Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

До суду\~надійшла вказана\~позовна заява,\~в якій\~позивач просить стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] , на її користь в розмірі 1000 грн. щомісячно. Вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач з 18 січня 1974 року пребували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вознесенького міськрайонного суду від 25 вересня 2013 року, що набрало законної сили 08 жовтня 2013 року. Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Позивач є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням з 2000 року, в зв`язку з чим перебуває на обліку в органах пенсійного фонду України як отримувач пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання. Відповідач у теперішній час є пенсіонером та отримує пенсію більш ніж 5000 грн. у зв`язку з чим має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу, але в добровільному порядку він цього не робить. Стан здоров`я позивача не дозволяє їй продовжити працювати, щоб забезпечити себе всім необхідним, в тому числі належним харчуванням, лікуванням та одягом, а отриманої пенсії не вистачає для нормального проживання, тому вона вимушена звернутись до суду з цим позовом про стягнення з відповідача коштів на її утримання. Крім того, коли відповідач п`ять років навчався, він ніде не працював, тож вони жили на кошти, які заробляла позивач. В силу ст.ст.75,76 Сімейного кодексу України, позивач має всі підстави на утримання колишнім чоловіком, оскільки є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги, так як розмір її пенсії не забезпечує їй прожиткового мінімуму. На позовну\~заяву відповідачем\~подано відзив,\~в якому\~він просив\~відмовити в\~ в\~задоволенні позовних\~вимог в\~повному обсязі\~та вказав,\~що дійсно,\~13\~січня 1974\~року він\~та позивач\~уклали шлюб,проживали разом\~однією сім`єю\~до 2013\~року,\~рішенням Вознесенського\~міськрайонного суду\~Миколаївської області\~від 25\~вересня 2013\~року \~(справа\~№ 473/3785/14-ц)\~шлюб між\~ними було\~розірвано.\~Вказане рішення\~суду набрало\~законної сили\~08\~жовтня 2013\~року.\~В період\~шлюбу у\~них народилося\~троє дітей\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~який помер\~у 2020\~році.\~Після розірвання\~шлюбу позивач\~постійно пред`являє\~до нього\~різного роду\~позовні заяви.\~Так,\~відповідачем було\~подано позовну\~заяву до\~Вознесенського міськрайонного\~суду Миколаївської\~області про\~розподіл спільного\~сумісного майна\~подружжя.\~Предметом даного\~спору виступали\~грошові активи,\~а саме:\~депозитний договір\~№3527914,\~укладений між\~ [PERSON] \~та ТВБВ\~№10014/0174\~філії-\~Миколаївське ОУ\~AT\~«Ощадбанк»,\~за яким\~банк прийняв\~від вкладника\~ грошові\~кошти в\~сумі 100\~000\~грн.\~та укладений\~ [PERSON] \~договір банківського\~вкладу валютного\~депозиту у\~розмірі 6\~800\~доларів США,\~що еквівалентно\~62\~322\~гри.\~на рахунок\~№ [NUMBER] .\~Рішенням Вознесенського\~міськрайонного суду\~від 04\~січня 2014\~року \~позовні вимоги\~ [PERSON] \~були задоволені\~частково,\~стягнуто з\~нього на\~користь [PERSON] \~грошові кошти\~в сумі\~26006\~грн.,\~01\~коп.\~відповідно до\~постанови про\~закінчення виконавчого\~провадження від\~10\~квітня 2014\~року у\~ВП №42674741,\~відкритого на\~підставі виконавчого\~листа №473/3348/13-ц,\~виданого Вознесенським\~міськрайонним судом,\~виконавче провадження\~завершене у\~зв`язку\~з погашенням\~боргу боржником\~ [PERSON] \~на користь\~стягувача [PERSON] \~у повному\~обсязі.\~В грудні\~2013\~року позивач\~ [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовною заявою\~до нього\~про стягнення\~аліментів на\~своє утримання\~у розмірі\~1000\~грн.\~Рішенням Вознесенського\~міськрайонного суду\~Миколаївської області\~від 14\~січня 2014\~року в\~задоволенні позовних\~вимог відмовлено\~у повному\~обсязі.\~В 2020\~році [PERSON] \~звернулася повторно\~до суду\~з позовною\~заявою до\~нього про\~стягнення аліментів\~на своє\~утримання у\~розмірі 1000\~грн.Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2020 позовну заяву залишено без розгляду, за заявою позивача на підставі п.5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, з тих підстав, що позивач не надала належних доказів, що вона потребує матеріальної допомоги. Так, вона отримує пенсію, яка відповідає встановленому законодавством прожитковому мінімуму, має депозитні рахунки, що підтверджується рішеннями Вознесенського міськрайонного суду від 04 січня 2014 року та Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2021 року, згідно з якими встановлено, що [PERSON] має заощадження у AT «Державний ощадний банк України» в розмірі 26006 грн. та 57730 грн. Крім того, щомісячно молодша дочка [PERSON] надає своїй матері матеріальну допомогу. Також [PERSON] належить на підставі права власності будинок [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] . В свою чергу, він утримує старшу дочку [PERSON] , яка має І групу інвалідності, у зв`язку з онкологічним захворюванням. Здійснює їй грошові перекази щомісячно у розмірі не менше 1000 грн. У лютому 2018 року уклав шлюб з [PERSON] , яка має хронічну довготривалу хворобу на цукровий діабет II типу, міокардіофіброз змішаного генезису, діабетичну ретинопатію, ангіопатію, поліміропатію, у зв`язку з чим постійно потребує медичного лікування, що підтверджується довідкою №1313 від 03 грудня 2021. Ці обставини свідчать про те, що він не може надавати матеріальну допомогу позивачу. Також відповідач вказав, що [PERSON] вводить в оману суд, зазначаючи, що на період свого навчання він перебував на її утриманні. Дане оманливе твердження спростовується копією його диплому та копією трудової книжки. Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з`явився, його представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 18 січня 1974 року пребувлаи в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вознесенького міськрайонного суду від 25 вересня 2013 року, що набрало законної сили 08 жовтня 2013 року (а.с. 6,7). [PERSON] народилася [INFO] , з 15 квітня 2015 року зареєстрована по [ADDRESS] , особи які б входили до складу її сім`ї, відсутні (а.с. 2,8). Згідно з довідкою про доходи від 13 липня 2021 року, позивач є пенсіонером, пребуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Кіровоградській області, отримує пенсію по інвалідності, сума якої за період січень червень 2021 року склала 14198 грн. 92 коп. У лютому січні 2021 року розмір пенсії складав 2299 грн. 82 коп., а в березні червні 2021 - 2399 грн. 82 коп. (а.с. 9). Згідно з довідкою про доходи від 23 вересня 2022 року сума пенсії [PERSON] за період з 01 березня 2022 року по 31 серпня 2022 року склала 13800 грн. 00 коп. Щомісячний розмір пенсії склав 2300 грн. (а.с.123). Відповідно до виписки із акта огляду МСЕК №008926 від 28 жовтня 2005 року позивачу після повторного огляду встановлено безстроково ІІ групу інвалідності, внаслідок загального захворювання. Висновок про умови та характер праці - непрацездатна (а.с. 11-12). Довідка поліклінічного відділення КНП «Знам`янська міська лікарня імені А.В. Лисенка» від 31 серпня 2021 року, довідка Знам`янського міського центру первинної медико санітарної допомоги» Знам`янської міської ради від 27 вересня 2021 року, а також довідка лікаря дерматовенеролога, свідчать про те, що [PERSON] з травня 2019 року перебувала на амбулаторному лікуванні у лікаря хірурга з діагнозом: варикозна хвороба обох кінцівок, має ряд захворюваня у зв`язку з якими знаходиться на «Д» обліку у сімейного лікаря, а також лікувалася у лікаря дерматовенеролога (а.с.13,14.15). [PERSON] , народився [INFO] , з 10 жовтня 1997 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 5). У лютому 2018 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] [INFO] (а.с.47). У довідці КП «Комунальне некомерційне підприємтсов Вознесенський міський центр медико санітарної допомоги» від 03 грудня 2021 року вказано, що [PERSON] має хронічну довготривалу хворобу, потребує постійного медикаментозного лікування (а.с.48). Долучені відповідачем фіскальні чеки ПАТ «Приватбанк» свідчать про те, що він протягом жовтня грудня 2021 року здійснював грошові перекази на картковий рахунок [PERSON] , кожного місяця по 1000 грн. У лютому, квітні 2022 року [PERSON] перерахував [PERSON] по 500 грн. У вересні 2022 року [PERSON] відповідачем перераховано 2500 грн. (а.с.52,128,131). Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК №180887 від 13 січня 2022 року [PERSON] встановлена 1 «А» група інвалідності з 12 січня 2022 року безтерміново. Причина інвалідності загальне захворювання (а.с. 122). З виписки із медичної картки стаціонарного хворого КНП «Подільський регіональний центр онкології Вінницької обласної ради від 22 вересня 2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] хворіє 2020 року, має діагноз: Са лівої молочної залози G2рТ4рN1сМ1 Мts в кістки, шкіру лівої молочної залози, аксілярні л/в, парастернарльні, підключичні зліва, плевру справа ІV стадія (2020 стан після 2-х ліній ПХТ). Prol. Mordi Мts в кістки, печінку ІV стадія кл.гр. (стан після 3-го циклу ПХТ 3 лінії). Больовий синдром. Інтоксикаційний синдром (а.с.121). Відповідно до довідки про доходи від 13 вересня 2022 року, [PERSON] перебуває на обліку у Вознесенському об`єднаному управлінні ПФУ в Миколаївській області і отримує пенсію за віком, сума якої за період з 01 беерзня 2022 року по 31 серпня 2022 року склала 49726 грн. 38 коп.(а.с.130). Згідно з довідкою від 13 вересня 2022 року Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради, [PERSON] не перебуває на обліку в управлінні, як одержував державної допомоги (а.с.129). Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 січня 2014 року, яке набрало законної сили 17 лютого 2014 року, було задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 26006 грн. 01 коп. Вказані грошові кошти складали Ѕ частку валютного вкладу відкритого [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] . Крім того, вказаним рішенням суду було встановлено, що відповідач 14 серпня 2013 року зі свого рахунку перевклав грошові кошти у розмірі 115\~461 грн. 22 коп. на депозитний рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк» на ім`я дочки [PERSON] , яка в свою чергу 26 вересня 2013 року перевклала вказану суму на депозитні рахунки відкриті на ім`я батьків - [PERSON] та [PERSON] , на дві рівні частини по 57730 грн. 61 коп. (а.с.40). На підтвердження того, що на депозитний рахунок позивача 26 вересня 2013 було перераховано вказану грошову суму (депозит) - 57730 грн. 61 коп. позивачем надано також відповідну довідку ВАТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 46). В грудні 2013 року позивач зверталася до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою про стягненняя аліментів на її утримання. Рішенням від 14 січня 2014 року в задоволенні її позовних вимог відмовлено, у зв`язку з ненаданням будь-яких доказів, про те, що позивач потребує матеріальної допомоги. На спростування доводів позивача, про те, що відповідач під час шлюбу не працював п`ять років, оскільки навчався, останній надав суду диплом, який свідчить про здобуття ним освіти на заочному відділенні та копію трудової книжки (а.с. 50,61). Відповідно ст.7\~Закону України\~Про Державний\~бюджет України\~на 2021\~рік встановлено\~у 2021\~році прожитковий\~мінімум на\~одну особу\~в розрахунку\~на місяць,\~для осіб,\~які втратили\~працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. Відповідно ст.7\~Закону України\~Про Державний\~бюджет України\~на 2022\~рік встановлено\~у 2022\~році прожитковий\~мінімум на\~одну особу\~в розрахунку\~на місяць,\~для осіб,\~які втратили\~працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні. Права та обов`язки подружжя по утриманню, передбачені Главою 9 Сімейного Кодексу України. Частинами 1,2 та 3 ст.75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи. У Постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №759/6629/19 наведено правовий висновок, згідно якого, чинне законодавство у частині другій статті 75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати. При цьому відповідно до частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У даному випадку можна вести мову про кореляцію нужденності із розміром прожиткового мінімуму, яка неодноразово критикувалась в доктрині сімейного права з огляду на саме визначення прожиткового мінімуму, наведене у статті 1 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05 жовтня 2000 року. Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати. Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини. Отже, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України. В розумінні положень частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування. Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що з цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України. Таким чином, зміст частини четвертої статті 75 СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги. Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його. В той же час, частиною другою ст.75 СК України передбачено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач досягла пенсійного віку, є інвалідом ІІ групи, отримує пенсію по інвалідності, тобто в розумінні частини третьої ст.75 СК України є непрацездатною особою і її непрацездатність настала до моменту розірвання шлюбу. Крім того судом встановлено, що позивач має ряд захворювань, внаслідок яких перебуває на «Д» обліку в сімейного лікаря, також перебувала на амбулаторному лікуванні у лікарів профільних спеціалістів. Однак залишився недоведеним факт, що вона несе додаткові витрати на своє лікування та витрачає на це значні кошти, а розмір її пенсії не дозволяє їй проводити таке лікування. Розмір пенсії позивача як вбачається з довідки про її доходи хоч і не значно, але перевищує визначений законодавством прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Таким чином [PERSON] не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України. Окрім цього, позивачем не доведено, що матеріальне становище відповідача і його доходи (розмір пенсії) є такими, що дають йому можливість надавати їй матеріальну допомогу. Так, судом встановлено, що відповідач є пенсіонером за віком та розмір його пенсії за березень серпень 2022 року склав 49726 грн. 38 коп., при цьому його теперішня дружина, яка досягла пенсійного віку, також хворіє, має хронічну довготривалу хворобу, у зв`язку з чим потребує медичного лікування. Крім того, відповідач надає щомісячну грошову допомогу своїй дочці, яка має онкологічне захворювання. Чинне законодавство передбачає утримання непрацездатного подружжя не імперативно, а лише за умови, коли інший із подружжя може надавати таку матеріальну допомогу. Враховуючи встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Доводи відповідача про те, що позивач не потребує матеріальної допомоги внаслідок того, що має інші доходи (депозити), нерухоме майно, не знайшли свого підтвердження в судовому судом і судом не враховуються. У рішенні ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Право сторони на вмотивованість судового рішення не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір від сплати якого позивач була звільнена при подачі позову до суду, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed