Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

В листопаді 2021 року позивач Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, яка діє в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, обґрунтовуючи наступним. Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради порушує питання про позбавлення відповідачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо їхніх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, по відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дітей. У ході розгляду справи встановлено, що родина відповідачів, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , тривалий час перебуває в полі зору Білоцерківського міського центру соціальних служб. Весь цей час родині надавалися відповідні соціальні послуги, залучалася гуманітарна допомога, харчові пайки, подарунки до свят. Проте, батьки дітей від запропонованої геніальної допомоги відмовляються, рекомендацій та доручень фахівця із соціальної роботи не виконують, належних умов для проживання та виховання своїх дітей не створюють, проблем не визнають, зловживають алкоголем, не працюють. Проведена профілактично робота з батьками позитивного результату не дає. 19 листопада 2021 року близько 16 год. до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради надійшло повідомлення про загрозу життю та здоров`ю малолітнім дітям. Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради негайно після отримання вказаного повідомлення разом із представниками Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та Білоцерківського міського центру соціальних служб було проведено оцінку рівня безпеки дітей. З`ясовано, що в будинку, де проживає родина, не створені належні житлово-побутові умови для проживання та розвитку дітей, особливо для малолітньої [PERSON] , яка є дитиною-інвалідом з дитинства та для малолітньої [PERSON] , якій виповнився лише один рік. В помешканні холодно, брудно, стоїть неприємний запах, санітарно-гігієнічний стан не відповідає нормам. Водопостачання відсутнє, газ та електропостачання відключені через борги. Житло батьки опалюють газовим балоном через газову плиту у зв`язку з чим відчувається запах гару. Також відсутнє для дітей повноцінне харчування. Подружжя [PERSON] схильне до вживання алкоголю. На час проведення оцінки рівня безпеки дітей у будинку перебувала знайома жінка батьків дітей, яка мала ознаки алкогольного сп`яніння. Представники комісії із числа вищезазначених установ, які проводили оцінку рівня безпеки дітей, дійшли висновку, що подальше перебування малолітніх дітей в таких умовах є загрозливим для їх життя та здоров`я, тому ними були вжиті невідкладні заходи для забезпечення безпеки дітям. Малолітні були направлені до комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна дитяча лікарня № 2». Після чого, відповідно до статті 170 Сімейного кодексу України службою у справах дітей Білоцерківської міської ради було підготовлено відповідний проект рішення органу опіки та піклування про негайне відібрання дітей від батьків. Згідно з рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23 листопада 2021 року № 818 «Про негайне відібрання малолітніх дітей у батьків та їх влаштування» діти відібрані від відповідачів та тимчасово влаштовані в сім`ю патронатного вихователя. Вважають, що вказані обставини підтверджують факти ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, позбавлення їх батьківських прав щодо дітей у цьому випадку допустиме, оскільки наявна їхня вина і вони не можуть та не хочуть змінити свою поведінку на краще. Просили суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Прийняти рішення про перерахування аліментів на особисті рахунки малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язати відповідного законного представника дітей відкрити у відділенні Державного ощадного банку України особисті рахунки у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду ( а. с. 1-5 ). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 листопада 2021 року головуючим суддею по справі визначено Орєхова О.І. ( а. с. 68 ) та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 30 листопада 2021 року судом було зроблено запити стосовно місця проживання та реєстрації відповідачів ( а. с. 72, 73 ). 25 грудня 2021 року за вх. № 60173 та за № 60182 судом отримано з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області стосовно [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 76, 77 ). В зазначених відповідях було вказано, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] зареєстрованим не значиться. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Ухвалою судді від 24 грудня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі ( а. с. 78-79 ). Ухвалою суду від 26 січня 2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 01.03.2022 року ( а. с. 90-91 ). Розгляд справи неодноразово відкладався з різни підстав, останнього разу в судовому засіданні 12.09.2022 року було оголошено перерву в судовому засіданні до 05.10.2022 року ( а. с. 166-167 ). Як в попередніх судових засіданнях так і в судовому засіданні 05.10.2022 року представник позивача Махаринський Г.В. підтримав позовні вимоги, надавав пояснення аналогічні викладеним в ній, просив суд задовольнити вимоги Служби в повному обсязі та позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітніх дітей. Відповідач [PERSON] як в попередніх судових засіданнях та к і в судовому засіданні 05.10.2022 року заперечували щодо позовних вимог позивача відносно неї, просила відмовити позивачу у вимогах до неї, не позбавляти її батьківських прав, оскільки вона дуже любить своїх дітей і бажає опікуватися ними. Для цього вона робить все від неї залежне щоб довести позивачу, що вона змінила своє ставлення та відношення до батьківських обов`язків. Наголошувала, що і в подальшому буде все робити для того, щоб здійснювати батьківські обов`язки належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення ( а. с. 169 ). Оскільки встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] не можливе, так як судом отримана інформація з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, суд керувався вимогами ч. 10 ст. 187 ЦПК України щодо подальшого виклику відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Окрім цього, відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що відповідач [PERSON] проживає разом з нею за її місцем реєстрації та обізнаний про розгляд даної справи у суді. Тому, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, жодних заяв та клопотань на адресу суду від останнього не надходило, як не надходило і відзиву на позовну заяву Служби у справах дітей БМР. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Так, з наявних в матеріалах справи свідоцтв про народження вбачається, що батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] вказано [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 14 ), батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 15, 16 ). В судовому засіданні було встановлено, що дійсно матір`ю [PERSON] , яка народилася [INFO] є [PERSON] . Згідно з рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23 листопада 2021 року № 818 «Про негайне відібрання малолітніх дітей у батьків та їх влаштування» діти відібрані від відповідачів та тимчасово влаштовані в сім`ю патронатного вихователя. Представник позивача в судовому засіданні зазначав, що підставою для такого рішення слугувало те, що в будинку, де проживає родина, не створені належні житлово-побутові умови для проживання та розвитку дітей, особливо для малолітньої [PERSON] , яка є дитиною-інвалідом з дитинства та для малолітньої [PERSON] , якій виповнився лише один рік. В помешканні холодно, брудно, стоїть неприємний запах, санітарно-гігієнічний стан не відповідає нормам. Водопостачання відсутнє, газ та електропостачання відключені через борги. Житло батьки опалюють газовим балоном через газову плиту у зв`язку з чим відчувається запах гару. Також відсутнє для дітей повноцінне харчування. Подружжя [PERSON] схильне до вживання алкоголю. Звертаючись до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідачів, позивач вказував, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дітей. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. У цій справі судом не встановлено в достатній мірі обставин, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Навпаки, матеріали справи дають суду змоги встановити бажання мати [PERSON] спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач [PERSON] намагається усунути недоліки, які стали підставою для відібрання дітей. З Акту обстеження умов проживання від 13 червня 2022 року вбачається, що обстеження умов проживання проведено за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщене в одноповерховому приватному будинку, складається з двох житлових кімнат, кухні, коридору та санвузла. Умови проживання: житло частково облаштоване старими меблями та побутовими приладами, для старшої дитини [PERSON] , яка має особливі потреби, відсутнє спальне місце. У помешканні до цього часу не підключено електропостачання та газопостачання, які були відключені через борги. Опалення в будинку взагалі відсутнє, в наявності один електрообігрівач. Земельна ділянка біля будинку частково засаджена городиною, а її більша частина не використовується за призначенням, пустує, у бур`янах. Комісія дійшла висновку, що батьки не забезпечили належні житлово-побутові умови для проживання, виховання та розвитку їхніх малолітніх дітей ( а. с. 133 ). Так, при обстеженні умов проживання 03.10.2022 року, про що було зазначено представником позивача, встановлено, що борг сплачений та будинок підключений до електропостачання. Зазначене і підтверджується доданими до матеріалів справи з боку позивача фотографіями. Крім того, з вказаних фотографій, які були здійснені представником позивача вбачається, що оселя прибрана, маються спальні місця. Окрім цього, на зазначених фотографіях містяться відомості про наявність овочів ( картопля, буряк, морква ) а також банки з консервацією. До того ж, як було встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] на сьогодні працює не офіційно в кафе. До цього, під час перебування справи на розгляді в суді влаштовувалася на роботу, що підтверджується наявним в матеріалах справи Договором про надання маркетингових послуг від 28.06.2022 року ( а. с. 157 ). Тобто, з встановленого вбачається, що відповідач [PERSON] дійсно не бажає позбавлення її батьківських прав, намагається робити зміни у кращій бік та усунути ті недоліки, які стали підставою для відібрання у неї дітей Службою у справах дітей. Все вищезазначене свідчить про небайдужість останньої до своїх дітей. Крім того, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні зловживання з боку відповідача [PERSON] спиртними напоями. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 06 травня 2022 року за № 241, орган опіки та піклування - виконавчий комітет міської ради дійшов висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , щодо його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідатиме інтересам дітей ( а. с. 104 ). Так, висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету міської ради щодо про позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 595/1638/19, провадження № 61-3503 св 21. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] є такими, що не підлягають задоволенню з урахуванням вищенаведеного. Оскільки не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно її малолітніх дітей, не підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення з останньої аліментів. Разом з тим, суд погоджується із доводами позивача, що відповідач [PERSON] не в повній мірі виконує батьківські обов`язки щодо своїх малолітніх дітей, в зв`язку з чим слід попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання малолітніх дітей та покласти на органи опіки і піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 26 квітня 2022 року по справі № 520/8264/19. Стосовно позовних вимог позивача в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд приходить до наступного. Так, як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] був обізнаним про наявність вказаної справи на розгляді в суді щодо позбавлення його батьківських прав, однак в судове засідання не з`явився, жодних пояснень та заперечень стосовно позовних вимог не надав. Саме таким чином відповідач розпорядився своїми правами. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зазначене свідчить про байдужість відповідач [PERSON] . Під час розгляду справи судом було встановлено, що за весь час перебування дітей у патронатного вихователя ( з 15 грудня 2021 року ), відповідач [PERSON] лише один раз їх навідував, що також свідчить про не цікавість до дітей, а також небажання виконувати батьківськи обов`язки. Зазначене підтвердила в судовому засіданні і свідок [PERSON] , яка надавала свої свідчення в судовому засіданні 19.05.2022 року ( а. с. 124, 125-130 ). Судом було вирішено не заслуховувати у судовому засіданні дітей, з метою не допущення порушення їх емоційного, психологічного стану, враховуючи вік дітей, а також у зв`язку із безпекою, яка виникла з тим, що на час розгляду справи в Україні діє військовий стан. За наведених вище підстав та встановлених обставин, суд прийшов до переконання, що відповідач по справі [PERSON] , в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства дійсно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав. Разом з цим, суд наголошує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Такої позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 вересня 2021 року по справі № 459/3411/18. Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання його дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення постійного та гармонійного розвитку дитини. Аліменти у частці від заробітку (доходу) одного з батьків на двох дітей становить 1/3 (однієї третини) заробітку платника аліментів. Отже, законодавством передбачено, що аліменти стрягнуються на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тому, враховуючі матеріальне становище дітей, матеріальне становище відповідача,

Outcome: partial