Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] ,у якому просила встановити порядок користування належною їм на праві спільної часткової власності квартирою [ADDRESS] , виділити їй в користування у цій квартирі житлову кімнату 6 площею 11,5 м2, а [PERSON] житлову кімнату 7 площею 18,8 м2; інші приміщення даної квартири: кухню 5 площею 7,8 м2, санвузол 3 площею 2,6 м2, санвузол 4 площею 1,0 м2, коридор 1 площею 7,0 м2, комору 2 площею 0,4 м2 та балкон площею 2,1 м2, залишити у спільному користуванні співвласників. В обґрунтування позову зазначала, що вона та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Дана квартири успадкована ними після смерті [INFO] її батька та сина відповідача [PERSON] . Кожному із них у квартирі належить по частки. Починаючи з 2013 року [PERSON] проживає у вказаній квартирі та використовує її на власний розсуд, при цьому він чинить їй перешкоди в користуванні квартирою. Для вирішення у позасудовому порядку питання щодо користування квартирою, що перебуває у спільній частковій власності сторін, вона неодноразово зверталася до [PERSON] із пропозиціями, пропонувала йому декілька варіантів вирішення цього спору між ними. Однак, вирішити у досудовому порядку питання щодо порядку користування нею спірною квартирою між співвласниками не виявилося можливим, тому вона змушена була звернутися до суду з цим позовом. 10 грудня 2021 року у зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] , ухвалою суду відповідно до вимог ст. ст. 251, 253 ЦПК України провадження у цій справі було зупинено до залучення до участі у даній справі правонаступників померлого відповідача, оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво. 03\~серпня 2022\~року ухвалою\~суду на\~підставі ст.\~55\~ЦПК України\~до участі\~у справі\~залучено правонаступника\~померлого відповідача\~ [PERSON] \~ спадкоємця\~за заповітом,\~дружину померлого [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Ващенко М.Г. у суді позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, проти задоволення цього позову вона не заперечувала. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, роз`яснивши сторонам наслідки визнання відповідачем позову, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Суд встановив,\~що позивач\~ [PERSON] і відповідач [PERSON] є співвласниками двокімнатної квартири [ADDRESS] , кожній із них у квартирі належить на праві спільної часткової власності по частки, позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 грудня 2013 року, виданого Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №\~1-5353, відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 червня 2022 року, виданого Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №\~1-650. Із технічного паспорта на цю квартиру вбачається, що вона має загальну площу 51,2 м2, житлову площу 30,3 м2, та складається з таких приміщень: коридору 1 площею 7,0 м2; комори 2 площею 0,4 м2; санвузла 3 площею 2,6 м2; санвузла 4 площею 1,0 м2; кухні 5 площею 6,4 м2; двох житлових кімнат 6 та 7 площею 11,5 м2 і 18,8 м2 відповідно та балкону площею 2,1 м2. Порядок користування цією квартирою між співвласники не встановлювався. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови №\~20 від 22 грудня 1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. За змістом ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач [PERSON] заявила вимоги про виділення їй в користування у двокімнатній квартирі [ADDRESS] , меншої за площею житлової кімнати 6 площею 11,5 м2, а відповідачу [PERSON] більшої за площею житлової кімнати 7 площею 18,8 м2, інші приміщення вказаної квартири просила суд залишити в спільному користуванні співвласників. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти запропонованого позивачем [PERSON] порядку користування спірною квартирою не заперечувала, заявлені позовні вимоги визнала повністю, проти їх задоволення не заперечувала. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] , суд вважає, що позов [PERSON] про встановлення порядку користування спірною квартирою, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved