Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

06 липня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа ООП в особі Царичанської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2020 року у задоволенні клопотання про забезпечення доказів [PERSON] було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2021 року у задоволенні клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Органу опіки та піклування Царичанської райдержадміністрації та зобов`язання вчинити дії представникові [PERSON] було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2021 року у задоволенні клопотання про виклик і допит свідків [PERSON] було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2022 року підготовче провадження по справі було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2022 року провадження в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області про визначення порядку спілкування відповідача з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , щопонеділка, щосереди і щоп`ятниці з 09.00 години до 21.00 години за місцем проживання дитини у присутності батька було закрито. Позивач у своєму позові, письмових поясненнях та ході судового розгляду, а його представник у ході судового розгляду, посилалися на те, що позивач 06 липня 2011 року зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого у них народилася малолітня [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано, при цьому фактично спільне проживання припинено 05 листопада 2019 року. Дитина проживає з позивачем. [PERSON] залишила дитину позивачеві і таким чином самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. 05 листопада 2019 року [PERSON] забрав дочку з музикальної школи, відповідач не заперечувала та попросила відвести дитину на урок флейти, сама, сівши в припаркований автомобіль, поїхала. Після цього на зв`язок не виходила. Позивач відвіз малолітню дочку за місцем свого проживання, оскільки ключі від кімнати в гуртожитку [PERSON] не надала. Малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні позивача, мати за весь час навідувала дочку декілька разів. 01 травня 2020 року відповідач прибула з невідомими особами за місцем проживання [PERSON] , влаштувала скандал, спричинила останньому тілесні ушкодження, погрожувала вбити матір позивача, чим завдала дитині психологічної травми. [PERSON] має можливість спілкуватися з дитиною, відверто саботує свій обов`язок спілкування з дитиною та своїми протиправними діями спричиняє дитині психоемоційну травму щоразу, як навідує її. Судового рішення про визначення графіку спілкування відповідача з дочкою не існує. Розпорядження Царичанської райдержадміністрації від 23 липня 2020 року суперечить правам і законним інтересам дочки, у разі його виконання завдасть шкоди та психоемоційної травми дитині. Дочка категорично не бажає проживати з матір`ю, ніякого спору між сторонами про спілкування [PERSON] з дитиною немає, жодних перешкод у спілкуванні з [PERSON] відповідачеві позивач не чинить. Фактично на теперішній час психологічний зв`язок між матір`ю і дитиною відсутній. Відповідач категорично відмовляється спілкуватися з дочкою, яка декілька разів запрошувала матір до себе у гості, але [PERSON] категорично не бажає навідувати дитину за місцем фактичного проживання навіть на свята та дні народження. Відповідач офіційно працевлаштована, має постійний дохід, інших осіб на утриманні не має, інші обставини, які ускладнюють спілкування між нею і дитиною, відсутні. Позивача не було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, а складання самого протоколу є помстою посадових осіб райдержадміністрації за оскарження ним розпорядження про визначення графіку спілкування [PERSON] з дочкою до суду. Служба у справах дітей з 05 січня 2019 року зайняла упереджене ставлення до [PERSON] , дискримінуючи його за ознакою статі. Просили суд визначити порядок спілкування [PERSON] з малолітньою [PERSON] , [INFO] , першої і третьої суботи місяця з 10.00 годин до 21.00 години за місцем проживання дитини у присутності батька [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки судові не повідомила. У своєму відзиві проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що з того часу, коли малолітня дочка проживає з позивачем, він чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною і зустрічам з дочкою, не відповідає на усні звернення і телефонні дзвінки з питань зустрічей, ігнорує обговорення її навчання, виховання, оздоровлення і відпочинку. При спробах зустрітися з дочкою, влаштовує скандали і провокації, що негативно впливає на здоров`я дитини та її психологічний стан. Розпорядженням Царичанської райдержадміністрації від 23 липня 2020 року [PERSON] було визначено порядок спілкування матері [PERSON] з дочкою [PERSON] кожної другої і четвертої суботи місяця з 10.00 години до 20.00 години неділі без присутності батька та зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди відповідачеві у спілкуванні з малолітньою дитиною. На позивача було складено протокол за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 184 КУпАП. Неодноразово відповідач приїздила за місцем проживання дочки, однак [PERSON] був відсутнім разом з дитиною. Позивач чинить перешкоди відповідачеві у побаченнях і спілкуванні [PERSON] з малолітньою дочкою. З урахуванням інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] , доцільним є графік спілкування відповідача з дитиною, встановлений розпорядженням Царичанської райдержадміністрації від 23 липня 2020 року. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача у своїй заяві до суду справу просив розглядати без його участі. Третя особа УССД Царичанської селищної ради Дніпропетровської області свого представника у судове засідання не направила, про час і дату судового розгляду повідомлена належним чином, про причини не направлення представника судові не повідомила, надала заяву про розгляд справи у відсутність представника. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 06 липня 2011 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2020 року (а.с. 12), від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Розпорядженням Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № Р-161/о/385-20 від 23 липня 2020 року (а.с. 51), яку визнано незаконною і скасовано рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2021 року, було визначено [PERSON] порядок спілкування з малолітньою [PERSON] , [INFO] , кожної другої і четвертої суботи та неділі місяця з 10.00 години суботи до 20.00 години неділі без присутності батька [PERSON] . Відповідно до висновку ООП Царичанської селищної ради Дніпропетровської області № 9 від 19 липня 2021 року рекомендовано визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , та визначити порядок спілкування [PERSON] з малолітньою [PERSON] , [INFO] , кожної другої і четвертої суботи та неділі місяця з 10.00 години суботи до 20.00 години неділі без присутності батька [PERSON] (а.с. 118-120). Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За приписами ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (частини перша, друга статті 159 СК України). Зазначені норми також закріплено у ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 3\~ЦПК України передбачено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тобто, той з батьків, права якого порушені тим із батьків, який чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною,має право на спілкування з дитиною та на активну участь у її вихованні відповідно до приписів закону, а суд захищає порушене права особи. У даному випадку позивач, з яким проживає малолітня дочка, та який за його твердженням, не перешкоджає відповідачеві у спілкуванні з дитиною, звертається до суду з позовом до [PERSON] , яка проживає окремо, в якому просить суд визначити порядок спілкування малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з відповідачем, тобто, позивач заявляє позовні вимоги про визначення порядку спілкування того з батьків, який проживає окремо від дитини. При цьому, [PERSON] , зустрічних позовних вимог не заявляє, питання про визначення графіку побачень з дочкою чи визначення способу участі у її вихованні в інший спосіб перед судом не ставить, проти задоволення позовних вимог заперечує, є дієздатною особою і чинним ЦПК України наділена правом на самостійне звернення до суду з відповідною позовною заявою для вирішення питання про визначення її участі у вихованні малолітньої дочки та визначення способу спілкування з нею, [PERSON] на власний розсуд розтлумачено припис ч. 2 ст. 159 СК України, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом також приймаються до уваги пояснення позивача, щ о після спілкування з матір`ю у дитину псується настрій через конфліктні ситуації, які провокуються відповідачем. На підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. З урахуванням того, що позивачеві у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у справі слід віднести за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed