Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-27 00:00:00

Стислий виклад заяви 21.09.2022 [PERSON] (далі - [PERSON] , заявник) звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно[PERSON] (далі - [PERSON] , заінтересована особа), [INFO] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього наступні обов`язки, а саме: заборонити [PERSON] наближатись на відстань ближче ніж 50 (п`ятдесят) метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , а саме до квартири за адресою: [ADDRESS] та заборонити [PERSON] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею, а також заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. З приводу вказаних фактів домашнього насильства заявниця зверталась до органів поліції. В результаті розгляду звернень [PERSON] було неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП «вчинення домашнього насильства». Також 30.06.2022 заінтересованій особі уповноваженим працівником поліції було винесено терміновий заборонний припис. Позиція учасників провадження. [PERSON] у заяві від 28.09.2022 не заперечив щодо видачі обмежувального припису. Рух справи в суді. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.09.2022 (в день надходження заяви) відкрито провадження у справі, розгляд справи по суті призначено в межах 72 годин на 13:00 год 23.09.2022. Справу розглянуто в порядку окремого провадження відповідно до вимог статті 350-1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). В судове засідання заявник - [PERSON] , її представник - [PERSON] та заінтересована особа - [PERSON] не з`явились, попередньо подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Заявник [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] разом із батьком [PERSON] , сином - [PERSON] та спільною з [PERSON] донькою - [PERSON] [PERSON] неодноразово зверталась на спец-лінію «102» до Ковельського РУП ГУНП у Волинській області відносно вчинення щодо неї неправомірних дій [PERSON] , зареєстрованих в Інформаційно-телекомунікаційній системі Інформаційного порталу Національної поліції (далі - ІТС ІПНП). Відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04.01.2022, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30.12.2016 Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №570. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, доньку [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24.02.2017 Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області. 21.06.2022 поліцейським УПП у Волинській області ДПП рядовим поліції Мохнюком О.А. було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] . Постановами Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.07.2022 (справа № 159/2803/22) та від 17.08.2022 (справа № 159/2704/22) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою та другою статті 173-2 КУпАП. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Дослідивши зібрані у справі докази, оцінюючи докази у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та статті 20 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно із частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно із пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина друга); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя). Оцінивши докази у їх сукупності, врахувавши факти притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою та другою статті 173-2 КУпАП, суд дійшов висновку про наявність ризиків, щодо вчинення домашнього насильства, зокрема за місцем проживання заявника. Зібрані у справі докази, на думку суду, свідчать про наявність психологічного насильства у вигляді принижень та залякувань, які чинить [PERSON] по відношенню до своєї колишньої дружини [PERSON] , які викликали у останньої побоювання за свою безпеку, а також спричинили емоційну невпевненість. За таких обставин, суд вважає, що заявник, як жертва домашнього психологічного насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Outcome: partial