Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

у березні 2021 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування № 220 від 28.03.2012 року квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М. В обґрунтування позову зазначено про те, що 15.01.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ЗАТ «Фірма Ехо-Відродження» укладено кредитний договір № 4/Кв-08, відповідно до якого банк відкрив позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію та в її межах надав кредитні кошти у розмірі 262 598,57 доларів США та 5 743 877,22 грн. В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором № 4/Кв-08 від 15.01.2008 року, зокрема, 15.01.2008 року між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк» укладено договір поруки № 4/Пор-08-1, відповідно до умов якого поручитель зобов?язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов?язань за вказаним кредитним договором. 12.03.2011 року між АТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Український промисловий банк» укладено договір про передачу активів останнього, у тому числі прав за кредитним договором № 4/Кв-08 від 15.01.2008 року. 21.01.2019 року відбувся аукціон, у якому на продаж було виставлено пул активів банків, що ліквідуються, у тому числі містились активи АТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 4/Кв-08 від 15.01.2008 року. Переможцем торгів по зазначеному активу стало ТОВ «ЕйПіЕс УКРАЇНА», яке в подальшому змінило найменування на ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН». 22.02.2019 року укладено договір № 1183/К про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за результатами зазначених відкритих торгів, за умовами якого ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» набуло право вимоги до боржника та поручителів за кредитним договором № 4/Кв-08 від 15.01.2008 року, та, зокрема, договору поруки № 4/Пор-08-1 від 15.01.2008 року, укладеного з [PERSON] . В ході опрацювання вказаного активу позивачем встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2012 року задоволено позовні вимоги АТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 20.07.2017 року отримано виконавчі листи. В ході виконавчого провадження новому кредитору - позивачу стало відомо про те, що відповідач [PERSON] 28.03.2012 року відчужив належне йому майно - квартиру [ADDRESS] на користь свого сина - [PERSON] . Про вказане позивачу стало відомо з відповіді приватного виконавця від 03.03.2021 року. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] , отримавши вимогу АТ «Дельта Банк» про необхідність виконання умов за кредитним договором та договором поруки, дізнавшись про звернення банку до суду з позовом про стягнення такої заборгованості, вчинив дії для приховання власної нерухомості, зокрема, дарування квартири на користь свого сина, з метою уникнення відповідальності та виплати заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що оспорюваний правочин є фраудаторним правочином, оскільки був вчинений на шкоду кредитору. Вказує, що договір дарування № 220 від 28.03.2012 року укладений між близькими родичами без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов?язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення коштів. З вказаних підстав, посилаючись на положення ст.ст. 2015, 234 ЦК України просив визнати недійсним договір дарування № 220 від 28.03.2012 року квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Кахно І.А. від 01.04.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 46-47). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.04.2021 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позовних вимог (а.с. 48-51). 09.04.2021 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову, в якій останній просив суд: - визнати недійсним договір дарування № 220 від 28.03.2012 року квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М.; - скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М. від 08.05.2012 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; - відновити становище, що існувало до порушення, шляхом застосування наслідків недійсності договору дарування № 220 від 28.03.2012 року, а саме - скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , та визнати право власності на вказану квартиру за [PERSON] (а.с. 60-63). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Кахно І.А. від 12.04.2021 року зобов?язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М. надати суду копію рішення від 08.05.2012 року, на підставі якого право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] та припинено право власності [PERSON] (а.с. 72-73). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.04.2021 року вжито заходи забезпечення позовних вимог, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , заборонено всім суб?єктам державної реєстрації вносити будь-які зміни до Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об?єкта - квартир [ADDRESS] (а.с. 74-81). 14.06.2021 року від представника відповідачів адвоката Земляного Д.В. до суду надійшов відзив на позов (а.с. 102-107), в якому представник відповідачів просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Представник відповідачів зазначає, що твердження позивача про відчуження відповідачем [PERSON] нерухомого майна одразу після того, як останньому стало відомо про існування судового провадження про стягнення заборгованості, не відповідає дійсності, оскільки документи, що були необхідні для посвідчення правочину, відповідач почав збирати ще у лютому 2012 року. Підставою для укладення договору дарування квартири на користь сина, було те, що між [PERSON] та матір?ю їх сина [PERSON] 17.07.2008 року розірвано шлюб. З метою забезпечення спільного сина, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір?ю у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] було прийнято рішення про відчуження вказаної квартири на користь сина. Станом на час укладення договору дарування [PERSON] не знав про існування судового провадження, будь-яких документів від суду не отримував. Укладений договір дарування не суперечить вимогам чинного законодавства та був спрямований на реальне настання правових наслідків. Крім того, укладення вказаного правочину не порушувало будь-яким чином права третіх осіб, оскільки квартира [ADDRESS] не перебувала ані в іпотеці, ані під забороною відчуження. Також представник відповідача зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом, оскільки попередньому кредитору АТ «Альфа Банк» було відомо про відсутність у [PERSON] майна, на яке могло би бути звернуто стягнення, у зв?язку із чим виконавчий лист повернуто стягувачу АТ «Альфа Банк» без виконання. 29.06.2021 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення на позов, в яких останній зазначив, що [PERSON] 09.12.2011 року особисто отримав вимогу АТ «Альфа Банк» про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 743 166,46 грн., та звернення банку до суду з позовом. Після отримання такої вимоги [PERSON] здійснив дії, направленні на укладення фраудаторного правочину, а саме - замовив необхідні довідки та документи для укладення оспорюваного договору дарування. Крім того, 22.03.2012 року [PERSON] отримав копію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва про відкриття провадження у справі за позовом АТ «Альфа Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, а також копію позовної заяви (а.с. 125-129). 13.08.2021 року від представника відповідачів до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що [PERSON] 09.12.2011 року особисто не отримував вимогу АТ «Альфа Банк» про погашення заборгованості за кредитним договором. Копію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва про відкриття провадження у справі за позовом АТ «Альфа Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, а також копію позовної заяви, [PERSON] отримував безпосередньо у Шевченківському районному суді м. Києва 27.06.2012 року, що стверджується матеріалами судової справи. Також, представник відповідача зазначає, що АТ «Дельта Банк» отримано виконавчий лист згідно заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2012 року, в подальшому 11.03.2014 року було відкрито виконавче провадження, а 18.03.2015 року виконавчий документ повернуто стягувачеві. Відтак, АТ «Дельта Банк», як попередньому кредитору було відомо про відсутність майна у [PERSON] , на яке можливо б було звернути стягнення, у зв?язку із чим, новим кредитором - позивачем пропущено строк для звернення до суду з даним позовом (а.с. 146-149). 04.11.2021 року матеріали цивільної справи в порядку повторного автоматизованого розподілу справ передано в провадження судді Шевченко Т.М. (а.с. 162-164). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі (а.с. 200). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з"явилися та не забезпечиди явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені судом. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 22.02.2019 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕйПіЕс УКРАЇНА», яке в подальшому змінило найменування на ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН», укладено договір № 1183/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами п. 2.1 якого за цим договором банк відступає шляхом продажу новому кредитору, а новий кредитор набуває у повному обсязі та на умовах, визначених договором, право вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку № 1 до договору, за кредитними договорами, договорами поруки, договорами іпотеки, договорами застави, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків, згідно реєстру додатку № 1 (а.с. 11). Згідно додатку № 1 до вказаного договору відступлення, ТОВ «ЕйПіЕс УКРАЇНА», яке в подальшому змінило найменування на ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН», набуло право вимоги в тому числі за кредитним договором № 4/КВ від 15.01.2008 року, укладеним з ЗАТ «Фірма Ехо-Відродження», а також за договором поруки № 4/Пор-08-1 від 15.01.2008 року, укладеного з [PERSON] (а.с. 14). З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.03.2012 року відкрито провадження у цивільній справі № 2610/5287/2012 за позовом АТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 17). Згідно повідомлення про вручення рекомендованого поштового направлення, вказану ухвалу про відкриття провадження [PERSON] отримав 22.03.2012 року (а.с. 18). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2012 року, постановленим у цивільній справі № 2610/5287/2012, позовні вимоги АТ «Дельта Банк» задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Альфа Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 4/Кв-08 від 15.01.2008 року у розмірі 9 024 812,23 грн., 3129 грн. судового збору (а.с. 19-21). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з примусового виконання виконавчих листів № 2610/5287/2012, виданих Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення боргу з [PERSON] , [PERSON] по цивільній справі № 2610/5287/2012 за позовом АТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, за АТ «Дельта Банк» на ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» (а.с. 22-23). Згідно інформації про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 07.03.2018 року Голосіївським РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 55937945 з примусового виконання виконавчого листа № 2610/5287/2012про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, а 21.012021 року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 25-27). В подальшому, постановою приватного виконавця Кошарного О.В. від 26.01.2021 року відкрито виконавче провадження № 64290988 з примусового виконання виконавчого листа № 2610/5287/2012 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором (а.с. 28-29). Листом приватного виконавця Кошарного О.В. від 03.03.2021 року повідомлено ТОВ «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» про те, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] згідно договору дарування № 220 від 28.03.2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М. (а.с. 31). Належність [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS] підставі договору дарування, посвідченого 28.03.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М. за реєстровим номером 220, стверджується і даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 03.03.2021 року (а.с. 32). Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 28.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М. за реєстровим номером 220, є фраудаторним правочином. Заперечуючи вказану обставину, представник відповідачів зазначає, що вказаний правочин не суперечить вимогам чинного законодавства та був спрямований на реальне настання правових наслідків. У статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі № 638/11094/20, договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, які дозволяють кваліфікувати правочин як фраудаторний, зокрема, відносяться: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника; пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника). Позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, як на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), так і з посиланням на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, зокрема, статті 228, 234 ЦК України. Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України, та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:особа використовувала «право на зло»;наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає;цей стан не задовольняє інших суб`єктів;для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов;настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи;інша особа може перебувати або не перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом;враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення);особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У даному конкретному випадку судом встановлено, що 28.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М. за реєстровим номером 220. При цьому, 09.12.2011 року [PERSON] отримано лист-вимогу АТ «Альфа Банк» від 01.12.2011 року про погашення заборгованості за кредитним договором № 4/Кв-08 від 15.01.2008 року відповідно до умов зазначеного договору та договору поруки № 4/Пор-08-1 від 15.01.2008 року на загальну суму 5 467 006,59 грн. (а.с. 130-132). При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідачів щодо неотримання вказаного листа особисто [PERSON] , оскільки такі доводи спростовуються копією відповідного повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 132). Крім того, встановлено також, що ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.03.2012 року відкрито провадження у цивільній справі № 2610/5287/2012 за позовом АТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 17). Згідно повідомлення про вручення рекомендованого поштового направлення, вказану ухвалу про відкриття провадження [PERSON] отримав 22.03.2012 року (а.с. 18). Суд також відхиляє доводи представників відповідачів про ознайомлення із матеріалами судового провадження безпосередньо у суді у червні 2012 року, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, а належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених обставин представником відповідачів в розпорядження суду не надано. Таким чином, з наведеного можна дійти висновку про те, що станом на 28.03.2012 року [PERSON] був повідомлений про необхідність погашення боргу за кредитним договором від 15.01.2008 року, а також про відкриття провадження у цивільній справі про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 15.01.2008 року. Разом з тим, у березні 2012 року [PERSON] отримано: довідку щодо осіб, зареєстрованих у квартирі [ADDRESS] (а.с. 115); 21.03.2012 року витяг з розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації щодо надання дозволу неповнолітньому (на той момент) [PERSON] на укладення оспорюваного договору дарування (а.с. 116). Вказані документи виготовлені та отримані [PERSON] після отримання 09.12.2011 року листа-вимоги АТ «Альфа Банк». Оспорюваний договір дарування укладено [PERSON] після отримання 22.03.2012 року ухвали судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.03.2012 року про відкриття провадження у цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. За вказаних обставин, суд кваліфікує оспорюваний договір дарування як такий, що вчинений на шкоду кредитора з метою уникнення стягнення на майно боржника, у зв`язку з чим надходить до висновку про наявність підстав для визнання договору недійсним. В частині доводів представника відповідачів щодо застосування строку позовної давності до вимог позивача, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Судом встановлено, що про існування оспорюваного договору позивач дізнався з листа приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Кошарного О.В. від 03.03.2021 року № 163 (а.с. 31). Суд не приймає доводи представника відповідачів щодо обізнаності попереднього кредитора АТ «Альфа Банк» про відсутність майна у [PERSON] з огляду на те, що АТ «Дельта Банк» отримано виконавчий лист згідно заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2012 року, в подальшому 11.03.2014 року було відкрито виконавче провадження, а 18.03.2015 року виконавчий документ повернуто стягувачеві, оскільки належних та допустимих доказів в обґрунтування вказаних доводів представником відповідачів в розпорядження суду надано не було, відтак суд вважає їх припущеннями. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. В частині позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Настасенко О.М. від 08.05.2012 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; та відновлення становища, що існувало до порушення, шляхом застосування наслідків недійсності договору дарування № 220 від 28.03.2012 року, а саме - скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , та визнання права власності на вказану квартиру за [PERSON] , суд зазначає наступне. До матеріалів цивільної справи представником позивача не додано жодного докази, який надавав би суду можливість ідентифікувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . За вказаних обставин у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог у вказаній частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial