Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-28 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" 31.08.2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.05.2007 року, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що відповідно до умов укладеного Договору, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.Ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.Ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою». Зазначив, що свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. В свою чергу, в порушення умов Договору відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.07.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 28 366 грн. 35 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 2 808 грн. 19 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 20 869 грн. 29 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 100 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до Умов кредитного договору штраф (фіксована частина) у розмірі 250, 00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1 338 грн.87коп. З огляду на зазначене, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 22.05.2007 року в розмірі 28 366 грн. 35 коп., а також судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 січня 2017 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором про надання банківських послуг від 22.05.2007 року в розмірі 28 366 грн. 35 коп. та судовий збір в розмірі 1 378 грн. 00 коп. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2021 року задоволено заяву адвоката Мазуренко Н.Ю. подану в інтересах відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 січня 2017 року по цивільній справі № 405/6392/16-ц, провадження 2/405/1305/16 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 січня 2017 року по цивільній справі № 405/6392/16-ц, провадження 2/405/1305/16 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, - скасовано. Призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи в порядку ст.128 ЦПК України, при цьому, разом з позовною заявою позивач подавав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Мазуренко Н.Ю. (діє на підставі ордеру серії КР №015486 від 26.06.2020 року) в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити позивачу в їх задоволенні, зазначивши на обґрунтування заперечень, що позивачем не доведено розмір кредитного ліміту, до якого часу кредит сплачувався, а так само, за який період часу нараховані відсотки. Також просила врахувати, що банком розмір відсоткової ставки неодноразово змінювався в односторонньому порядку, без повідомлення та узгодження з відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, однак є такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22.05.2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником прав та обов`язків якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", та відповідно правонаступником якого є акціонерне товариство "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг, який складається з Заяви позичальника від 22.05.2007 року, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів Банку, що підтверджується підписом відповідача у заяві, при цьому відповідно до заяви останній виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, з зазначенням бажаного кредитного ліміту в розмірі 2 000 грн., з базовою відсотковою ставкою в розмірі 3% в місяць. Крім того, з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , встановлено, що старт карткового рахунку SAMDN40000013885667, [NUMBER] , CRPL, Універсальна 55 днів, відбувся 22.05.2007 року, та 22.05.2007 року Банком було встановлено кредитний ліміт в розмірі 21 600 грн., в подальшому кредитний ліміт Банком був зменшений, а саме: 16.02.2010 року до 3 000 грн., 08.07.2013 року до 2840 грн. Також встановлено, що Банком клієнту [PERSON] було надано наступну кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття 22.05.2007 року, терміном дії 05/15. При цьому, судом відзначається, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви було надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 22.05.2017 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , за період з 22.05.2007 року по 31.07.2016 року, за яким загальна заборгованість станом на 31.07.2016 року становить 28 366 грн. 35 коп., та яка складалася з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 2 808 грн. 19 коп., загального залишку заборгованості за відсотками в розмірі 20 869 грн. 29 коп., з якого: залишку заборгованості за відсотками на поточну заборгованість в розмірі 88 грн. 49 коп., залишку заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість в розмірі 20 780 грн. 80 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3100 грн. та заборгованості по судовим штрафам в розмірі 1588 грн. 87 коп. Поряд з цим, суд зауважує, що зазначений розрахунок заборгованості не може бути належним доказом підтвердження заборгованості, оскільки доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Таким чином, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, якій суд повинен надати належну оцінку. Вказаний висновок висвітлений у Постанові КЦС Верховного суду від 16.09.2020 року за результатами розгляду справи № 200/5647/18, яку суд вважає за необхідне застосувати у розгляді даної справи. При цьому, судом відзначається, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» виписку по картковому рахунку за Договором б/н надано не до позовної заяви, а до заяви позивача на заяву відповідача про перегляд заочного рішення, за з якої вбачається факт користування [PERSON] грошовими коштами. З огляду на зазначене, суд вважає, що анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 22 травня 2007 року, підписана [PERSON] та в сукупності з випискою про рух коштів по рахунку, з якої вбачається активне користування позичальником коштами шляхом зняття готівки, повернення кредитних коштів позивачу, оплати послуг, підтверджують факт визнання [PERSON] договірних кредитних відносин з АТ КБ «ПриватБанк». Судом також встановлено, що при укладенні зазначеного Договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, за якими договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах, або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови Договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець та в конкретному випадку - позивач АТ КБ "ПриватБанк". Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим саме банк має підтвердити, що на час укладення з відповідачем відповідного договору, а саме: 22.05.2007 року, діяли саме Умови та Правила надання банківських послуг, які є складовою Договору від 22.05.2007 року, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім того, до вказаних відносин неможливо застосувати і положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин ( 22 травня 2007 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (31 серпня 2016 року), тим самим кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] . Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Тарифи банку, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису відповідача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору 22 травня 2007 року, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Також, судом відзначається, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. В зв`язку з чим, надані позивачем АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім (відповідачем [PERSON] ), і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17). Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а так само розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Окремо судом відзначається, що в заяві позичальника від 22.05.2007 року визначена базова відсоткова ставка за кредитом в розмірі 3% в місяць на залишок заборгованості, тобто 36% річних, поряд з цим як вбачається з розрахунку заборгованості кредитна ставка (поточна) з 22.05.2007 року встановлена в розмірі 22,8% річних, з 01.01.2013 року відсоткова ставка Банком збільшена до 30 % річних, з 01.09.2014 року збільшена до 34% річних, та 01.04.2015 року, - до 43,2 % річних, в той же час правове обгрунтування розрахунку різних сум відсоткової ставки (22,8% , 30%, 34%, 43,2% за період з 22.05.2007 року по 31.07.2016 року) позивачем в підставах позову жодним чином не обгрунтовано. При цьому, відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.1056 -1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. При цьому, зі змісту наданої заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку взагалі не вбачається розміру отриманого [PERSON] кредиту. При цьому, не містить і укладений між сторонами договір про надання банківських послуг від 22.05.2007 року, і строку повернення кредиту (користування ним). Поряд з цим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті в повному обсязі, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак позивач вправі вимагати захисту своїх прав - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на викладене вище, оцінивши наявні у справі докази по справі в їх сукупності на предмет їх належності та достовірності, приймаючи до уваги, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази того, що відповідач [PERSON] звертався до Банку із заявою про розірвання договору, а так само із заявою про припинення дії укладеного між сторонами 22 травня 2007 року Договору, судом не встановлено також, що такі дії були вчинені і зі сторони Банку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме: сума боргу за договором про надання банківських послуг від 22.05.2007 року, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 2 808 грн. 19 коп., та яка складається з заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 136 грн. 42 коп. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 526, 530, 634, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: partial