Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

[PERSON] 14 вересня 2022 року засобами поштового зв`язку направив до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, який надійшов до суду 15 вересня 2022 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року позов було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2022 року [PERSON] у задоволенні заяви про призначення судового засідання в режимі відеоконференції було відмовлено. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2022 року позивачеві у задоволенні заяви про призначення судового засідання в режимі відеоконференції було відмовлено. Позивач у своєму позові посилався на те, що 28 грудня 2020 року він надав відповідачеві [PERSON] у борг 56\~800 грн., а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 22 серпня 2022 року, про що було складено розписку. Свої зобов`язання щодо надання грошових коштів позивач виконав у повному обсязі, а відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми боргу виконано не було, не повернуто ним грошові кошти і до теперішнього часу. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 56\~800 грн., 3 % річних у розмірі 107 грн. 38 коп., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Представник позивача у своїй заяві до суду просила справу розглянути за її відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належними чином, про причини неявку судові не повідомив, у своїй заяві до суду справу просив розглядати за його відсутності, у відзиві на позовну заяву зазначив, що грошові кошти ним фактично отримано не було, зазначену суму було сплачено позивачем третій особі, борг частинами позивачеві. Станом на 05 липня 2021 року розмір заборгованості становить 33\~100 грн., яку він визнав. Просив відмовити у стягненні з нього 56\~800 грн., а також відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 28 грудня 2020 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 56 800 грн. і зобов`язався повернути їх у строк до 22 серпня 2022 року, про що було складено розписку (а.с. 5). На підставі ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики, оскільки на виконання положень ч. 2 ст.\~1046\~ЦК України позивачем було передано відповідачеві грошові кошти у розмірі 56\~800 грн., і відповідно до ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України його було оформлено належним чином: відповідачем власноруч було написано розписку. Відповідач заперечує отримання від позивача грошових коштів, проте, не заперечує проти наявності боргових зобов`язань перед [PERSON] . Абз. 1 ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Згідно із договором позики грошей від 28 грудня 2020 року [PERSON] взяв у позивача грошові кошти та зобов`язався повернути у строк до 22 серпня 2022 року; зобов`язання не виконав, кошти у повному обсязі не повернув, станом на 05 липня 2021 року розмір заборгованості склав 33\~100 грн., що не спростовувалося позивачем. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача трьох відсотків річних у розмірі 107 грн. 38 коп. із розрахунку суми заборгованості у розмірі 56\~800 грн. Враховуючи, що фактична сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 33\~100 грн., три відсотки річних за період з 23 серпня 2022 року по 13 вересня 2022 року (22 дні), становить 59 грн. 85 коп. (33\~100грн. * 3 % 100 %/365 днів * 22 дні = 59 грн. 85 коп.). Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 33\~100 грн. за договором позики від 28 грудня 2020 року та 3 % річних, що становить 59 грн. 85 коп., а всього 33\~159 грн. 85 коп. У позовній заяви позивачем зазначається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому витрати на правничу допомогу складають 7 500 гривень. Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Всупереч зазначеним вимогам стороною позивача не надано суду розрахунок вартості гонорару, відсутня детальна фіксація та опис послуг, що надаються в межах ведення відповідної судової справи, їх обсяг (витрачений час на прибуття адвоката до місця розгляду справи) і вартість (якщо окремі послуги мають різну вартість); витрати, що понесені адвокатом у зв`язку з наданням послуг щодо ведення відповідної судової справи (участь у судових засіданнях, час, витрачений на складання процесуальних заяв, в яких виникла необхідність), також до матеріалів справи стороною позивача не надано підписаного акту прийнятих робіт [PERSON] , підтвердження оплати ним послуг адвоката. Тому суд приходить до висновку, що позивачеві у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу слід відмовити. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 578 грн. 27 коп. (33 159 грн. 85 коп. х 992 грн. 40 коп.: 56 907 грн. 38 коп. = 578 грн. 27 коп.). Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , складає 33 738 грн. 12 коп. (33 159 грн. 85 коп. + 578 грн. 27 коп. = 33 738 грн. 12 коп.). На підставі викладеного,\~

Outcome: partial