Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-06 00:00:00

В липні 2022 року до Святошинського районного суду м. Києва звернувся позивач [PERSON] з позовом до Державного агентства України з питань кіно (надалі також - Держкіно) про визнання протиправним та скасування наказу від 15 квітня 2022 року №51 «Про оголошення догани Генеральному директору державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» [PERSON] » (далі також - Кіностудія), стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] працює на посаді Генерального директора державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка». 15 квітня 2022 року наказом Державного агентства України з питань кіно №51 йому оголошено догану. Позивач вважає накладення на нього дисциплінарного стягнення безпідставним оскільки у його діях складу дисциплінарного правопорушення не має. У Держкіно відсутні відповідні повноваження на притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, оскільки він не перебуває у трудових відносинах з відповідачем та продовжує працювати на підставі контракту №721 від 27 березня 2019 року укладеного між [PERSON] та Міністерством культури України - органом управління державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка», який не змінювався, додаткових угод до нього не укладалося, трудова книжка знаходиться також в Міністерстві культури України (зараз Міністерство культури та інформаційної політики України), у чинному Статуті Кіностудії та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань органом управління зазначено Міністерство культури і туризму України. Не допускав системного невиконання положень підпункту 4 пункту 1 наказу Державного агентства України з питань кіно «Про функціонування ДП що знаходяться у сфері управління Держкіно в умовах особливого періоду під час дії правового режиму воєнного стану на території України» від 14 березня 2022 року №44 та підпунктів 1 та 2 пункту 1 наказу Державного агентства України з питань кіно «Про передачу майна ДП що знаходяться у сфері управління Держкіно в умовах особливого періоду під час дії правового режиму воєнного стану на території України» від 21.03.2022р. №46 щодо періодичного інформування Держкіно про їх виконання, не порушував пункту 2.1.16 контракту №721 від 27.03.2019. Накази Держкіно №44 від 14 березня 2022 року та №46 від 21 березня 2022 року не стосувалися його персонально. З 24.02.2022 в Україні в Україні запроваджено воєнний стан. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 7389 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 р. строком на 90 діб. У зазначений період та до оголошення догани на території м. Києва велися активні бойові дії у зв`язку з відкритою військовою агресією російської федерації проти України. Працівники кіностудії та безпосередньо Позивач були зайняті допомогою Збройним Силам України та Територіальній обороні, які знаходилися на території Кіностудії, виконанням запитів та розпоряджень останніх та СБУ, Київської міської військової адміністрації, [INFO] та ін. Також безпосередньо у Голови Держкіно [PERSON] наявний особистий мотив накладення дисциплінарного стягнення відносно Позивача. Просить стягнути моральну шкоду, оскільки вперше щодо нього застосовано дисциплінарне стягнення, завдано шкоди його репутації як українського кінорежисера, Народного артиста України, продюсера, дійсного члена Європейської кіноакадемії, члена-кореспондента Академії Мистецтв України, лауреата Головного Призу [PERSON] (Франція, 2009 рік). Відповідно до умов Контракту дисциплінарне стягнення позбавляє його можливості отримувати премії та інші надбавки. Ухвалою суду від 07 липня 2022 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.99). 15.08.2022 від відповідача надійшов відзив на позов (а.с.105-120). 17.08.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.151-158). Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.166). У судовому засіданні представник позивача адвокат Гора Р.М. та позивач вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник Держкіно [PERSON] заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив, а саме: вважає, що Державне агентство України з питань кіно набуло право управління ДП «Кіностудія ім. О. Довженка» з 22 грудня 2021 року з дати підписання актів приймання-передачі нерухомого майна цілісного майнового комплексу ДП «Кіностудія ім. О. Довженка», затверджених наказом Держкіно 17 січня 2022 року та в силу ст. 73 ГК України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2021 року №1309-р, Положення про державне агентство України з питань кіно та Закону України «Про управління об`єктами державної власності» тощо володіє, та наділене повноваженнями щодо застосування дисциплінарного стягнення відносно Позивача. Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, щодо зміни органу управління та змін до Статуту не були проведені з вини уповноважених осіб Кіностудії . Оголошена догана за порушення трудової дисципліни, а саме за невиконання розпоряджень Держкіно як органу державної влади, до сфери управління якого належить державне підприємство, зокрема: пп. 4 п.1 наказу №44 від 14 березня 2022 року щодо необхідності щоденного інформування Держкіно про місцезнаходження працівників Кіностудії й виконаної ними роботи; пп. 1-2 п.1 наказу №46 від 21.03.2022 року щодо необхідності надання інформації про рухоме й нерухоме майно, яке може бути використано для потреб Збройних Сил України, Територіальної оборони України та/або волонтерів; рухоме й нерухоме майно, яке передано або вилучено для потреб Збройних Сил України, Територіальної оборони України та/або волонтерів. Моральна шкода безпідставна. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази надані сторонами, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] займає посаду генерального директора державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» на підставі контракту №721 від 27 березня 2019 року укладеного між [PERSON] та Міністерством культури України. Відповідно до п. 7.1 цей контракт діє з 28 березня 2019 року по 27 березня 2024 року. Пункт 7.3 передбачає, що умови контракту можуть бути змінені виключно за угодою сторін та викладені у письмовій формі (а.с.121- наказ, а.с. 122-131 контракт). Остання додаткова угода №2 до контракту від 27 березня 2019 року №721 укладена 07 грудня 2021 року за підписом Міністра культури та інформаційної політики України О.В. Ткаченка та [PERSON] та стосувалася зміни розміру оплати праці. Більш пізніх додаткових угод до контракту не укладалося. Наказом Міністерства культури України від 27 березня 2019 року №265/0/17-19, [PERSON] призначено 28 березня 2019 року на посаду генерального директора Держаного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.П. Довженка» за контрактом як такого, що став переможцем конкурсного відбору (а.с.121). Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.10.2021 року №1309-р Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка перейшла в сферу управління Державного агенства України з питань кіно. Відповідно до Акту приймання-передачі затвердженого наказом Державного агентства України з питань кіно від 17 січня 2022 року за №10 цілісний майновий комплекс державне підприємство «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» передано до сфери управління Держкіно (а.с.257-265). Відповідно до підпункту 4 пункту 1 наказу Державного агентства України з питань кіно «Про функціонування ДП, що знаходяться у сфері управління Держкіно в умовах особливого періоду під час дії правового режиму воєнного стану на території України» від 14 березня 2022 року №44 за підписом голови Держкіно [PERSON] державним підприємствам, які знаходяться у сфері управління Державного агентства України з питань кіно вести щоденно облік працівників у вигляді таблиці (прізвище, ім`я, по батькові працівника, місце його перебування, робота, яку може виконувати працівник відповідно до посадових обов`язків) та інформувати Держкіно (а.с.57-60). Відповідно до підпунктів 1 та 2 пункту 1 наказу Державного агентства України з питань кіно «Про передачу майна ДП що знаходяться у сфері управління Держкіно в умовах особливого періоду під час дії правового режиму воєнного стану на території України» від 21.03.2022р. №46 за підписом голови Держкіно [PERSON] державним підприємствам, які знаходяться у сфері управління Держаного агентства України з питань кіно надавати інформацію, щодо рухомого та нерухомого майна, яке може бути використано для потреб Збройних Сил України, Територіальної оборони України та/або волонтерів; надавати перелік рухомого та нерухомого майна, яке передано або вилучено для потреб Збройних сил України, Територіальної оборони України та/або волонтерів (а.с.61-62). Доказів надіслання чи отримання позивачем наказів Держкіно від 14 березня 2022 року №44 та від 21.03.2022р. №46 відповідачем не надано. Відповідно до п.2.1.16 Контракту №721 від 27 березня 2019 року укладеного між [PERSON] та Міністерством культури України - керівник зобов`язується виконувати вимоги, надані Міністерством в межах своєї компетенції. Листом Держкіно від 21 березня 2022 року №1160/5/11-22 до Кіностудії за підписом Першого заступника Голови Держкіно [PERSON] запитано надати до 15 год 00 хв 22 березня 2022 року інформацію вказану у наказі Держкіно від 21.03.2022р. №46 (а.с.134). Листом Кіностудії від 22 березня 2022 року №3-ВЧ за підписом Першого заступника генерального директора [PERSON] надано відповідь Держкіно про те, що з 24 лютого 2022 року автотранспорт, крім історичного, який належить державному підприємству «Національна кіностудія імені О. Довженка» здійснюється згідно розпорядження [INFO], відбувається взаємодія з ЗСУ, МВС, ТерОбороною України та волонтерами. Кіностудія знаходиться під охороною та вживаються заходи для збереження майна (а.с.135). Листом Держкіно від 23 березня 2022 року №1165/5/11-22 до Кіностудії за підписом Першого заступника Голови Держкіно [PERSON] запитано надати до 12 год 00 хв 24 березня 2022 року деталізовану інформацію про перелік рухомого майна, що передано для потреб ЗСУ, МВС, ТерОборони України та/або волонтерам та надати копію розпорядження Шевченківського РВК (а.с.136). Листом Кіностудії від 24 березня 2022 року №5-ВЧ за підписом Першого заступника генерального директора [PERSON] надано відомість про наявність і технічний стан транспортних засобів і техніки (додаток 1 до положення КМУ №405) станом на 20 грудня 2021 року, яку було надано до [INFO]. Зазначено, що автотранспорт, який належить Кіностудії знаходиться на території Кіностудії та використовується військовою адміністрацією за потребою військового часу (а.с.137-139). Листом Держкіно від 12 квітня 2022 року №1236/5/11-22 до Кіностудії за підписом Голови Держкіно [PERSON] щодо невиконання наказів Держкіно зазначено, що інформація передбачена наказами Держкіно від 14 березня 2022 року №44 та від 21.03.2022р. №46 регулярно не надавалася Кіностудією. З огляду на це просить до 15 квітня включно надати належним чином оформлені пояснення на офіційну електронну адресу Держкіно щодо підстав та причин, що призвели до невиконання Позивачем підпункту 4 пункту 1 наказу Держкіно від 14 березня 2022 року №44 та підпунктів 1 та 2 пункту 1 наказу Держкіно від 21.03.2022 року №46 (а.с.140-141). Листом державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка» від 15 квітня 2022 року за підписом генерального директора [PERSON] про надання пояснень вказано, що Кіностудія на постійній основі вживає заходів щодо збереження майна та знаходяться в комунікації з представниками ЗСУ, НГУ, МВС, ТерОборони України та волонтерів. Відносно виконання наказу Держкіно від 21 березня 2022 року №46 Держкіно поінформовано листом електронною поштою від 24 березня 2022 року №5-ВЧ з додатком переліку наявного рухомого майна. В умовах воєнного стану було рекомендовано не розповсюджувати інформацію щодо взаємодії з підрозділами ЗСУ, НГУ, МВС, ТерОборони України та волонтерів. Не було можливості передавати інформацію засобами електронного зв`язку. Виконати пункт 4 наказу Держкіно від 14 березня 2022 року №44 в умовах військового стану та бойових дій, зібрати дані по працівникам Кіностудії у кількості 142 особи не представилося можливим. В перші дні війни особові справи працівників було сховано в приміщенні з обмеженим доступом. Керівник відділу кадрової роботи перебуває в Кіровоградській області, тому зібрати особисту інформацію в стислий термін було неможливо. Наразі інформація про працівників зібрана (Додаток 1) (а.с.142-146). Наказом від 15 квітня 2022 року №51 «Про оголошення догани Генеральному директору державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» [PERSON] » на підставі доповідної записки Першого заступника Голови [PERSON] від 15.04.2022р. №25/5/8-22. 2, пояснень [PERSON] від 15.04.2022р. №7-ВЧ (Держкіно вх. № 1442/1-22 від 15.04.2022р.), у зв`язку з невиконанням Генеральним директором державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» [PERSON] положень підпункту 4 пункту 1 наказу Державного агентства України з питань кіно «Про функціонування ДП що знаходяться у сфері управління Держкіно в умовах особливого періоду під час дії правового режиму воєнного стану на території» від 14.03.2022р. №44 та підпунктів 1 та 2 пункту 1 наказу Державного агентства України з питань кіно «Про передачу майна ДП, що знаходяться у сфері управління Держкіно в умовах особливого періоду під час дії правового режиму воєнного стану на території України» від 21.03.2022р. №46 щодо періодичного інформування Держкіно про їх виконання, користуючись зокрема пунктом 2.1.16 Контракту №721 від 27 березня 2019 року оголошено Генеральному директору державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» [PERSON] догану за порушення трудової дисципліни (невиконання розпоряджень Держкіно як органу державної влади до сфери управління якого належить державне підприємство) (а.с.31-33). Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення, як догана. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни. При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.07.2020 р. по справі №554/9493/17, на яку посилається позивач. Відповідно до ч. 3 ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] займає посаду генерального директора держаного підприємства «Національна кіностудія імені О. Довженка» на підставі контракту №721 від 27 березня 2019 року укладеного з Міністерством культури України. Даний контракт продовжує діяти, не припинений та не змінений в установленому законом та контрактом порядку. Саме контрактом визначені права та обов`язки його сторін. Зокрема, відповідно до п.2.1.16 контракту керівник зобов`язується виконувати вимоги, надані Міністерством в межах своєї компетенції. Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків, яке має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.10.2021 року №1309-р Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка перейшла в сферу управління Державного агенства України з питань кіно. Відповідно до Акту приймання-передачі затвердженого наказом Державного агентства України з питань кіно від 17 січня 2022 року за №10 цілісний майновий комплекс державне підприємство «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» передано до сфери управління Держкіно (а.с.257-265). Разом з тим, з дати затвердження наказом Державного агентства України з питань кіно 17 січня 2022 року акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» з боку Держкіно не вчинено жодних дій з метою врегулювання трудових відносин з Генеральним директором Кіностудії [PERSON], як і з метою внесення змін до Статуту та відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», органом управління у яких залишається Міністерство культури і туризму України. Щодо твердження представника відповідача про те, що державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, щодо зміни органу управління та змін до Статуту не були проведені з вини уповноважених осіб Кіностудії, то суд не приймає його до уваги, оскільки воно не підтверджене відповідними доказами. Крім того, відповідачем не надано доказів отримання наказів Держкіно від 14 березня 2022 року №44 та від 21 березня 2022 року №46 [PERSON] . Не доведено перед судом обов`язок виконання наказів Держкіно. Так, у наказах відповідальною особою за їх виконання зазначена сама Голова Держкіно [PERSON] . Разом з тим, Держкіно не являється стороною Контракту №721 від 27 березня 2019 року, не може вимагати виконання його положень, оскільки не володіє відповідними правами та обов`язками. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З огляду на зазначене, приймаючи до уваги всі обставини справи та докази надані сторонами, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання незаконним та скасування наказу голови Державного агенства України з питань кіно [PERSON] від 15.04.2022 р. № 51 "Про оголошення догани Генеральному директору державного підприємства "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка" [PERSON] . Стосовно вимог позивача про відшкодування шкоди, то суд вважає позовні вимоги в цій частині необгрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Разом з тим позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди. Суд зазначає, позивач мав чітко вказати, які моральні страждання він поніс, обґрунтування розміру моральної шкоди та як наслідок причинно - наслідковий зв`язок між застосуванням дисциплінарного стягнення відповідачем та настанням моральної шкоди. Що стосується витрат на правову допомогу в розмірі 23150,00 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В обгрунтування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 23150,00 грн., представник позивача надав до суду договір про надання правової допомоги 19/05/22-1 від 19.05.2022 р., додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги 19/05/22-1 від 19.05.2022 р. від 19.05.2022р., довідки від 21.05.2022 р., від 29.08.2022 р., від 09.09.2022 р., від 15.09.2022 р., від 06.10.2022 р., акт про надані послуги №1 від 05.10.2022 р. , акт про надані послуги №2 від 05.10.2022 р. (а.с.230-234). Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК). Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами такої діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Для підтвердження наведеної позиції Верховний Суд звертається до критеріїв, які застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі 27 Огляд судової практики КГС ВС статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, у розумінні положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанови КГС ВС від 27.11.2020 у справі № 911/4242/15, від 12.11.2020 у справі № 910/3233/18). Як вбачається з аналізу судової практики Верховного Суду (постанови КГС ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18), якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, а також докази надані позивачем про надання професійної правничої допомоги, заяву представника відповідача про зменшенння розміру витрат на правову допомогу, суд вважає, що вказана вимога підлягає частковому задоволенню, шляхом зменшення розміру судових витрат у розмірі 15000 грн 00 коп., оскільки заявлена сума є неспівмірною зі складністю справи з даним обсягом адвокатом послугами, які не відповідають критерію реальністю таких витрат.

Outcome: partial