Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

У липні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у місті Києві, Головного управління Національної поліції у м.Києві, Державної казначейської служби України, державного виконавця ВДВС Шевченківського району м. Києва Норки Є.В., слідчого 2-го територіального відділу поліції Шевченківського УП ГУ НП України у м. Києві Хоморецького С.О. про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Державної виконавчої служби за бездіяльності Національної поліції м. Києва у кримінальному провадженні, в якій просила визнати незаконною і скасувати постанову державного виконавця Норки Є.В. ВДВС Шевченківського району м. Києва від 06.05.2014 р. у виконавчому провадженні № 42514155 про арешт майна; визнати незаконною і скасувати постанову державного виконавця Норки Є.В. ВДВС Шевченківського району м. Києва від 20.06.2014 р. у виконавчому провадженні № 42514155 про розшук арештованого майна - автомобіля Toyota Camry 1997 р.в. д/н [NUMBER] ; визнати незаконною і скасувати постанову державного виконавця Норки Є.В. ВДВС Шевченківського району м. Києва від 12.02.2015 р. у виконавчому провадженні № 42514155 про стягнення з пенсійних нарахувань виконавчого збору; стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 735 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди; стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 30 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що позивач є стягувачем у виконавчому провадженні № 42333998 відкритому 04.03.2014 на підставі виконавчого листа № 2-6558/11 про стягнення з [PERSON] на її користь 85 359, 57 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. Крім того позивач є боржником у виконавчому проваджені № 42514155 відкритому 14.03.2014 на підставі виконавчого листа № 761/6672/13-ц про стягнення на користь ЖБК «Десна» оплати за житлово-комунальні послуги у розмірі 10 799, 48 грн. Вказані виконавчі провадження відкриті державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ Норкою Є.В. На думку позивача, вжиті державним виконавцем заходи, зокрема винесені постанови у виконавчому провадженні № 42514155 суперечать вимогам чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин, що порушило права боржника у виконавчому провадженні. Застосовані державним виконавцем заходи не співмірні і суперечать підпункту 8 пункту 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, накладення арешту на автомобіль відбулося з порушенням, оскільки автомобіль придбаний у шлюбі і є спільною власністю подружжя. Також зазначила, що державним виконавцем було порушено порядок направлення постанов та їх вручення, а отже при їх винесенні не враховано приписи частини 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження». Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем 12 лютого 2015 року винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника, відповідно до якої накладено арешт на її пенсійний рахунок. Також позивач зазначила, що Шевченківським УП ГУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014100100002918 за заявою [PERSON] щодо можливих неправомірних дій голови правління ЖБК «Десна» [PERSON] , адвоката Горун Н.М. щодо фабрикування документів і подання їх до суду з метою отримання неправосудних рішень. Позивач зазначає, що нею було надано всі докази в рамках вказаного кримінального провадження на підтвердження незаконних дій виконавчої служби, що порушують чинне законодавство та мають ознаки злочину згідно зі ст. 364, 356 КК України. Враховуючи те, що органом досудового розслідування не було вчинено жодних належних слідчий дій, вважає, що такою бездіяльністю їй було завдано шкоди. Враховуючи викладене, позивач вважає, що внаслідок систематичних, незаконних, умисних дій протягом тривалого часу державним виконавцем Норкою Є.В., а саме винесення завідомо протиправних рішень відносно неї, а також протиправної бездіяльності Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у місті Києві, Головного управління Національної поліції у м. Києві, слідчого 2-го територіального відділу поліції Шевченківського УП ГУ НП України у м. Києві Хоморецького С.О., яка полягає у неприпиненні та неперешкоджанні протиправним діям державного виконавця Норки Є.В., позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування матеріальної шкоди позивач вказала, що маючи бажання продати автомобіль Toyota Camry 1997 р.в., на який було накладено арешт та оголошено в розшук, нею було понесено витрати у вигляді упущеної вигоди в розмірі 50 000 грн. Крім того, їй було завдано матеріальної шкоди через незаконне стягнення виконавчого збору у розмірі 735 грн. За таких обставин, вважає, що їй було завдано матеріальної шкоди у загальному розмірі 50 735 грн. Вказуючи на те, що внаслідок незаконних дій виконавчої служби та бездіяльності поліції їй було завдано душевних переживань, які були викликані зокрема позбавленням засобів до існування через накладення арештів на її майно та грошові кошти, їй було завдано моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. Ухвалою суду (суддя Васильєва Н.П.) від 07 липня 2017 року позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (т. 1 а.с. 80). 25 липня 2017 року позивач подала до суду заяву про усунення недоліків та клопотання про звільнення від сплати судового збору (т. 1 а.с. 83-87). Ухвалою суду (суддя Васильєва Н.П.) від 26 липня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду (т. 1 а.с. 89-90). Відповідно до протоколу від 28 вересня 2017 року після проведення повторного автоматичного розподілу справи, у зв`язку із перебуванням судді Васильєвої Н.П. на довготривалому лікарняному, справу передано для розгляду судді Батрин О.В. (т. 1 а.с. 109). Ухвалою суду від 28 вересня 2017 року справу прийнято до свого провадження та призначено судовий розгляд на 14 листопада 2017 року о 09 год. 20 хв. 04 вересня 2017 року від відповідача державного виконавця Норки Є.В. надійшли письмові заперечення (т. 1 а.с. 118-121) на позовну заяву, згідно з якими зазначає, що у провадженні відділу Державної виконавчої служби Шевченківського РВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на виконанні перебувало виконавче провадження № 42514155 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ЖБК «Десна» у розмірі 10 799,48 грн. В рамках виконання виконавчого провадження державним виконавцем було з`ясовано, що за боржником зареєстрований транспортний засіб, на який державним виконавцем було накладено арешт і оголошено в розшук вказаний транспортний засіб. Також державним виконавцем накладено арешт на рахунок боржника, у якому вона була стягувачем. При цьому, від [PERSON] заяви щодо відкладення провадження виконавчих дій не надходило, тобто боржник не скористалася правами, як сторона виконавчого провадження, передбаченими ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». А отже, вважає вимоги позову необґрунтованими та недоведеними належними доказами. 08 вересня 2017 року від відповідача Державної казначейської служби України надійшли письмові заперечення на позов (т. 1 а.с. 129-132), відповідно до яких відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало з ним у правовідносини і жодної шкоди позивачу не завдавало, а отже не може нести відповідальність за шкоду завдану позивачу внаслідок дій інших суб`єктів. Крім того, зазначив, що позивачем не надано будь-яких належних доказів на спричинення їй матеріальної та моральної шкоди. Доводи позивача щодо упущеної вигоди, внаслідок того, що вчасно не змогла продати свій автомобіль, також є недоведеними, оскільки неможливо довести чи дійсно було у позивача відповідне бажання у 2014 році. За таких обставин, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 14 листопада 2017 року вимоги позову роз`єднано, виділено в окреме провадження вимоги позивача про: визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця Норки Є.В. ВДВС Шевченківського району м. Києва від 06.05.2014 р. у виконавчому провадженні № 42514155 про арешт майна; визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця Норки Є.В. ВДВС Шевченківського району м. Києва від 20.06.2014 р. у виконавчому провадженні № 42514155 про розшук арештованого майна - автомобіля Тоуота Саmгу 1997 р.в. д/н [NUMBER] ; визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця Норки Є.В. ВДВС Шевченківського району м. Києва від 12.02.2015 р. у виконавчому провадженні № 42514155 про стягнення з пенсійних нарахувань виконавчого збору (т. 1 а.с. 141-142). У судовому засіданні 15 січня 2018 року позивачем було надано до суду заяву про уточнення позовних вимог (т. 1 а.с. 153-154), яку було долучено до матеріалів справи. Відповідно до вказаної заяви, 12 січня 2018 року ГУ Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача що борг згідно з постановою у виконавчому провадженні № 42514155 від 12 лютого 2015 року повністю сплачено. Крім того, позивачем збільшено розмір матеріального відшкодування, який підлягає стягненню, а саме, у розмірі 51 079,95 грн. Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року у задоволенні заяви позивача [PERSON] про накладення штрафу на державного виконавця ВДВС Шевченківського району м. Києва Норки Є.В. відмовлено, оскільки відсутні дані що свідчать про зловживання [PERSON] своїми процесуальними правами та невиконання процесуальних обов`язків (т. 1 а.с. 184). Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 185). 07 березня 2018 року від державного виконавця Норки Є.В. надійшов відзив на позовну заяву, який є аналогічним письмовим запереченням, наданими державним виконавцем Норкою Є.В. 04 вересня 2017 року. Крім того, зазначив, що 16.02.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про припинення розшуку майна боржника та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню (т. 1 а.с. 191-194). 19 березня 2018 року позивач подала до суду відповідь на відзив відповідача ДКС України, в якій зазначила, що доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки стягнення грошових коштів з казначейства відповідає вимогам встановленим законодавством, що встановлено також висновками Верховного суду України викладеними у постанові від 12 квітня 2017 року № 6-3014цс16. Крім того, вважає, що позовна заява містить всі належні докази щодо обґрунтування та доведення позивачем завдання їй моральної шкоди, а отже доводи відповідача в цій частині є також необґрунтованими (т. 1 а.с. 20-204). Також позивачем було надано відповідь на відзив відповідача державного виконавця Норки Є.В., відповідно до якої позивач вважає доводи відповідача такими, що вводять суд в оману, зокрема відповідачем не надано доказів в обґрунтування законності вчинених виконавчих дій (т. 1 а.с. 206-209). 13 грудня 2018 року представником відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві - Кухаревською Н.О. надано письмові пояснення на позовну заяву, відповідно до яких заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність заподіяння позивачу будь-якої моральної шкоди відповідачем. У зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування шкоди позивачу, оскільки органами досудового розслідування позивачу шкода не заподіювалась. Крім того, в даному випадку відсутній причинний зв`язок між діями відповідача та заподіяною шкодою позивачу (т. 2 а.с. 12-16). Ухвалою суду від 22 березня 2019 року у справі зупинено провадження до набрання законної сили судовим рішенням Печерського районного суду м. Києва (суддя Писанець В.А.) цивільної справи № 757/42143/18-ц за позовом [PERSON] до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України, державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Норки Євгенія Віталійовича, начальника Шевченківського РВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоція Бориса Ігоровича, слідчого другого територіального відділу поліції Шевченківського УП ГУНП України у м. Києві Хоморецького Сергія Олексійовича про стягнення моральної шкоди (т. 2 а.с. 31). Ухвалою суду від 01 квітня 2021 року поновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду (т. 2 а.с. 44). Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року замінено у справі відповідача Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві на його правонаступника Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (т. 2 а.с. 91-92). 22 жовтня 2021 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог (т. 2 а.с. 105-106), в якій просила: - стягнути солідарно в частці, визначеній судом, з Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь 51 079,95 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої діями державного виконавця Норки Є.В. Шевченківського РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) під час проведення виконавчого провадження № 42514155 за бездіяльності Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ГУ Національної поліції України в м. Києві і слідчого 2-го ТВ Шевченківського УП ГУ НП України в м. Києві Хоморецького С.О. - стягнути солідарно в частці, визначеній судом, з Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої діями державного виконавця Норки Є.В. Шевченківського РВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) підчас проведення виконавчого провадження № 42514155 за бездіяльності Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ГУ Національної поліції України в м. Києві і слідчого 2-го ТВ Шевченківського УП ГУ НП України в м. Києві Хоморецького С.О. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, а також 31 серпня 2022 року її було допитано у якості свідка, яка надала показання, аналогічні, викладеним у позовній заяві. Представник відповідача 2 - Головного управління Національноїполіції у м. Києві - Лисенко В.О. у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на викладене в письмових поясненнях, які долучено до матеріалів справи, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Інші учасники в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 березня 2014 року постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ Норки Є.В. відкрито виконавче провадження № 42333998 з примусового виконання листа № 2-6558/11, виданого 24 лютого 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 85 359,57 грн. (т. 1 а.с. 8) Крім того, 14 березня 2014 року постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ Норки Є.В. відкрито виконавче провадження № 42514155 з примусового виконання виконавчого листа № 761/6672/13-ц, виданого 07 березня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ЖБК «Десна» суми заборгованості у розмірі 10 799,48 грн. (т. 1 а.с. 33). Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ Норки Є.В. від 06 травня 2014 року в рамках виконавчого провадження № 42514155 накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] (т. 1 а.с. 36). Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ Норки Є.В. від 20 червня 2014 року в рамках виконавчого провадження № 42514155 оголошено в розшук автомобіль марки Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , що належить боржнику [PERSON] (т. 1 а.с. 39). 16 липня 2014 року постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ Норк Є.В. накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках [PERSON] (т. 1 а.с. 41). У зв`язку з неналежним, на думку позивача, проведенням державним виконавцем виконавчих дій у вказаному виконавчому провадженні 15 липня 2014 року позивач звернулася із заявою про відвід державного виконавця Норки Є.В. до начальника ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва Гоція Б.І. (т. 1 а.с. 43). Постановою начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Мазура Ю.С. від 15 вересня 2014 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід державного виконавця відмовлено (т. 1 а.с. 46). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року вимоги скарги [PERSON] задоволено частково та визнано незаконними дії державного виконавця Норки Є.В. щодо ненадання відповіді на заяву [PERSON] від 26 травня 2014 року про зупинення виконавчого провадження, визнано неправомірною постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 16 липня 2014 року про арешт коштів боржника [PERSON] на рахунку № [NUMBER] МФО 322669 ЄДРПОУ 09322277, особовий рахунок [NUMBER] в ТВБВ 10026/0186 Філії головного управління по м. Києву та Київської області АТ «ОЩАДБАНК», скасовано постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 16 липня 2014 року про арешт коштів боржника [PERSON] (т. 1 а.с. 54-56). На виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року начальником державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві постановою від 03 листопада 2014 року про виправлення описки внесено виправлення до постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 14 березня 2014 року, а сааме змінено у резолютивній частині адресу боржника: з [ADDRESS] на [ADDRESS] (т. 1 а.с. 63). Крім того, на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року, 03 листопада 2014 року державним виконавцем Норкою Є.В. винесено постанову про звільнення арешту з коштів боржника [PERSON] (т. 1 а.с. 65). 12 лютого 2015 року постановою старшого державного виконавця Норкою Є.В. звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] в розмірі 20% заробітку до погашення боргу (т. 1 а.с. 66-67). Постановою старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ Норки Є.В. від 16 лютого 2018 року закінчено виконавче провадження № 42514155 з примусового виконання виконавчого листа № 761/6672/13-ц, виданого 07 березня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ЖБК «Десна» суми заборгованості у розмірі 10 799,48 грн. у зв`язку зі сплатою боргу, одночасно знято арешт, який накладено постановою від 06 травня 2014 року з майна, що належить боржнику [PERSON] (т. 1 а.с. 174-175). Також, постановою старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ Норки Є.В. від 16 лютого 2018 року припинено розшук майна боржника, який оголошено відповідно до постанови від 20.06.2014 року у виконавчому провадженні № 42514155, а саме автомобіля марки Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] (т. 1 а.с. 171-172). Разом з тим, на запит позивача від 26.02.2018 листом Регіонального сервісного центру в м. Києві від 01.03.2018 року їй було повідомлено, що згідно з даними автоматизованої інформаційно-пошукової системи м. Києва автомобіль марки Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] оголошено в розшук та згідно з журналом обліку вхідних документів постанова Шевченківського РВДВС ГТУЮ у м. Києві щодо припинення розшуку майна боржника [PERSON] до регіонального сервісного центру МВС в м. Києві не надходила та не реєструвалась (т. 1 а.с. 210). 27 лютого 2018 року до відділу Шевченківського РВДВС м. Києва надійшла відповідь Головного Управління Національної поліції у м. Києві Управління інформаційно-аналітичної підтримки, згідно з якою постанова від 16 лютого 2018 року ВП № 45514155 про припинення розшуку майна боржника опрацьована, транспортний засіб зазначений у постанові знято з обліку ІС «Відеоконтроль-Рубіж» з розшуку (т. 1 а.с. 226). Листом Регіонального сервісного центру в м. Києві від 17 серпня 2018 року № 31/26-Ж-83із позивача [PERSON] повідомлено, що 06 серпня 2018 року на адресу Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві надійшла постанова Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 16 лютого 2018 року № 42514155 та 07 серпня 2018 року відповідно до вказаної постанови до автоматизованої інформаційно-пошукової системи м. Києва внесено інформацію щодо припинення розшуку автомобіля Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] (т. 1 а.с. 241). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року у справі № 757/42143/18-ц позов [PERSON] до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України, державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Норки Євгенія Віталійовича, начальника Шевченківського РВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоція Бориса Ігоровича, слідчого другого територіального відділу поліції Шевченківського УП ГУНП України у м. Києві Хоморецького Сергія Олексійовича про стягнення моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. (т. 2 а.с. 35-43). Вказаним рішенням було встановлено, що внаслідок протиправних дій державного виконавця, а саме направлення на адресу Регіонального сервісного центру у м. Києві копії постанови від 16 лютого 2018 року про припинення розшуку майна боржника лише 06 серпня 2018 року, тобто майже через 6 місяців після винесення постанови, що призвело до порушення права власності позивача шляхом позбавлення права користуватися належним їй майном, зокрема, автомобілем марки Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] . Окрім того, обставина протиправної бездіяльності державного виконавця Норки Є.В. раніше встановлена судовим рішенням, а саме ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.10.2014 року, проте ніяким чином не посприяла в подальшому належному виконанню державним виконавцем його обов`язків. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі №757/70960/17-ц (т. 2 а.с. 66-78) ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 червня 2020 року у частині відмови в задоволенні вимог скарги [PERSON] про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця Норки Євгенія Віталійовича відділу державної виконавчої служби Шевченківського району м. Києва у виконавчому провадженні № 42514155: від 06 травня 2014 року про арешт майна та від 20 червня 2014 року про розшук арештованого майна - автомобіля ТоуотаСаmгу 1997 року випуску д/н [NUMBER] , залишено без змін. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 червня 2020 року у частині вимог скарги [PERSON] про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця Норки Євгенія Віталійовича відділу державної виконавчої служби Шевченківського району м. Києва у виконавчому провадженні № 42514155 від 12 лютого 2015 року про стягнення з пенсійних нарахувань виконавчого збору скасовано, провадження у справі у частині цих вимог закрито та повідомлено, що розгляд цих вимог скарги віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.05.2021 року (т. 2 а.с. 79-82) справу 757/70960/17-цу частині вимог скарги [PERSON] про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця Норки Є. В. відділу державної виконавчої служби Шевченківського району м. Києва у виконавчому провадженні № 42514155 від 12 лютого 2015 року про стягнення з пенсійних нарахувань виконавчого збору передати для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду м. Києва. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року у справі №757/70960/17-ц скаргу [PERSON] задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Норки Є.В. від 12 лютого 2015 року ВП № 42514155 в частині звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - [PERSON] для стягнення виконавчого збору у розмірі 1 079,95 грн. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Чинним законодавством України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Як вбачається з матеріалів справи, слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014100100002918 від 27.03.2014 року за заявою [PERSON] щодо можливих неправомірних дій [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме виготовлення останніми, на думку заявниці, документів із недостовірною інформацією та подання їх до суду з метою отримання неправосудних рішень суду, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України. За результатами розслідування 31.03.2017 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. При цьому, вивченням Київською місцевою прокуратурою № 10 матеріалів провадження встановлено, що рішення про закриття прийнято необґрунтовано, оскільки під час досудового розслідування не проведено усіх слідчих (розшукових) дій, необхідних для встановлення обставин вчинення кримінальних правопорушень, у зв`язку з цим, 26.04.2017 року прокуратурою № 10 постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано. Матеріали кримінального провадження скеровані начальнику слідчого відділу Шевченківського УП ГУНП у м. Києві для організації подальшого розслідування та на даний час слідство триває (т. 1 а.с. 69). Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Таким чином, враховуючи, що жодної з перелічених незаконних дій щодо позивача [PERSON] відповідачем 2 та відповідачем5 вчинено не було, то положення ст. 1176 ЦК України не підлягають застосуванню до даних правовідносин. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. Крім того, доказів інших протиправних дій щодо позивача вказаними відповідачами суду не надано та іншого судом не встановлено. Вимоги позивача щодо завдання їй шкоди у вигляді упущеної вигоди суд вважає недоведеними та необґрунтованими, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту завдання їй такої шкоди, твердження позивача ґрунтуються лише на її припущеннях. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 11.09.2013 (справа № 6-48 цс13), при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 КонституціїУкраїни, статті 23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодуванняморальної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під час судового розгляду встановлено, що внаслідок протиправних дій державного виконавця, які було вчинено у виконавчому провадженні № 42514155, що встановлено відповідними судовими рішеннями та призвело до порушення права позивача, зокрема, як пенсіонера на отримання засобів до існування та спричинило позивачу певні душевні страждання і хвилювання, суд дійшов висновку, що позивачу дійсно було завдано моральної шкоди. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Постановою Кабінету Міністрів України від 9.10.2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції, зокрема, і Головне територіального управління юстиції у м. Києві. Водночас, вказаною Постановою утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, зокрема, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до ст. 81 ЦК юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Цим Кодексом встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом. Юридична особа може бути створена шляхом примусового поділу (виділу) у випадках, встановлених законом. Статтею 82 ЦК України передбачено, що на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. У силу статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Частиною 1 ст. 95 ЦК України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Тобто, філії, представництва, інші відокремлені підрозділи наділяються певною господарською компетенцією. Втім, не маючи статусу юридичної особи, такі підрозділи не наділяються самостійною цивільною процесуальною правоздатністю та дієздатністю. Так, Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не є самостійною юридичною особою публічного права, а є підпорядкованим підрозділом виконавчої служби, що входить до сфери Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до п. 1 Типового положення про Управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 20 квітня 2016 року № 1183/5 Управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України є територіальним органом державної виконавчої служби, входить до системи органів Міністерства юстиції України як структурний підрозділ міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України та є підзвітним і підконтрольним Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, належним відповідачем у даній справі є Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Київ). Так, позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним, недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Позивач у цій справі клопотань про заміну відповідачів належними відповідачами чи про залучення до участі у справі інших осіб як співвідповідачів не заявляла. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Зважаючи на викладене та в зв`язку з тим, що позов подано до неналежного відповідача, відсутні клопотання позивача щодо залучення у справі належного відповідача чи заміни неналежного відповідача на належного, того, що суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вона має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed