Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даною заявою, в якій просить: видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, визначивши йому наступні заходи тимчасового обмеження прав та поклавши відповідні обов`язки, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання її та дитини [PERSON] , [INFO] , як постраждалими особами; заборонити наближатися на відстань менше ніж 100 метрів до їх місця проживання, а також її місця роботи та інших місць, що часто відвідуються нею та дитиною; заборонити спілкуватися з дитиною; заборонити вести телефонні переговори, або контактувати через інші засоби зв`язку; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її та дитину, якщо вони за власним бажанням перебуватимуть у місці, невідомому йому, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. Свої вимоги обгрунтувала тим, що з 27 листопада 2015 року з [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі, за час сімейного життя у них [INFO] народилась дочка [PERSON] . Спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне та повсякденне життя, несумісність характерів, та відсутність взаєморозуміння, в зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Дочка проживає разом з нею. Вказує, що вона та її дочка є особами, які постраждали від домашнього психологічного та фізичного насильства, оскільки [PERSON] неодноразово вчиняв стосовно неї діяння, які за своїм характером є проявом домашнього насильства. Так, [PERSON] , який є особою, стосовно якої подано заяву про видачу обмежувального припису, неодноразово висловлювався та продовжує висловлювати в її бік словесні, нецензурні образи, принижує її честь та гідність, вдається до систематичних залякувань, а також вчиняє інші діяння, які викликають у неї побоювання за свою безпеку та безпеку дитини і завдають шкоди їхньому психологічному здоров`ю. Вказані дії, які мають характер та фактично є психологічним насиллям, завдають шкоди і дитині, яка постійно знаходиться з нею та безпосередньо сприймає всі дії насильницького характеру батька . За таких обставин, зважаючи на тривалість конфлікту між нею та [PERSON] , який вдається до здійснення стосовно неї та дитини дій, які є проявом домашнього насильства, небажання [PERSON] , незважаючи на її численні прохання врегулювати та налагодити доброзичливі та приязні відносини, беручи до уваги дійсну та протиправну поведінку [PERSON] , яка свідчить про вірогідність продовження вчинення ним вказаних дій, вона змушена звернутись до суду з даною заявою. Заявник у судовому засіданні просила задовольнити подану заяву, посилаючись на обставини викладені у заяві. Також пояснила, що коли вирішили з [PERSON] розлучитись, то домовилися разом виховувати та доглядати дитину, по черзі - тиждень вона/тиждень він. Деякий час вони дотримувались цієї домовленості. Почалася війна, відповідач вивіз дитину у Знам`янку до своїх батьків за погодженням із нею. Згодом вона повідомила, що хоче поїхати разом з дитиною за кордон, але останній не дозволяв та почав чинити їй перешкоди у спілкуванні з дочкою, не дозволяв бачитися. Дитину зрештою забрала з поліцією. Відчуває загрозу, що [PERSON] знову забере у неї дитину, не довіряє йому, місце проживання приховує. Загалом [PERSON] є агресивним. Заінтересована особа [PERSON] заперечував щодо задоволення вимог заявника, вказав, що жодних дій психологічного та фізичного насильства стосовно дружини, а тим паче стосовно дочки не вчиняв. [PERSON] постійно порушувала їх домовленості стосовно дитини та обов`язки з її виховання, утримання, належним чином за нею не доглядала, зрештою повідомила, що взагалі вивезе її за кордон. Він злякався, що більше не побачить дочку. До будинку батьків, де проживав також він та їх з заявником дочка, ввірвалася поліція з автоматами і силою забрали дитину. Наразі він оскаржує дії поліції. З тих пір заявник не дає бачитися йому з дитиною, маніпулює нею, постійно бреше. Представник заінтересованих осіб - служби у справах дітей виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області та виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області, вирішення питання про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] відніс на розсуд суду. Заслухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 27 листопада 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, але позивач подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу (а.с. 12). Від подружнього життя мають дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.11). На підтвердження факту вчинення [PERSON] стосовно дружини [PERSON] та їх малолітньої дочки [PERSON] психологічного насильства, заявником надано копію постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року, якою апеляційну скаргу [PERSON] на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 26 квітня 2022 року, залишено без задоволення, а постанову Деснянського районного суду міста Києва від 26 квітня 2022 року, якою провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі п.7, ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, залишено без змін. Із вказаної вище постанови Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року та постанови Деснянського районного суду міста Києва від 26 квітня 2022 року, отриманої судом шляхом безпосереднього доступу до Єдиного реєстру судових рішень, вбачається, що судом першої інстанції було розглянуто протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №887454 від 28 січня 2022 року, та прийнято рішення про закриття провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. При цьому, судом встановлена винуватість [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме, що він 18 січня 2022 року о 19 годині, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини [PERSON] , а саме висловлювався брутальною лайкою. З такими висновками першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції. Також заявником на підтвердження своїх вимог надано скріншоти переписки з мобільного телефону у застосунку «Viber», де містяться повідомлення [PERSON] адресовані [PERSON] , зі словесними образами. Крім того, останньою надано копії рецептів виданих у липні 2020 року та травні 2021 року лікарями - психіатрами відповідних медичних закладів [PERSON] на придбання лікувальних засобів (ліків). Заінтересованою особою [PERSON] на підтвердження своїх заперечень також надано скріншоти його переписки з дружиною [PERSON] , її подругою. Поміж іншого у перписці також містяться неприйнятні у вихованому суспільстві, образливі висловлювання, як заявником в сторону заінтересованої особи так і навпаки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є рідною сестрою заявника. Проживала з сім`єю сестри, допомагала доглядати дитину, гралася з нею, багато спілкувалася. Малолітня [PERSON] побоюється батька, розказувала їй, що він її карав, ставив на коліна. Свідок [PERSON] суду пояснив, що доводиться [PERSON] батьком. Як батьки, допомагали молодому подружжю, коли народилася дитина [PERSON] . З початком війни син привіз дитину до них, а невістка хотіла вивезти її за кордон, син був проти, почалися суперечки. Від [PERSON] немає ніякої загрози заявнику та їх дитині. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до правил ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4\~ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до положень ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Дитина, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Особа, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичним насильством є форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.2 ст.24 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, що визначені ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 3 статті 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Тобто, судом оцінюється вірогідність вчинення такого домашнього насильства в майбутньому. Враховуючи положення ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису [PERSON] обґрунтувала заявлені вимоги систематичним і тривалим вчиненням [PERSON] стосовно неї та їх спільної дитини домашнього насильства. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Досліджені в судовому засіданні докази не доводять вчинення [PERSON] стосовно дружини [PERSON] постійного (систематичного) та безперервного домашнього (психологічного) насильства у розумінні п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, в судовому порядку (постанова Деснянського районного суду міста Києва від 26 квітня 2022 року) встановлена винуватість [PERSON] у вчинені у січні 2022 року домашнього насильства психологічного характеру стосовно своєї дружини [PERSON] . Проте, й після цього, сторони, не зважаючи на бажання розлучитися, продовжили спілкування, вирішували питання про порядок виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини порізно, донька проживала по черзі як з матір`ю так і з батьком. Після початку війни (24 лютого 2022 року) дитини проживала з батьком [PERSON] в сім`ї його батьків, за згодою [PERSON] . Наразі сторони не можуть визначитися щодо місця проживання дитини, кожен бажає, щоб дитина проживала разом з ним, заявник не виключає проживання за кордоном з дитиною, а [PERSON] проти. Із-за цього, між ними існує конфлікт, виникають взаємні суперечки та сварки. Таким чином, вказані обставини спростовують доводи заявника про систематичність, постійність та тривалість домашнього насильства. Надані скріншоти переписки подружжя свідчать про їх особисту взаємну неприязнь та висловлювання образ один на одного, при цьому не свідчать про вчинення чоловіком домашнього насильства стосовно дружини. Не доводяться вказані обставини і поясненнями свідків. Сам факт звернення заявника до органів поліції, для повернення дитини батьком матері, не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства. Видача [PERSON] рецептів на придбання лікарських препаратів не підтверджує факту того, що останній може вчинити по відношенню до заявника домашнє психологічне або фізичне насильство, як і не вказує на необхідність застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Таким чином, заявником суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що наразі існує вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] стосовно неї, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 лютого 2020 року по справі №753/8626/19 (провадження №61-15016св19), від 30 січня 2020 року по справі №545/744/19 (провадження №61-13514св19), від 29 серпня 2019 року по справі №640/23804/18 (провадження №61-3848св19), від 09 грудня 2019 року по справі №756/11732/18 (провадження №61-49077св18), від 05 березня 2020 року по справі №755/5273/19 (провадження №61-13080св19), від 08 квітня 2020 року по справі №336/5627/19 (провадження №61-1585св20), від 02 вересня .2020 року по справі №635/4854/19-ц (провадження №61-3510св20) та від 10 лютого 2021 року по справі №761/49109/19 (провадження №61-9144св20). Крім того,\~заявник окрім\~себе,\~визначає свою\~дочку \~ [PERSON] ,\~як особу,\~яка постраждала\~від домашнього\~насильства,\~проте жодних\~доказів на\~підтвердження негативного\~ставлення [PERSON] \~до дочки та що вона зазнала з його боку домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства, судом не встановлено. За встановлених обставин суд приходить до висновку, що заява є необґрунтованою, а отже безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed