Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони у шлюбі не перебували, однак є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] з народження сина не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя дитини, добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надавав. Тому за позовом [PERSON] рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06.10.2020 по справі № 759/9490/20 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 3000,00 грн. щомісячно. Позивач самостійно піклується про здоров`я, навчання, розвиток сина [PERSON] , жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з сином ніколи не чинила. Водночас, [PERSON] не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Унаслідок указаного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків його син [PERSON] своїм татом уважає вітчима, при цьому про біологічного батька немає ніяких спогадів та не вбачає потреби в спілкуванні з ним. Позивач вказує, що наразі син сторін потребує значно більшого догляду та матеріальних витрат у зв`язку зі збільшенням потреб у навчанні, розвитку здібностей. Витрати на дитину збільшуються, а тому розмір аліментів, що на даний час отримує позивач, не є співмірним з тими витратами, які фактично позивач несе у зв`язку з утриманням спільного сина, що істотно порушує принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини. Крім того, позивач зазначає, що її сімейний та матеріальний стан змінився - у неї з`явилася ще одна дитина. Тому тепер вона витрачає ще більше фінансів на утримання своєї сім`ї. Також зазначила, що її доходи значно зменшилися у зв`язку з епідемією коронавірусної інфекції. З огляду на вказане позивач просить: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] ; - збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] з 3000,00 грн до 4000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Про дату, час та місце проведення судового засідання учасники справи були повідомленні належним чином. Відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд даної справи без його участі. Щодо предмета спору вказав, що позов у частині стягнення аліментів визнає, а у частині позбавлення батьківських прав - не визнає. Водночас, обґрунтування своєї позиції не надав, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Позивач та її представник - адвокат Єрмак О.В. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Представник просив урахувати, що дитина не знає батька, не спілкується з ним і не бачить в цьому жодної потреби. Також просив взяти до уваги свідому поведінку батька щодо ставлення до своїх батьківських обов`язків. При цьому вказав, що визнання відповідачем позовних вимог у частині стягнення аліментів не може розцінюватися як позитивна зміна поведінки та покращення ставлення до дитини. Також адвокат Єрмак О.В. просив стягнути з відповідача судові витрати позивача на правову допомогу, пов`язану з розглядом цієї справи. Зазначив, що докази понесення витрат будуть надані стороною позивача протягом п`яти днів з моменту ухвалення рішення у справі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтвердила викладені у позові обставини, та зазначила, що ніколи не чинила перешкод відповідачу у спілкуванні з сином. Від третьої особи органу опіки та піклування Вишневої міської ради Бучанського району Київської області до суду надійшов висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] . Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Щодо предмета позову зазначили, що покладають на розсуд суду. На виконання вимог ч. 2 ст. 171 СК України судом була заслухана думка дитини щодо предмета спору. Так, неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні вказав, що не заперечує щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно нього. Пояснив, що зі своїм біологічного батьком не спілкується та не має у цьому потреби, фактично його не знає та не пам`ятає як він виглядає. Заслухавши позицію сторони позивача, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку дитини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 03.03.2007 серії [NUMBER] матір`ю [PERSON] , [INFO] , вказано [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с. 17). Указане також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] , сформованого 23.03.2021 за № 00030048301 (а.с. 18-19). Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06.10.2020 по справі № 759/9490/20 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 21.05.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20). Неповнолітній [PERSON] проживає разом з мамою [PERSON] , її чоловіком [PERSON] та братом [PERSON] , [INFO] у орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди житлового приміщення № 2 від 23.03.2021 (а.с. 14-16). З відповіді Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Святошинського району м. Києва від 25.03.2021 № 656 на адвокатський запит вбачається, що відповідач із запитами про одержання інформації щодо стану здоров`я свого сина не звертався, дитина приходила на прийом тільки з матір`ю, позивачем у справі (а.с. 21). За змістом довідки від 01.04.2021 № 99 від Школи І ступеня № 295 Дарницького району м. Києва, де дитина навчалася з 1 по 3 клас, навчанням та вихованням дитини займалася виключно мати, а батько у школі не з`являвся, дитину до школи не приводив, успішністю не цікавився, з вчителями контакту не мав, батьківські збори не відвідував, до школи на культурні заходи за участю сина не приходив (а.с. 22). У відповіді на адвокатський запит від 31.03.2021 № 85 Ліцей № 15 Львівської міської ради повідомляє, що син сторін у цьому навчальному закладі навчався у 4 класі. Класний керівник батька дитини ніколи у школі не бачила та з ним не спілкувалася, він не цікавився у вчителів навчанням сина, не відвідував батьківські збори, не брав участі у жодних позаурочних та позашкільних заходах за участі сина (а.с. 23). Відповідно до характеристики [PERSON] від Святошинської районної в місті Києві гімназії «Академія» № 01-41/404 від 02.04.2021, де дитина навчається наразі, мати дитини приділяє значну увагу вихованню сина. Батько контакту з гімназією не підтримував, із вчителями не спілкувався, навчальним процесом та успішністю сина не цікавився, батьківські збори не відвідував, на культурні заходи за участю свого сина не приходив (а.с. 24). Довідка Громадської організації «Всеукраїнська федерація Айкідо Йошинкан» від 06.04.2021 № 8, де син сторін займався айкідо, свідчить про те, що мати дитини забезпечувала участь дитини у змаганнях та навчально-тренувальному процесі, цікавилася його успіхами, приводила сина і забирала його з секції. А батько ніколи не мав контакту з тренером, спортивними успіхами не цікавився, на змаганнях за участю сина не з`являвся (а.с. 25). Відповідно до листа TOB «Лотос Мед» від 12.04.2021 № 1/12-04-2021, де дитина займалася айкідо, на тренування дитину приводила виключно мати, вона цікавилася його успіхами та забезпечувала його можливість брати участь у спортивних змаганнях. Батько дитини жодного разу не приводив дитину на заняття, спортивним досягненнями сина не цікавився, з тренером не спілкувався, спортивні змагання за участю свого сина не відвідував (а.с. 26). З відповіді на адвокатський запит від Бучанського районного УП ГУНП в Київській області від 09.04.2021 № 1754/109/1400/2 вбачається, що відповідач із заявами про перешкоджання йому у виконанні своїх батьківських обов`язків стосовно свого сина не звертався (а.с. 27). За змістом відповіді на адвокатський запит від Служби у справах дітей Бучанської районної державної адміністрації Київської області від 08.04.2021 № 410, відповідач із заявами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею не звертався (а.с. 28). Відповідно до змісту висновку, складеного психологом [PERSON] за наслідками дослідження психоемоційного стану [PERSON] , [INFO] , та оцінки дитячо-батьківських відносин, що проводилося упродовж квітня 2021 року, позбавлення батька батьківських прав не завдасть дитині ніякої моральної шкоди, оскільки зв`язок між ними вже давно втрачено, дитина не бачить у своєму подальшому житті присутності батька. Справжнім татом дитина вважає та називає свого вітчима. Про свого біологічного батька хлопчик нічого не говорить, оскільки його не знає, не має про нього спогадів, та й не має потреб у спілкуванні з ним (а.с. 30-33). Сторона позивача надала до матеріалів справи докази щодо наявності витрат на навчання сина сторін у школі іноземних мов Speak&Go та щодо регулярного проведення стосовно нього медичних обстежень (а.с. 101-109). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Отже, [PERSON] , будучи матір`ю дитини [PERSON] , є належним позивачем у даній справі. Положеннями ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 7-9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За змістом частин 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батьки можуть позбавлятися батьківських прав, зокрема якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з положеннями пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з положеннями ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику як джерело права. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 «між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що відповідач ухилявся від виконання своїх обов`язків з виховання їх спільного сина, добровільно не брав участі в його утриманні, не цікавився його вихованням та розвитком, спілкувався з ним раз на рік, коли вітав з днем народження, на даний час неповнолітній [PERSON] не пам`ятає який вигляд батько має. Судом установлено, що відповідач мав сумніви щодо свого батьківства відносно [PERSON] , тому свідомо не підтримував контакту з сином. Разом з тим, у березні 2021 року відповідач звернувся до суду з позовом про виключення з актового запису № 33 від 03.03.2007, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області, про народження малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відомостей про [PERSON] як батька дитини (судова справа № 759/6325/21). У ході розгляду вказаної справи з метою з`ясування обставини щодо батьківства [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] проведено молекулярно-генетичну експертизу. Відповідно до висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від № 103-345-2021 (період проведення експертизи з 16.02.2022 по 24.02.2022) біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] доведено. Ознайомившись з указаним висновком експерта за клопотанням [PERSON] його позовну заяву по справі № 759/6325/21 залишено без розгляду. Разом з тим, після проведення експертизи [PERSON] не змінив своє ставлення до батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , не зустрічався з ним, не дзвонив до нього. Установлені судами обставини справи дають ґрунтовні підстави для висновку, що відповідач починаючи з моменту народження сина проживав окремо від нього, не виконував своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина протягом 15 років, не спілкувався з ним, не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні дитини, тобто фактично батько самоусунувся (ухилився) від виховання сина, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що позбавляють відповідача можливості підставно заперечувати проти задоволення позову (постанова Верховного Суду від 08.11.2021 у справі № 311/563/20). Відповідач, зазначивши, що заперечує проти позову, не навів жодного аргументу та не надав жодного доказу, які б свідчили про його інтерес до сина. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах [PERSON] , з метою захисту його прав та інтересів. При цьому позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18). Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06.10.2020 по справі № 759/9490/20 з [PERSON] на користь [PERSON] уже стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 21.05.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Ураховуючи те, що у позивача змінилися як сімейний (народила другу дитину), так і матеріальний стан (втрата доходів через епідемію коронавірусної інфекції та воєнний стан в країні), а відповідач не надав доказів щодо незадовільного стану свого здоров`я та наявності у нього інших утриманців, водночас позовні вимоги визнав, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї позовної вимоги шляхом збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, з 3000,00 грн. до 4000,00 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З огляду на вказане, початком стягнення з [PERSON] аліментів у новому розмірі є день набрання даним рішенням суду законної сили. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання щодо судових витрат, дійшовши висновку про задоволення позовних вимог, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Крім того, згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 908,00 грн. в дохід держави, так як позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову про збільшення розміру аліментів. Ураховуючи повідомлення представника позивача про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення у даній справі відповідно до п. 8 ст. 141 ЦПК України будуть подані докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд при ухваленні цього рішення не вирішує питання щодо відшкодування витрат позивача на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved