визначений законом, тому правові наслідки за відсутність відповідача в судовому засіданні процесуальним законом повністю покладено на відповідача. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 16.04.2019 року відповідач видав розписку про те, що він підтверджує отримання від позивача 13.01.2019 грошові кошти у розмірі 96 000 гривень та зобов`язався виконати свої зобов`язання до 01.05.2019 року. Згідно договору про надання послуг між сторонами було укладено договір надання послуг згідно якого позивач передав у вигляді авансу відповідачу грошові кошти у розмірі 96 000 грн. Відповідач зобов`язувався надати послуги з виготовлення меблів за певний термін вказаний в даному договорі. Відповідно до позовної заяви позивач підтверджує що відповідачем з моменту підписання договору і по даний час зобов`язання виконані відповідачем частково , а саме робіт виконано на загальну суму 36000 грн.,а також повернуто борг у розмірі 25 000 гривень. 22.07.2021 позивачем складено розрахунок заборгованості за період з 05.11.2019 по 22.07.2022. Загальна сума боргу становить 40 841,44 грн та складається з: позика - 35000 грн., інфляційне збільшення 4043,49 грн., штрафні санкції 1 797,95 грн. В п.2 ст.1047 ЦК України вказано, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В п.1 ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В п.1 ст.612 ЦК України вказано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У постанові № 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. За правилами ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В ч.1 ст.12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч.3 ст.12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч.2 ст.13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч.5 ст.81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч.7 ст.81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачем суду не надано. Розрахунку в заперечення розрахунку заборгованості позивача відповідачем не подано. Таким чином, позов є обґрунтованим належними правовими підставами та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сплачений позивачем судовий збір в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved