Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, 18.02.2021 року [PERSON] за договором позики передав [PERSON] грошові кошти в сумі 14\~300,00 доларів США, що складало у еквіваленті 399\~024,34 грн. грн. за курсом НБУ на момент надання позики. Відповідач зобов`язався повернути до 01.06.2021 року. Сумським районним судом Сумської області 30.11.2021 було ухвалено рішення щодо часткового задоволення позову та стягнено з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у сумі 399\~024 грн. 34 коп., 3% річних у сумі 4952,27 грн., інфляційні витрати у сумі 5187,31 грн., пеню у сумі 5000 грн. та судовий збір в сумі 4653,32 грн. Однак, на даний час, вказане рішення суду зовсім не виконано. Тому вимушений звернутися до суду та просить стягнути пеню згідно договору позики у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочки в сумі 446907,26 грн (розрахунок з 04.01.2022 по 25.04.2022) та інфляційні витрати у сумі 36151,61 грн.(розрахунок з 30.10.2021 по 31.03.2022), сплачений судовий збір. В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився,\~про час\~та місце\~судового розгляду\~справи повідомлений\~належним чином\~шляхом розміщення\~оголошення про\~виклик до\~суду на\~сайті «Судова\~влада України»,\~про причини\~неявки суд\~не повідомив,\~будь-яких\~заяв або\~клопотань про\~відкладення розгляду\~справи від\~нього не надходило, у своєму відзиві просить відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності\~учасників справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 листопада 2021 року Сумським районним судом Сумської області було ухвалено рішення суду яким позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково та стягнено з [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 399\~024 грн. 34 коп., 3% річних у сумі 4952,27 грн., інфляційні витрати у сумі 5187,31 грн., пеню у сумі 5000 грн. та судовий збір в сумі 4653,32 грн. (а.с.9-11). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Станом на день звернення до суду( 25.04.2022) зазначене рішення суду відповідачем не виконано. Відповідно до повідомлення приватного виконавця Закорко В.В. виконавчого округу Сумської області від 22.06.2022 №23 з 06.01.2022 на виконанні в приватного виконавця перебувають виконавчі листи № 587/1265/21 від 04.01.2022 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 399\~024 грн. 34 коп., 3% річних у сумі 4952,27 грн., інфляційні витрати у сумі 5187,31 грн., пеню у сумі 5000 грн. та судовий збір в сумі 4653,32 грн. Станом на 22.06.2022 виконавчі листи не виконані, заборгованість не сплачена.( а.с.52) Доказів сплати зазначеної суми відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано. Відповідно до статті 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст.611\~ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню». Станом на\~день звернення\~позивача з\~вказаним позовом,\~25.04.2022\~року,\~зазначене рішення\~суду не\~виконано, що призвело до прострочення грошового зобов`язання, оскільки відповідач не виконав рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до наданого суду розрахунку позивача, інфляційні втрати за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 30.10.2021 року по 31.03.2022 року становлять 36\~151,61 грн., рахунок пені, згідно договору позики у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочки у період з 04.01.2022 по 25.04.2022 року на суму 446\~907,26 грн.( а.с.55-58). Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стягуючи з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання, суд керується тим, що такі позовні вимоги доведені й обґрунтовані позивачем належним чином, розмір цих сум підтверджений наданим позивачем розрахунком та не спростований відповідачем. Разом з тим, відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України -у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання та пеня в 1% від суми заборгованості за кожен день прострочки за період по 23.02.2022 відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.50, 51), а саме: 17437,36 гривень інфляційних збитків у період з 30.10.2021 по 23.02.2022 та 203502,41 гривень пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у період з 04.01.2022 по 23.02.2022. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення суми пені в розмірі 203502, 41 грн. суд зазначає наступне. Згідно ч. ч. 1, 2\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1\~ст. 550 ЦК України\~право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.\~\~Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом (ст. 551 ЦК України). Частина 1\~ст. 611 ЦК України\~передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За змістом договору позики, у випадку невиконання Позичальником строку повернення коштів, Позичальник сплачує на користь Позикодавця пеню в розмірі 1% від суми позики за кожний день прострочення. Відповідно до ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Із наведеного вбачається, що\~Цивільний кодекс України\~визначає дві умови, за яких суд може зменшити розмір неустойки: 1) розмір неустойки значно перевищує розмір збитків; 2) наявність обставин, що мають істотне значення. У Постанові від 23.03.2021 р. у справі № 921/580/19 Верховний Суд вказує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності в законі переліку обставин, які мають істотне значення, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. При цьому, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (постанова Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі 902/538/18). Суд визначає в межах, встановлених\~ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Верховний Суд вирішуючи питання щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки неодноразово зазначав, що ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тому положення ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15 та Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19). З огляду на викладене, а також те, що з відповідача уже стягнуто 5000 грн. неустойки (рішення суду від 30.11.2020), враховуючи розмір заявлених позовних вимог в цій справі, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, що заявлена до відшкодування у цій справі з 203502,41\~ грн. до 5000 грн., відмовивши в іншій частині за необґрунтованістю вимог У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 4830,60 гривень.

Outcome: partial