Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаною заявою. В обґрунтування вимог вказує, що їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі ріщення Боголюбської сільської ради №18/7 від 11.12.2001 року, належить земельна ділянка площею 0,6714 га, яка знаходиться на території с. Богушівка Боголюбської сільської ради. При виготовлені технічної документації заявниці стало відомо про наявність розбіжностей у написанні її прізвища в Державному акті на право приватної власності на землю серії Р2№120318 від 08 липня 2002 року та паспорті (« [PERSON] » замість вірного « [PERSON] »). У зв`язку із зазначеними розбіжностями у документах вона не може реалізувати своє право власності у повній мірі. Можливості виправити допущену помилку у позасудовому порядку на даний час немає, зважаючи на відсутність механізму внесення змін до документа. Зважаючи на те, що вказана помилка в написанні прізвища чинить [PERSON] перешкоди у реалізації своїх прав, вона просить суд встановити факт належності їй вказаного Державного акту на право приватної власності на землю серіїР2№120318 від 08 липня 2002 року, виданого Боголюбською сільською радою на земельну ділянку площею 0,6714 га . Ухвалою судді від 19 вересня 2022 року у справі було відкрито провадження та призначено судове засідання. До початку судового засідання від заявника надійшла заява про розгляд справи без її участі, вимоги заяви підтримує, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Луцької міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні заяви поклався на розсуд суду. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документу. З матеріалів справи вбачається, що 08 липня 2002 року на підставі рішення Боголюбської сільської ради народних депутатів від 11.12.2001 року №18/7, [PERSON] було видано Державним акт на право приватної власності на землю серії Р2 №120318, відповідно до якого їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6714 гектарів, що розташована на території Боголюбської сільської ради (а.с.10). В подальшому, згідно договору купівлі-продажу від 01 лютого 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Волинської області та зареєстрованого в реєстрі за №227, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , частину вказаної земельної ділянки 0,1896 га було продано (а.с.11) Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Луцьким МВ УМВС України у Волинській області 02 лютого 2005 року, а також картки фізичної особи-платника податків від 25 лютого 2008 року прізвище заявниці вказано як « [PERSON] » (а.с.13,14). Зазначене прізвище особи вбачається також з копії повторно виданого свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.16,17), копії трудової книжки (а.с.18) та копії технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна, а саме: будинку [ADDRESS] (а.с.19-20). Наявність розбіжності в написанні прізвища особи у Державному акті на право приватної власності на землю та інших документах особи виникла внаслідок неправильного зазначення прізвища чоловіка заявниці у документах про реєстрацію шлюбу. Вказана помилка була виправлена понад 20 років тому, з відповідною видачею повторного свідоцтва про одруження та зміною прізвищ подружжя у всіх необхідних документах (а.с.15, 16). Вказана невідповідність в зазначенні реквізитів прізвища особи, перешкоджають заявниці реалізувати належне їй право власності. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно із листом Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. З матеріалів справи вбачається, що виправлення розбіжності написання прізвища заявниці у документі в позасудовому порядку не виявляється можливим, зважаючи на відсутність механізму внесення змін до державного акту на право приватної власності на землю. Досліджені судом докази вказують на належність Державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,6714 га, серії Р2 №120318 від 08 липня 2002 року - [PERSON] . Наявність допущених помилок у правовстановлюючих документах позбавляє заявника можливості реалізації права власності, а відтак суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи викладене, на підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та

Outcome: approved