Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулося до суду з позовом до відповідача про відшкодування завданої майнової шкоди та судових витрат, посилаючись на те, що 19 вересня 2017 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль марки «Сitroen C4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , отримав механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м.Одеса від 11 квітня 2018 року відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вищевказаний автомобіль був застрахований на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 113891 від 03 березня 2017 року. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становила 154996,38 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становила 93878,43 грн. Відповідно до п. 10.5.5. договору добровільного страхування наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» зарахувало частину страхового відшкодування в розмірі 3895,32 грн. в рахунок погашення несплаченої страхової премії шляхом проведення акті взаємозаліку. Позивачем було сплачено на рахунок СТО суму страхового відшкодування в розмірі 151101,06 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент настання страхової події була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за договором обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7348073, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб в розмірі 100000 грн. 00 коп. та франшизу в сумі 1000,00 грн. Враховуючи те, що полісом покривається лише вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу за мінусом франшизи в розмірі 92878,43 грн., різниця між розміром страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу за мінусом франшизи становить 62117,95 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній відмовляється від добровільного відшкодування шкоди, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 29 січня 2020 року засобами поштового зв`язку до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого позовні вимоги позивача не визнав та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що отримувачем страхового платежу є фізична особа підприємець [PERSON] , який брав на себе зобов`язання по ремонту пошкодженого транспортного засобу, однак ані Закон України «Про страхування», ані Правила добровільного страхування транспортних засобів не передбачають право та обов`язок страховика проводити відшкодування страхових збитків третім особам. Представник відповідача вважає, що безпосередньо учаснику (потерпілій) дорожньо-транспортної пригоди страховою компанією не здійснено відшкодування понесених збитків, оскільки позивачем не надано суду доказів зазначеного, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача, тому підстави для задоволення позову відсутні. 11 лютого 2020 року засобами поштового зв`язку до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої зазначив, що відповідно до п. 6 особливих умов страхування договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 113891 від 03 березня 2017 року, варіантом виплати страхового відшкодування обрано варіант «Майстерня». Згідно п. 3 особливих умов страхування вищезазначеного договору вигодо набувачем за договором є Страхувальник [PERSON] . Відповідно до заяви про настання страхового випадку від 20 вересня 2017 року страхувальником формою виплати відшкодування обрано «Перерахувати на СТО» та вказано СТО, на яке необхідно здійснити виплату, внаслідок чого позивач сплатив страхове відшкодування на рахунок СТО відповідно до чинного законодавства України та умов вказаного договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Цивільна справа за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди, перебувала у провадженні судді Арцизького районного суду Одеської області Череватої В.І. Ухвалою Арцизького\~районного суду\~Одеської області\~від 03\~грудня 2019\~року відкрито провадження у справі, її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Арцизького\~районного суду\~Одеської області\~від 17\~лютого 2020\~року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Ухвалою Арцизького\~районного суду\~Одеської області\~від 12\~серпня 2020\~року у справі поновлено та призначено судове засідання на 03 вересня 2020 року о 13 год. 00 хв. Ухвалою Арцизького\~районного суду\~Одеської області\~від 12 січня 2021 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Ухвалою\~Арцизького районного\~суду Одеської\~області від 21\~липня 2021\~року у справі поновлено та призначено судове засідання на 17 серпня 2021 року о 16 год. 00 хв. Розпорядженням щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ № 4 від 24 вересня 2021 року, у зв`язку з припиненням повноважень судді Череватої В.І., призначено повторний автоматизований розподіл судових справ. 28\~вересня 2021\~року у\~зв`язку із\~закінченням терміну\~повноважень судді Череватої В.І., вказана цивільна справа була повторно розподілена між суддями та передана судді Гусєвій Н.Д., згідно Реєстру судових справ і матеріалів, переданих на розгляд головуючому судді 11 жовтня 2021 року. Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 11\~жовтня 2021\~року цивільна справа прийняти до провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, але від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із договору страхування, пов`язані з правом особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З довідки, виданої Управлінням патрульної поліції в Одеській області вбачається, що автомобіль марки «Сitroen C4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження, що також підтверджується протоколом технічного огляду від 22 вересня 2017 року (т. 2 а.с. 32, 147-148). Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2018 року у справі № 521/2665/18, [PERSON] , відповідача по справі, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (т. 1 а.с. 15). Відповідно до зазначеної постанови суду 19 вересня 2017 року, о 10 год. 50 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz 611 D», державний реєстраційний номер [NUMBER] , по вул.Люстдорфська дорога, 9, в м.Одесі, не витримав безпечної дистанції та безпечної швидкості руху, вчинив зіткнення з транспортним засобом марки «Сitroen C4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , чим порушив вимоги п. п. 13.1, 12.1. Правил дорожнього руху України. Між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», позивачем по справі, та [PERSON] (т. 2 а.с. 61-62) 03 березня 2017 року був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 113891, на підставі якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку виплатити страхову суму в порядку, визначеному договором (т. 1 а.с. 6, 7-14, т. 2 а.с. 47-56). Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки «Сitroen C4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] (т. 1 а.с. 51, т. 2 а.с. 132). Відповідно до\~страхових актів\~№ UA2017091900020/L01/01\~від 10\~жовтня 2017\~року,\~№ UA2017091900020/L01/02\~від 11\~грудня 2017,\~а також\~з урахуванням\~розрахунків страхового\~відшкодування до\~зазначених вище\~страхових актів,\~підлягає відшкодуванню\~за договором\~страхування страхове\~відшкодування в\~розмірі 154996,38\~грн.\~(т.\~1\~а.с.\~56,\~57,\~58,\~59). Згідно платіжних доручень № 6930 від 13 жовтня 2017 року, № 9544 від 14 грудня 2017 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 113891 перераховано страхове відшкодування в порядку регресу ФОП [PERSON] в якості вартості ремонту транспортного «Сitroen C4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] в розмірі 151101,06 грн. (т. 1 а.с. 60, 61, т. а.с. 33, 34 ). Між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», позивачем по справі, та ТОВ «АВТОТРАНС УКРАЇНА» 21 серпня 2017 року було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії № АК/7348073, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Mersedes-Benz 611 D», державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб в розмірі 100000,00 грн. та франшизу в розмірі 1000,00 грн. (т. 1 а.с. 62, т. 2 а.с. 10). З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди від 29 липня 2019 року (т. 1 а.с. 63-65, т. 2 а.с. 5-7), яку позивач отримав (т. 1 а.с. 67), однак відмовився відшкодувати шкоду, що підтверджується відповідною відповіддю (т. 1 а.с. 68, т. 2 а.с. 8). Для визначення розміру відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власниці транспортного засобу марки «Citroen C4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , судом за заявою представника відповідача була призначена судова автотоварознавча експертиза. Відповідно до висновку експерта № 21-351 від 07 липня 2021 року вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Сitroen C4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталася 19 вересня 2017 року складає 166684,71 грн., в тому числі 20 % ПДВ на складові частини 22248,59 грн., розмір матеріального збитку, завданого власниці колісного транспортного засобу «Citroen C4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталася 19 вересня 2017 року на дату оцінки складає 93878,43 грн. (т. 3 а.с. 2-8). За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, зазначена норма закону встановлює преюдиційні обставини, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Як передбачено ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно\~ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування»\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (срахувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України\~страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно п. 22.1\~ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. За змістом\~статті 29\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу. Згідно пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 9\~постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання потерпілою [PERSON] на користь особи, яка виконала ремонт пошкодженого автомобіля від страховика ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», який є позивачем по справі, суми страхового відшкодування у розмірі 151101,06 грн., тобто вартості матеріального збитку без урахуванням фізичного зносу автомобіля. Предметом спору є різниця між розміром страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу за мінусом франшизи в розмірі 62117,95 грн., Відповідно до частин першої, другої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. У постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 910/5001/17 встановлено, що предметом спору є різниця між фактичним розміром витрат страховика за договором майнового страхування і здійсненою страховою виплатою за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яка виникла у зв`язку з тим, що страховик за договором майнового страхування визначав вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу, а страховик за договором обов`язкового страхування - з урахуванням цього коефіцієнта. Верховний Суд звернув увагу на те, що обсяг відповідальності страховика за договором обов`язкового\~страхування відповідальності обмежений нормами\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому він відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі статтею\~29, пунктом 32.7 статті 32\~цього\~Закону\~у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Верховний Суд\~зробив висновок\~про те,\~що якщо\~для відновлення\~пошкодженого у\~дорожньо-транспортній\~пригоді транспортного\~засобу ремонт\~здійснюється методом\~заміни складових\~частин,\~що були\~пошкоджені,\~на нові,\~страховик за\~договором обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності відшкодовує\~не повну\~вартість цих\~складових частин,\~а з\~урахуванням коефіцієнта\~фізичного зносу\~складників аварійно\~пошкодженого транспортного\~засобу. З цих підстав пред`явлення до страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 14 травня 2018 року у справі № 910/5092/17 та від 10 липня 2018 року у справі № 922/1436/17. Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», позивачем по справі, та ТОВ «АВТОТРАНС УКРАЇНА» 21 серпня 2017 року було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії № АК/7348073, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Mersedes-Benz 611 D», державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб в розмірі 100000,00 грн. та франшизу в розмірі 1000,00 грн. (т. 1 а.с. 62, т. 2 а.с. 10). Згідно з висновком експерта № 21-351 від 07 липня 2021 року, який досліджений судом та визнаний обґрунтованим, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Сitroen C4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталася 19 вересня 2017 року складає 166684,71 грн., в тому числі 20 % ПДВ на складові частини 22248,59 грн., розмір матеріального збитку, завданого власниці колісного транспортного засобу «Citroen C4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталася 19 вересня 2017 року на дату оцінки складає 93878,43 грн. (т. 2 а.с. 2-8). Судом встановлено, що сума відшкодування майнової шкоди потерпілій [PERSON] становить 93878,43 грн. та не перевищує ліміт відповідальності страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, менше страхової суми (ліміту відповідальності), тому не створює обов`язку для відповідача (заподіювача шкоди), який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України. Вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які потерпіла [PERSON] мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу. Оскільки ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» зобов`язано виплатити страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у позивача не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є більшими від страхової суми (ліміту відповідальності). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено розміру сум, які відповідно до законодавства має відшкодувати відповідач (заподіювач шкоди) у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди з урахуванням фізичного зносу перевищує ліміт відповідальності страховика. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку, що викладені позивачем в позовній заяві обставини не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов необґрунтований у зв`язку з чим не підлягає задоволенню. Посилання представника відповідача у відзиві на те, що позивачем перераховано страхове відшкодування на рахунок особи, яка здійснила ремонт пошкодженого транспортного засобу, у зв`язку з чим безпосередньо потерпілій у ДТП, позивачем не здійснено відшкодування понесених збитків є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до пункту 36.4\~статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування. Таким чином, враховуючи, що потерпілою в п. 6 особливих умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів зазначено варіант виплати страхового відшкодування «Майстерня», а у заяві про настання страхового випадку потерпіла [PERSON] просила виплатити відшкодування згідно умов договору шляхом перерахування на рахунок СТО, позивачем правомірно перерахована сума страхового відшкодування на рахунок особи, яка здійснила ремонт пошкодженого транспортного засобу. Суд не приймає до уваги звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, спричиненого пошкодженням транспортного засобу № 186162 від 05 жовтня 2017 року, складений фізичною особою-підприємцем [PERSON] з наступних підстав. Згідно звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричиненого пошкодженням транспортного засобу № 186162 від 05 жовтня 2017 року, розмір матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу марки «Сitroen C4», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням зносу складає 93878,43 грн. (т. 1 а.с. 27-55, т. 2 а.с. 14-29, 127-131). Відповідно до п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ\~\~(після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Зі змісту вищезазначеного звіту вбачається, що технічний огляд транспортного засобу здійснювався за відсутності представника ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] та/або його представника. При цьому, позивачем не надано доказів, що зазначені особи, як заінтересовані особи у результатах відповідного дослідження, повідомлялися про дату, час та місце проведення огляду. Крім того, наданий позивачем звіт складений на комерційній основі і експерт при складенні звіту не був попереджений (обізнаний) про відповідальність за відомо неправдивий висновок, тому наданий позивачем звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, спричиненого пошкодженням транспортного засобу № 186162 від 05 жовтня 2017 року в силу вимог\~ст. 102 ЦПК України\~не можна вважати саме висновком експерта. Враховуючи викладене,\~суд вважає\~звіт про\~оцінку вартості\~(розміру)\~збитків,\~спричиненого пошкодженням\~транспортного засобу\~№ 186162\~від 05\~жовтня 2017\~року неналежним доказом,\~оскільки залучення\~експерта для\~визначення розміру\~завданої шкоди\~проведено без\~повідомлення страхової\~компанії та\~відповідача [PERSON] ..\~Також,\~експерт при\~складенні звіту\~не був\~попереджений (обізнаний)\~про кримінальну\~відповідальність за\~відомо неправдивий\~висновок. Суд не приймає до уваги рахунок-фактуру № ИС-00000165 від 27 вересня 2017 року, акт виконаних робіт № ИС-00000165 від 08 грудня 2017 року (т. 1 а.с. 23-24, 25-26, т. 2 а.с. 45-46, т. 2 а.с. 57-58, 59, 60), оскільки наданий рахунок-фактура та акт виконаних робіт викликає сумніви, тому що позивачем не доведено, чи весь зазначений в зазначених документах перелік робіт пов`язаний саме з ДТП, яка сталася 19 вересня 2017 року за участю автомобіля потерпілої, чи, можливо, до переліку включені інші пошкодження автомобіля потерпілої; даний документ не містить мету та підстави його складання, відсутні посилання на подію ДТП, як на підставу звернення за отриманням ремонту, відсутній договір між позивачем та ФОП [PERSON] ; з рахунку-фактури не зрозуміло чи він складений майстром фірми чи професійним оцінювачем відповідно до положень чинного законодавства. Також, з рахунку-фактури № ИС-00000165 від 27 вересня 2017 року вбачається, що він виданий на суму 154996,38 грн. та є дійсним до 04 жовтня 2017 року, всупереч цьому, позивач надав суду копії платіжних доручень від 13 жовтня 2017 року на суму 105770,74 грн. та від 14 грудня 2017 року на суму 45330,32 грн., тобто, дані платіжні доручення підтверджують оплату сум після того, як рахунок-фактура перестала бути дійсною для оплати. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню. На підставі ст. ст. 22, 979, 988, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст. 22, 29 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: dismissed