Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

23 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позов мотивований тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. [PERSON] за життя заповіту не складав. Спадкоємцями за законом першої черги, окрім позивача, є діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] , які спадщину не прийняли і не претендують на неї. Після смерті батька позивач виїхав за межі України на заробітки, де перебував понад шість місяців, а в подальшому через тяжку хворобу дружини, смерть родичів, встановлення на території України карантину в зв`язку з поширенням хвороби, спричиненої короновірусом, у встановлений законом строк нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька не подав. Вказуючи, що зазначені причини є поважними причинами пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини, просив визначити йому додатковий строк три місяці для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2022 року справу передано до Турійського районного суду Волинської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Ухвалою судді Турійського районного суду Волинської області від 14 вересня 2022 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій вказв, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить його задовольнити та розглядати справу без його участі (а. с. 82). Представник відповідача Турійської селищної ради у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності (а. с. 87). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Такі висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року № 14-608цс18 (справа № 145/797/15-ц). Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , після його смерті відкрилася спадщина, строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений у статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (стаття 527 Цивільного кодексу УРСР). Згідно зі статтею 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У частині першій та другій статті 549 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 550 Цивільного кодексу УРСР (у редакції, чинній на момент смерті [PERSON] ) строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Аналогічні положення містить і Цивільний кодекс України. Так, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 Цивільного кодексу України). За змістом наведених норм матеріального права право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття і для реалізації цього права закон зобов`язує спадкоємця, який фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а правила щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини можуть бути застосовані лише у випадку, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 18) і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Відповідно до довідки Турійської селищної ради № 2 від 05 січня 2022 року, витягу з погосподарської книги № 2 (особовий рахунок № [NUMBER] ) [PERSON] належав житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 51, 52). Позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 17), а отже, є спадкоємцем за законом першої черги. З матеріалів справи видно, що на час смерті спадкодавця ніхто фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном, а тому для прийняття спадщини після його смерті відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу УРСР спадкоємці у шестимісячний строк зобов`язані були подати державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, заповіт від його імені не посвідчувався (а. с. 85, 86), діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього до нотаріуса не зверталися і не претендують на неї, про що вони зазначили, кожен зокрема, у нотаріально посвідчених заявах (а. с. 19, 20). Приватний нотаріус 23 лютого 2022 року відмовив позивачу в оформленні спадкових прав після смерті [PERSON] (а. с. 54). Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач покликався на те, що причиною пропуску строку для прийняття спадщини є його перебування за межами України у період визначеного законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, тяжка хвороба дружини, смерть родичів, встановлення на території України карантину через поширення хвороби, спричиненої короновірусом, у зв`язку з чим він з об`єктивних причин не подав у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Аналіз наведених причин пропуску строку для прийняття спадщини та обставин справи в їх сукупності, дає підстави для визнання таких причин в контексті положень частини першої статті 550 Цивільного кодексу УРСР (частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України) поважними, оскільки вони об`єктивно унеможливили подання позивачем нотаріусу заяви про прийняття спадщини за місцем її відкриття та реалізацію ним передбаченого і гарантованого законом права на спадкування в межах встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини. Такі правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 591/1271/18, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17. За таких обставин справи, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом правових підстав для задоволення позову і визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] - три місяці після набрання рішенням законної сили, який є достатнім для подання позивачем нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 496 гривень 20 копійок; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 496 гривень 20 копійок. На підставі викладеного, статей 525, 527, 529, 549, 550 Цивільного кодексу Української РСР та

Outcome: approved