Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

24.09.2021 р. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом у якому просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] внаслідок її відсутності в понад встановлені строки. В обгрунтування позову посилається на те, що вже тривалий час відповідач квартирою фактично не користується, комунальні платежі не сплачує. Зазначає, що наявність зареєстрованого місця проживання відповідача за зазначеною адресою створює йому, як батьку малолітнього [PERSON] перешкоди у отриманні права користування зазначеною квартирою, що в свою чергу порушує права дитини на проживання разом з батьком. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2021 р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04.10.2022 р. надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, у якому вона повністю запересує позовні вимоги, посилаючись на факт створення перешкод у користуванні зазначеною квартирою зі сторони позивача та його родичів. Зазначає, що перешкод у користуванні зазначеною квартирою малолітнім [PERSON] ніхто не чинить. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримують. 29.10.2022 р. надійшли пояснення від представника третьої особи КМР, у яких представник просить ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства. У судовому засіданні відповідач та його представник просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що адресою [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою КП «ГІОЦ» від 28.09.2021 р. Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві (актовий запис №1319), 03.07.2009 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №390). Відповідно до інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.08.2021 р., відомості про право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] відсутні. Позивач надає до суду акт, що складено 15.08.2021 р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зі змісту вказаного акту вбачається, що з березня 2010 р. [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає. [PERSON] через півроку після народження у квартирі не з`являлась. З березня 2010 р. у квартирі проживали [PERSON] та її чоловік [PERSON] . [PERSON] не проживає в квартирі з березня 2019 р. Вказано, що [PERSON] та [PERSON] до закінчення ремонту зазначеної квартири тимчасово проживають у батьків [PERSON] . Разом з тим, суд не може оцінити даний акт як належний доказ, оскільки у суду відсутні докази того, ким саме є особи, що підписали акт. Суду є незрозумілим, яким саме чином зазначені особи з точністю до одного місяця пам`ятають події 12 річної давності ( від`їзд мешканця з квартири у березні 2010 р.). Також у сукупності з іншими матеріалами справи сумнівним є зазначення про проведення ремонту у квартирі (про факт здійснення якого зазначено у акті) на данний момент. З наданого позивачем рахунку-повідомлення від 01.08.2021 р. вбачається, що зазначаючи про наявний за адресою квартири борг за житлово-комунальні послуги який не сплачується відповідачем, сам позивач його не сплачує навіть частково, що є додатковим доказом відсутності факту фактичного користування позивачем вказаною квартирою. Відповідно до відповіді Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації Служби у справах дітей та сім`ї від 07.06.2021 р. №40-1511, [PERSON] надано акт обстеження умов проживання. За наданим актом встановлено, що умови проживання незадовільні, брудно, стійкий неприємний запах. Зі слів [PERSON] дитина [PERSON] проживає за іншою адресою з 2017 року. Таким чином зазначена позивачем обставина постійного користування вказаним майном спростована наданими самим же позивачем, доказами. У судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ) повідомив, що є батьком відповідача, з ситуацією відносно квартири знайомий вже давно, зазначає про неприязні відносини з позивачем та його родиною. Зазначає, що [PERSON] після досягнення повноліття неодноразово намагалася розпочати користування вказаною квартирою, однак кожен раз отримувала від позивача та його родини відмову у праві на проживання. Ключей від квартири не має, та позивач з родиною у добровільному порядку відмовлялися у їх наданні [PERSON] . Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1,2 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ч.3 ст. 71 ЖК України визначено перелік підстав збереження житла за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Відповідно до ч.6 ст. 71 ЖК України, відповідно до законодавства України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частиною четвертою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine", заява N 30856/03). Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказував на те, що [PERSON] тривалий час не проживає за місцем реєстрації без поважних причин, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Суд виходить з того, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Аналіз статті 71 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Як вбачається з матеріалів справи, суду не було надано належних доказів не проживання відповідача за вказаною адресою понад шість місяців, оскільки наданий до суду позивачем акт про непроживання містить суперечливу інформацію. Разом з тим, даний факт не заперечується сторонами. Позивачем також не надано доказів відсутності поважності проживання відповідача за вказаною адресою тривалий термін. В той же час, свідок допитаний у судовому засіданні повідомив про поважність причин відсутності, що виявлялась у фактичному позбавленні відповідача можливості користування майном після досягнення нею повноліття. Користуючись зазначеним майном фактично, та маючи конфлікт з відповідачем, позивач унеможливлював користування майном відповідачем. Відтак відсутні підстави вважати, що відповідач не користувався квартирою за адресою [ADDRESS] без поважних причин, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed