Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій прохає встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , з яким заявниця з квітня 1985 року по вересень 1992 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, а з червня 2016 року по день його смерті проживала з ним без реєстрації шлюбу. Після смерті [PERSON] заявник звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з відсутність документів, що б підтверджували факт проживання заявниці разом зі спадкодавцем. Встановлення юридичного факту необхідно заявниці для оформлення у встановленому порядку спадщини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 04.10.2022 провадження у справі відкрито. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] подану заяву підтримали та наполягали на її задоволенні. [PERSON] пояснила, що дійсно тривалий час проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та доглядала його, а саме з червня 2016 року. Представник заявника\~ [PERSON] \~пояснив,\~що встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідне заявнику для оформлення у встановленому законом порядку спадщини. Заінтересована особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Скрит Л.Г. звернулася на адресу суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутність. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що знає [PERSON] та [PERSON] більше 30 років. Вони перебували в шлюбі, потім розлучилися, а після смерті матері [PERSON] з червня-липня 2016 році знову почали проживати разом до дня смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що знайома з [PERSON] з 1985 року, мають дружні відносини. [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] до 1992 року, після розірвання з ним шлюбу вона одружилася з [PERSON] , а з червня 2016 року вони з [PERSON] знову почали проживати разом. Вона допомагала йому після смерті матері, підтримувала його. Після смерті його матері вони проживали разом в квартирі [ADDRESS] . Свідок [PERSON] показала суду, що з [PERSON] знайома з 1976 року. [PERSON] її двоюрідний брат. [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, в 1992 році чи 1993 році вони розлучилися, а після смерті його матері в 2016 році вони почали спілкуватися, зустрічатися, а потім з червня 2016 року проживати разом в квартирі [ADDRESS] . Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Горішньоплавнівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми), [INFO] у м. Горішні Плавні помер [PERSON] . За змістом відповіді приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Скрит Л.Г., заявниці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документів, що б підтверджували родинні відносини зі спадкодавцем. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 20.04.1985 уклали шлюб. Як убачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , 28.09.1992 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] 07.03.2014 уклала шлюб з [PERSON] та прийняла прізвище чоловіка « [PERSON] ». 18.10.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Як убачається з довідки виданої сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 20-22/1456 від 11.02.2022, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований в [ADDRESS] , який помер [INFO] . На день смерті був зареєстрований за даною адресою з [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.293, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У силу п.7 Постанов Пленуми Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», \~суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника . За приписами п.7 Постанов Пленуми Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:\~згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення , зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядк3у їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, встановлення факту, що має юридичне значення залежить від мети, яка повинна мати правовий сенс і як наслідок, створювати для заявника будь-які правові наслідки. \~ \~ \~ \~Згідно норм ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачою свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням наданих суду письмових доказів, показань свідків в судовому засіданні, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] постійно проживала разом із [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved