Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», звенрнувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та пояснив, що 13.07.2007 року між ПАТ\~ «Укрсоцбанк», правоноступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 39.29-50/834к\~ на суму 127500 доларів США, зі сплатою 11,95% річних та з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 12.07.2032 року. Відповідно до умов Договору кредиту відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими відсотками, платежі за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному кредитним договором. Однак відповідач порушив умови кредитного договору, відмовився від повернення чергових частин кредиту згідно графіку і має станом на 11.05.2016 року заборгованість в сумі\~ 104774 доларів США 19 центів, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 89231,61 доларів США;\~\~ заборгованість за відсотками 10180,23 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 2244,65 доларів США;\~ пеня за несвоєчасне повернення відсотків 3117,70 доларів США. А тому просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 104774 доларів США 19 центів, та сплачений судовий збір в сумі 39598,57 грн. Також, пояснив, що АТ «Альфа-Банк» є юридичною особою, зареєстрованою в Україні, яка працює згідно з законодавством України і жоден офіційний державний орган не забороняв діяльність даного банку. Зустрічний позов не визнає, вважаючи його способом ухилитися від сплати боргу. Подав відзив на зустрічний позов, в якому, крім іншого, міститься заява про те, що стороною [PERSON] пропущено строк позовної давності. В судовому засіданні представник відповідача та позивача за зустрічним позовом [PERSON] зустрічний позов підтримав у повному обсязі і просить його задовольнити. Первісний позов не визнає, вважаючи його безпідставним. Крім того, вважає, що позов АТ «Альфа-Банк» не може бути\~ задоволений, так як банк є російським і таким, що займається незаконною діяльністю на території України. У зустрічному позові сторона [PERSON] зазначає, що спірний договір кредиту є удаваним правочином, та як він фактично був вчинений у гривні. Позивач та відповідач насправді уклали договір кредитування в валюті України, але замаскували його під договір кредитування в іноземній валюті. А тому просить суд визнати договір кредиту № 39.29-50/834к, укладений 13.07.2007 року удаваним правочином і таким, що укладений в валюті України в сумі 643875 грн. Представник третьої особи на стороні відповідача (позивача за зустрічним позовом), яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору -\~ Всеукраїнської громадської організації «ФІНАНСОВА ГРАМОТА УКРАЇНИ» в судове засідання не з`явився. Представник [PERSON] [PERSON] пояснив суду, що зв`язувався з представником третьої особи і йому відомо про час і місце розгляду справи, проте в судове засідання він не з`явиться. Просить розглядати справу без участі представника третьої особи. Враховуючи, що Всеукраїнська громадська організація «ФІНАНСОВА ГРАМОТА УКРАЇНИ» виступає на стороні відповідача за первісним позовом, залучена до участі у справі за заявою [PERSON] , суд, враховуючи думку сторони [PERSON] , вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи. Позов ПАТ «Укрсоцбанк» зареєстровано в суді 20.07.2016 року. Згідно ухвали Коропського районного суду Чернігівської області від 26.07.2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. 18.10.2016 року представником [PERSON] подано зустрічний позов про визнання кредитного договору удаваним правочином, а 21.10.2016 року його прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. 31.10.2016 року зупинено провадження у справі до набрання рішенням Голосіївського районного суду м. Києва законної сили у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору недійсним. 13.09.2017 року справу передано на розгляд судді Грушко О.П. 17.11.2021 року відновлено провадження у справі і призначено справу до підготовчого судового засідання. 03.12.2021 року до участі у справі залучено правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» -\~ АТ «Альфа-Банк». 28.12.2022 року до суду надійшла уточнена зустрічна позовна заява від [PERSON] 06.05.2022 року до суду від АТ «Альфа-Банк» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Заслухавши учасників та вивчивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України: За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.ст. 1046-1049 ЦК України: За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, 03.07.2007 року [PERSON] звернувся до АКБ «Укрсоцбанк» із заявою на отримання кредиту, в якій просив надати йому споживчий кредит на придбання нерухомості на вторинному ринку, а саме: домоволодіння та земельна ділянка, площа якої 0,22 га, на якій розташоване домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в сумі 127500 доларів США на строк 300 місяців (т. 1 а.с. 15). 04.07.2007 року [PERSON] подав до АКБ «Укрсоцбанк» запит на отримання кредиту, в якому підтвердив факт надання йому банком повної, достовірної та вичерпної інформації про умови отримання, користування та повернення кредиту й засвідчив про відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому банком інформації про умови отримання, користування та повернення кредиту (т. 1 а.с. 14). 13.07.2007 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту № 39.29-50/834к, за умовами якого банк надав йому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання з кінцевим строком погашення до 12.07.2032 року грошові кошти у сумі 127500 доларів США зі сплатою 11,95% річних на наступні цілі: придбання нерухомого майна домоволодіння та земельної ділянки, площа якої 0,22 га, на якій розташоване домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 4-7). Згідно п. 4.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за дострокове погашення кредиту (частини кредиту), визначеного в п. 3.3.17 цього договору, строків сплати процентів, визначених в 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. п. 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у цей період. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2-3.3.21 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 3 проценти від суми кредиту, визначеного у п. 1.1. цього договору, за кожний випадок. Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено у додатку № 2 до кредитного договору, що є його невід`ємною частиною (т. 1 а.с. 11-13). За заявою про видачу готівки № 04/05 від 13.07.2007 року [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 127500,00 доларів США, що на дату видачі було еквівалентно 643 875,00 грн. (т. 1 а.с. 16). 15.12.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін № 1 до договору кредиту № 39.29-50/834к від 13.07.2007 року. У п. 2 договору про внесення змін, сторони погодили, що станом на 15.12.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитом складає 90231 долар США 61 цент; заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам за користування кредитом складає 22638 доларів США, 91 цент\~ (т. 1 а.с. 8-9). Цього ж дня, 15.12.2015 року [PERSON] підписав заяву, в якій зазначив, що з умовами вищевказаного договору ознайомився, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не має. Умови вищевказаного договору погоджує. Відповідно до ст. 81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначеними вище письмовими доказами банк довів факт надання [PERSON] кредиту у розмірі 127500,00 доларів США. На підтвердження заборгованості [PERSON] банком надано відповідні розрахунки (т. 1 а.с. 22-26). Стороною відповідача за первісним позовом суду не надано власних розрахунків або будь-яких інших доказів, які б спростовували розрахунки банку. Відповідно до ст. 215 ЦК України: Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.\~ Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 235 ЦК України: Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.\~ Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Такий правовий висновок міститься у Постанові Веховного суду від 16 січня 2019 року у справі № 521/17654/15-ц провадження № 61-2858св18. У зустрічному позові стверджується, що удаваним правочином є договір кредиту. В той же час, у даному позові стверджується, що і правочин, який сторони насправді вчинили, є також договір кредиту. Удаваною, за зустрічним позовом, є одна з умов даного договору про валюту платежу. Як зазначалося вище, для доведення удаваності правочину необхідно довести спрямованість волі обох сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином. Для спрямованості волі на досягнення певного результату, необхідний спонукальний мотив. Стороною [PERSON] не наведено жодного мотиву банку для надання клієнтові кредитних коштів у гривні під процентну ставку, призначену для кредиту в доларах США. Загальновідомим є факт, що процентна ставка гривневих кредитів у 2007 році була, принаймні, удвічі вища, ніж процентна ставка кредитів у доларах США. Отже, удаваність умови договору про валюту платежу, про яку йдеться у зустрічному позові, в даному випадку для банку означала б неприбуткову угоду. Також, суд враховує той факт, що з 2007 року до 2014 року [PERSON] виконував свої обов`язки зі сплати заборгованості за кредитом у доларах США, що підтверджується розрахунком заборгованості. Укладаючи 15.12.2015 року договір про внесення змін № 1 до договору кредиту № 39.29-50/834к від 13.07.2007 року, [PERSON] визнав, що станом на 15.12.2015 року заборгованість за кредитом складає 90231 долар США 61 цент; заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам за користування кредитом складає 22638 доларів США, 91 цент. Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною [PERSON] суду не надано доказів спрямованості волі сторін кредитного договору на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені кредитним договором № 39.29-50/834к від 13.07.2007 року. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 261 ЦК України: перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі змістом зустрічного позову, [PERSON] знав про удаваність правочину з моменту його укладення з 13.07.2007 року. Таким чином, на даний час минув строк позовної давності для звернення до суду за захистом. В той же час, у зв`язку з необгрунтованістю позовних вимог, заява про застосування позовної давності, подана АТ «Альфа-Банк», по суті не\~ вирішується. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved