Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 19.02.2021 позивач [PERSON] звернувся до Софіївського районного суду з вказаним цивільним позовом до відповідачів ДП "СЕТАМ", [PERSON] , [PERSON] та приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С., третя особа Софіївська державна нотаріальна контора, в обґрунтування якого вказав, що згідно рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2019 року стягнуто з відповідача 4 - [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у загальному розмірі 2 513 862 грн. 91 коп. Крім того, у порядку забезпечення цього цивільного позову за ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2018 року накладено арешт на майно відповідача [PERSON] , зокрема на нежитлову будівлю - механічний тік з обладнанням, розташовану по [ADDRESS] ; нежитлову будівлю - зерносклад, сушарка, по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 1,7228 га, за кадастровим № 1225285200:01:002:0159, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. Після набрання вищевказаним рішенням суду від 23 травня 2019 року законної сили позивач отримав виконавчий лист №203/1918/18 від 06.04.2020, який подав для виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), державним виконавцем якого 16.04.2020 відкрито відповідне виконавче провадження ВП № 61855853. Між тим, під час здійснення цього виконавчого провадження, не дивлячись на вже існуючу судову заборону та не перевіряючи інформації щодо перебування в арешті всього переліченого вище майна, все це нерухоме майно відповідача 4 було описане та арештоване відповідно до постанови відповідача 2 у справі - приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С. від 11.03.2020, яке він здійснив у рамках виконавчого провадження ВП 6150712 з виконання виконавчого напису нотаріуса від 20.02.2020 на суму 6 008 000 грн, де стягувачем є відповідач 3 - [PERSON] , а боржником відповідач 4 - [PERSON] . Вважаючи цю постанову відповідача 2 незаконною та такою, що грубо порушує права [PERSON] як стягувача в іншому відкритому виконавчому провадженні №61855853, останній 30.04.2020 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконався Куземченка А.С., треті особи без самостійних вимог, на стороні відповідача - [PERSON] та [PERSON] про визнання протиправною та скасування цієї постанови. Більш того, після того як відповідач 2 виніс постанову про опис та арешт майна боржника [PERSON] він передав арештоване майно на реалізацію в електронних торгах відповідачу 1 - ДП «СЕТАМ», яке на своєму сайті опубліковано оголошення про проведення спочатку 21.04.2020 першого аукціону з продажу арештованого майна за лотом №412145, потім, оскільки попередні торги не відбулися через відсутність бажаючих їх придбати, відповідач 1 провів другі торги щодо цього майна 22.05.2020 за лотом № 418250, які також не відбулися, і наостанок, ДП «СЕТАМ» вже розмістило оголошення про проведення 22.06.2020 останніх, третіх торгів, з продажу арештованого майна за лотом №423057. У зв`язку з чим, у порядку забезпечення вищевказаного адміністративного позову за клопотанням позивача згідно ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 було заборонено (зупинено) державному підприємству «СЕТАМ реалізацію майна за лотом № 423057 - нежитлова будівля механічний ток пл. 790,2 кв.м. з обладнанням (9 позицій) за адресою: [ADDRESS] ; нежитлова будівля зерносклад пл. 1267,0 кв.м., сушарка 57,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 1,7228, к.н.1225285200:01:002:0159, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський р-н, с/р Нововасилівська, стартова ціна 3 425 718,30 грн., до набрання рішенням суду законної сили. Між тим, усупереч прямої судової заборони, в порушення вимог п. 2,3 розд. ХІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.20216 №2831/5, згідно з якими рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна є підставою для зупинення електронних торгів та нехтуючи вимогами ст. 129-1 Конституції України та ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, вищевказані торги відповідачами 1 та 2 зупинені не були і відбулися у визначений раніше день (22.06.2020), що призвело до грубого порушення відповідачами прав позивача. Так, у зв`язку з нереаліацією майна і на третіх електронних торгах, відповідач 3 - [PERSON] , погодився залишити собі непродане майно в рахунок боргу, у зв`язку з чим, приватний виконавець Куземченко A.C. склав 23.09.2020 акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, на підставі якого у подальшому державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Русак Л.А. 29.09.2020 видані свідоцтва за р./№№ 617, 618 та 619 про право власності [PERSON] на нежитлової будівлі - механічного току, пл. 790,2 кв.м. з обладнанням, розташованою по [ADDRESS] , нежитлової будівлі - зерноскладу, пл. 1267,0 кв.м., сушарки, 57,5 кв.м., по [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 1,7228 га, за кадастровим № 1225285200:01:002:0159, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. За таких обставин позивач просив ухвалити судове рішення згідно з яким визнати недійсними електронні торги по лоту №423057 з реалізації вище переліченого нерухомого майна, які проведені 22 червня 2020 року Державним підприємством «СЕТАМ»; визнати недійсним протокол №486016 проведення вищевказаних електронних торгів; визнати недійсним акт про передачу майна (нерухомого майна за лотом №423057) стягувачу у рахунок погашення боргу, складений 23 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А.С.; скасувати названі вище нотаріально посвідчені свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо торги не відбулися, за №№ 617, 618, 619, скасувавши записи про проведену державну реєстрацію права власності, а також стягнути понесені позивачем витрати на оплату судового збору. Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії суду у справі. Ухвалою судді від 23.02.2021 відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (т.1, а.с.93). Ухвалою суду від 23.02.2021 за клопотанням позивача постановлено витребувати у відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С. копію акту проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, щодо лоту №423057, складений та затверджений цим приватним виконавецем за результатами проведення 22.06.2020 ДП «СЕТАМ» третіх електронних торгів та копію матеріалів виконавчого провадження №61510712, яке відкрите приватним виконавцем 10.03.2020 на підставі виконавчого напису нотаріуса виданого 20.02.2020 на суму 6 008 000 грн., де стягувачем є [PERSON] , а боржником [PERSON] (т.1, а.с.95). 25.03.2021 до суду надійшов відзив від відповідача 2 - приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області - Куземченка А.С. згідно якого останній вказав, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 у справі № 160/4779/20 підтверджено законність дії приватного виконавця Куземченка А.С. з винесення ним постанови про опис та арешт майна боржника [PERSON] та виставлення цього майна боржника на реалізацію в рамках виконавчого провадження. Що стосується оскарження третіх електронних торгів за лотом № 423057, то відповідач 2 наголосив, що через те, що вони 22.06.2020 не відбулися, за наявності письмової заяви [PERSON] (стягувача у ВП 61510712) про бажання залишити собі нереалізоване майно, у приватного виконавця виник не обов`язок, а право винести відповідну постанову та скласти акт. До того ж вказав, що взагалі жодними нормами законів не передбачена можливість оскарження актів приватних виконавців. На останок наголосив, що сам факт проведення електронних торгів, зупинення чи не зупинення електронних торгів жодним чином не впливають на права позивача та не порушують їх, як стягувача у ВП № 61855853, що встановлено судовими рішеннями адміністративних судів у справах № 160/4779/20 та 160/15969/20, тому у задоволенні позовних вимог просив повністю відмовити (т.1, а.с.127-131). 25.03.2021 до суду надійшов відзив від відповідача 3 - [PERSON] , який посилаючись на аналогічні обставини та доводи, що містяться у наведеному вище відзиві відповідача 2, просив також заявлені [PERSON] вимоги залишити без задоволення (а.с.134-137). 30.03.2021 надійшов відзив від відповідача 1 - ДП «СЕТАМ» в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до абзацу четвертого пункту 4 розділу 2 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства ним, як організатором, не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Відповідачем 1 на підставі заявки приватного виконавця Куземченка А.С. проводились електронні торги з реалізації нежитлової будівлі - Механічний тік пл. 790,2 кв.м. з обладнанням (9 позицій) за адресою [ADDRESS] , нежитлової будівлі - Зерносклад пл. 1267,0 кв.м., сушарка пл. 57,5 кв.м. за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки площею 1,7228, к.н. 1225285200:01:002:0159 за адресою Дніпропетровська обл., Софіївський р-н, с/р Нововасилівська. Перші торги з реалізації арештованого майна проходили 21 квітня 2020 року за номером лоту № 412145, однак були визнані такими, що не відбулись, на підставі відсутності допущених учасників торгів, про що було складено протокол № 475684. Після проведення уцінки майна, 22.05.2020 проводились другі торги з реалізації арештованого майна за номером лоту № 418250, однак торги були визнані такими, що не відбулись, на підставі відсутності допущених учасників торгів, про що було складено протокол № 481056. Після проведення повторної уцінки майна було проведено треті торги з реалізації арештованого майна за номером лоту № 423057. Однак останні торги теж було визнано такими, що не відбулись на підставі відсутності допущених учасників торгів, про що було складено протокол № 486016. Дійсно, відповідно до пункту 2 розділу ХІ згаданого Порядку підставою для зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) в цілому або за окремим лотом є рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна. Однак на адресу ДП "СЕТАМ" ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 у справі № 160/4779/20 ні від суду, ні від позивача не надходила. ДП "СЕТАМ" навіть не є учасником справи № 160/4779/20, тому йому не було відомо про існування такої ухвали. Доказів направлення згаданої ухвали до відповідача 1 позивачем надано не було. Крім того наголосив, що передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203. 215 ЦК України, з огляду на цепозов про визнання недійсними торгів (втретє) призначених на 22 червня 2020 року, що не відбулись через відсутність учасників торгів, про що складений протокол № 486016, задоволенню не підлягає, оскільки передача державним виконавцем спірного майна стягувачу після того як торги не відбулися не є договором купівлі-продажу, а є актом органу/посадової особи державної влади (т.1, а.с.150-154). 06.05.2021 від представника позивача [PERSON] - адвоката Дрожак Ю.М. надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] , де окрім обставин та доводів, що зазначені позивачем у своєму позові, вона додатково вказала, що у той час, коли справа №203/1918/18 перебувала у Дніпровському апеляційному суді за скаргою [PERSON] на рішення Кіровського районного суд м. Дніпропетровська від 23 травня 2019 року, між [PERSON] та [PERSON] 13.01.2020 укладений договір позики, згідно умов якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 6 000 000 грн., які повинен був їх повернути 16.01.2020, тобто лише через три дні. Через не виконання умов договору, за зверненням 20.02.2020 [PERSON] приватний нотаріус 10.03.2020 видав виконавчий напис про стягнення цієї суми боргу, який передав його на виконання приватному виконавцю Куземченку А.С., що на підставі нього відкриває виконавче провадження в рамках якого накладає арешт саме на те майно боржника [PERSON] на яке вже раніше в рамках цивільної справи №203/1918/18 22 червня 2018 року було накладено арешт. Вважає, що насправді за вказаним договором позики ніяких грошей [PERSON] [PERSON] не передав. Переконана, що вище перелічені дії цих відповідачів були спрямовані на унеможливлення звернення стягнення позивачем в рахунок погашення боргу на це майно в рамках іншого виконавчого провадження, де стягувачем є позивач [PERSON] . Про це, як вважає представник позивача, також свідчить те, що незважаючи на те, що [PERSON] не повернув [PERSON] грошові кошти у досить великій сумі відносини між ними залишилися до сих пір хороші, вони один одного дуже підтримують в усіх судових засіданнях, що виникали та виникають наразі; не дивлячись на те, що [PERSON] начебто отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 6 000 000 грн., які не повернув останньому та які залишились у нього, [PERSON] не бажає повернути з цієї суми грошові кошти стягувачу - [PERSON] на виконання рішення Кіровського районного суду м Дніпропетровська у справі №203/1918/18 в значно меншому розмірі, а саме 2 513 862 грн. 91 коп. Виконавче провадження, де [PERSON] є стягувачем, до цього часу не виконано. Перевіркою державного виконавця встановлено, що на рахунках боржника [PERSON] немає грошових коштів, спірне майно на яке було накладено грошові кошти в забезпечення позовних вимог [PERSON] неправомірно вибуло з власності [PERSON] . Відтак, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі (т.1, а.с.184-189). 06.05.2021 від представника позивача [PERSON] - адвоката Дрожак Ю.М. надійшла відповідь на відзив відповідача ДП «СЕТАМ», в якому остання знову наголосила, що згідно ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2020, постановленої у рамках розгляду адміністративної справи №160/4779/20, треті торги щодо лоту №423057 були заборонені (зупинені), в том числі було заборонено (зупинено) реалізацію майна за вказаним лотом в порядку, передбаченому Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від №2831/5 (розділ XI); організатор торгів: Державне підприємство «СЕТАМ», отже торги, призначені на 22.06.2020 щодо лоту №423057 не могли бути проведені, і не можуть бути визнані такими, що не відбулися. Згідно з вказаним Порядком ДП «СЕТАМ» повинно було негайно зупинити електронні торги (торги за фіксованою ціною) в цілому або за окремим лотом, і скласти акт про зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) з фіксацією підстави та рішення про їх зупинення. З моменту зупинення електронних торгів строки їх проведення автоматично зупиняються. Підкреслила, що, ухвала суду про зупинення електронних торгів винесена 17.06.2020, в цей же день вона набрала законної сили та була направлена судом відповідачу 1 - ДП «Сетам» для її виконання. В зв`язку з вищевикладеним, електронні торги щодо лоту №423057, які були призначені на 22.06.2020, та які не відбулися, є недійсними, а отже протокол №486016 проведення електронних торгів від 22.06.2020 та акт приватного виконавця про проведені електронні торги, також є недійсними та підлягають скасуванню (т.1, а.с. 190-194). 06.05.2021 від представника позивача [PERSON] - адвоката Дрожак Ю.М. надійшла відповідь на відзив відповідача приватного виконавця Куземченка А.С., в якій окрім доводів позивача у своєму позові та її доводів, як представника останнього у відповідях на відзиви інших відповідачів у справі, які наведені вище, додатково наголосила, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 в справі № 160/4779/20 на яке посилається цей відповідач в обґрунтування законності його виконавчих дії з винесення ним постанови про опис та арешт майна боржника [PERSON] та виставлення цього майна боржника на реалізацію в рамках виконавчого провадження, скасоване за постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.04.2021, а провадження у справі закрито у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Крім того зазначила, що позивачем було обрано належний спосіб захисту свого порушеного права шляхом визнання недійсними проведення електронних торгів та акту приватного виконавця про передачу майна стягувану у рахунок боргу з огляду на те, що нормами ч.4 ст. 656 ЦК України визначено, що до договору купівлі- продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продаж або не випливає з їхньої суті. Цей висновок узгоджується також і з нормами статей 650, 655 ЦК України - що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, якщо торги не відбулися на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розділ X Порядку, стаття 34 Закону України «Про нотаріат», тому вважає, що правова природа продажу майна з електронних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203,215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів. Крім того, вказала, що оспорювати правочин може також і позивач [PERSON] , як заінтересована особа, який хоча і не був стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину. Його вимоги, як заінтересованої особи, полягають у визнанні в судовому порядку правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), та спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес [PERSON] , заінтересованої особи, полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності [PERSON] , оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. З огляду на викладене вважає доводи цього відповідача у своєму відзиві безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим просила повністю задовольнити позов [PERSON] (т.1, а.с. 195-207). 06.05.2022 за ухвалою суду продовжено строк підготовчого судового засідання. 21.05.2021 за ухвалою суду застосовано до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С. заходи процесуального примусу у виді штрафу за неповідомлення суд про неможливість подати докази, витребувані судом ухвалою суду від 23.02.2021 та неподання таких доказів без поважних причин, (т.1, а.с. 250-253). 16.07.2021 за ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР 12019040030001498 від 14.06.2019, - залишити без задоволення (т.2 а.с. 87-88). 16.07.2022 за ухвалою суду скасовано ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року про накладення штрафу, як заходу процесуального примусу, на приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С. у зв`язку виправленням допущеного порушення, а також закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 2, а.с.89). 04.10.2021 від представника відповідача 4 - [PERSON] - [PERSON] надійшли додаткові письмові пояснення згідно яких вказав, за умови наявності у приватного виконавця протоколу проведення електронних торгів № 486016 від 22.06.2020 за лотом 423057, за яким треті електронні торги не відбулися та виявлення стягувачем бажання залишити за собою нереалізоване майно згідно заяви від 23.06.2020, у приватного виконавця Куземченка A.C. виник не обов`язок, а право винести постанову від 23.06.2020 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та скласти відповідний акт згідно вимог ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що у даному випадку назване положення закону не дозволяють приватному виконавцю права діяти на власний розсуд, а чітко регламентує порядок дій виконавця. У зв`язку з чим вважає, що приватним виконавцем Куземченком С.А. правомірно винесені названі вище постанова та акт, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Крім того наголосив, що передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203. 215 ЦК України, з огляду на цепозов про визнання недійсними торгів (втретє) призначених на 22 червня 2020 року, що не відбулись через відсутність учасників торгів, про що складений протокол № 486016, задоволенню не підлягає, оскільки передача державним виконавцем спірного майна стягувачу після того як торги не відбулися не є договором купівлі-продажу, а є актом органу/посадової особи державної влади (т. 2, а.с.119-122). У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] , посилаючись на обставини та доводи, відображені у позовній заяві та у відповідях на відзиви відповідачів, позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просив їх задовольнити. Представник відповідача приватного виконавця Куземченка А.С. - Прибильський В.Г. посилаючись на законність дій приватного виконавця під час вчинення ним виконавчих дій з реалізації майна боржника [PERSON] з підстав зазначених ним у своєму відзиві, просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити за їх недоведеністю. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , посилаючись на обставини та доводи викладені ним у своєму відзиві, заявлені [PERSON] всі позовні вимоги просив залишити без задоволення. Представники відповідачів - 1 ДП «СЕТАМ», та -3 [PERSON] (адвокат Хандусенко І.О.) у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялися кожен належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Кожним з цих відповідачів направлялися до суду свої відзиви (письмові пояснення) згідно з якими вони пред`явлений до них позов [PERSON] не визнавали і просили у його задоволенні відмовити повністю. Представник третьої особи без самостійних вимог, Софіївської державної нотаріальної контори Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, у судове засідання явку свого представника теж не забезпечив, проте надіслав на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за відсутності представника нотаріальної контори, заперечень проти позову [PERSON] не надіслав (т. 2, а.с.98). Фактичні обставини встановлені судом. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, вивчивши доводи позовної заяви, відзивів та відповідей на відзиви, дослідивши зібрані у справі письмові документи в їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2019 року у справі №203/1918/18, залишеного за постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.03.2020 без змін, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 12 травня 2017 року у розмірі 2 000 000 грн., проценти за період з 01 липня 2017 року по 31 травня 2018 року в сумі 264 958 грн. 91 коп., три відсотки річних в сумі 54 904 грн., інфляційні витрати в сумі 194 000 грн., що у сумі складає 2 513 862 грн. 91 коп. (т.1 а.с.25-34). Назване рішення суду набрало законної сили і на підставі нього стягувачу [PERSON] видано виконавчий лист №203/1918/18 від 06.04.2020, який останній подав до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для його примусового виконання. Так, згідно цього виконавчого листа заступником начальника Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області Олійник І.В 16.04.2020 відкрито виконавче провадження ВП № 61855853 (т.1, а.с.35). Крім того, раніше, ще лише під час розгляду згаданої вище цивільної справи №203/1918/18, у порядку забезпечення позову згідно з ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2018 року був накладений арешт на майно відповідача [PERSON] , зокрема на нежитлову будівлю - механічний тік з обладнанням, розташованою по [ADDRESS] , нежитлову будівлю - зерносклад, сушарка, по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 1,7228 га, за кадастровим № 1225285200:01:002:0159, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (т.1, а.с.21-24). На виконання цієї ухвали суду заступником начальника Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області Олійник І.В. 22.06.2018 внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні обтяження на все вище перелічене майно [PERSON] (т.1, а.с.80-85). Між тим, під час здійснення виконавчого провадження ВП № 61855853 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у сумі 2 513 862 грн. 91 коп. з`ясовано, що все перелічене вище нерухоме майно, належне [PERSON] , було описане та арештоване відповідно до постанови відповідача у справі - приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С. від 11.03.2020 (т.1, а.с.37-43, 44-48). Під час судового розгляду справи установлено, що вказаний арешт був накладений приватним виконавцем у рамках виконавчого провадження ВП 6150712. Так, як видно з копій матеріалів цього виконавчого провадження, відкритого 10.03.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А.С., 13.01.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив [PERSON] 6 000 000 грн, які останній повинен був повернути через три дні, тобто не пізніше 16.01.2020 (т.2, а.с.14). Через невиконання умов цього договору приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер А.А. видано 20.02.2020 виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики та витрати у зв`язку з вчиненням цього напису у сумі 6 008 000 грн з яким [PERSON] надалі звернувся 10.03.2020 до приватного виконавця Куземченка А.С. для його виконання (т.2, а.с.11-12,14). Після відкриття виконавчого провадження за цим виконавчим написом, приватний виконавець Куземченко А.С. 11.03.2020 виніс постанову про опис та арешт майна боржника [PERSON] , зокрема нежитлової будівлі - механічного току з обладнанням, розташованого по [ADDRESS] , нежитлової будівлі - зерноскладу, сушарки, по [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 1,7228 га, за кадастровим № 1225285200:01:002:0159, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (т.2, а.с.19). У подальшому, після одержання висновків про вартість арештованого майна, приватний виконавець Куземченко А.С. сформував та направив до Державного підприємства «СЕТАМ», відповідача у справі, заявку на реалізацію цього арештованого майна (т.2, а.с.20-23). Так, на веб-сайті ДП «СЕТАМ» опубліковано оголошення про проведення 21.04.2020 аукціону з продажу арештованого майна за лотом №412145 зі стартовою ціною 4 893 883,28 грн, втім вони не відбулися у зв`язку з відсутністю учасників торгів (т.1 а.с.68) Другі торги щодо майна боржника [PERSON] були призначені на 22.05.2020 за лотом № 418250 зі стартовою ціною 4 159 800,79 грн, однак, як видно з протоколу №481056 від 22.05.2020, вони також не відбулися з цих самих підстав (т.1 а.с.69). Надалі, на веб-сайті ДП «СЕТАМ» опубліковано оголошення про проведення 22.06.2020 останнього, третього аукціону з продажу арештованого майна за лотом №423057 зі стартовою ціною 3 425 718,30 грн. Вважаючи, незаконною винесену у рамках виконавчого провадження № 61510712 приватним виконавцем Куземченко A.C. постанову від 11.03.2020, якою було описано та арештовано майно боржника - [PERSON] та такою, що грубо порушувала права [PERSON] , як стягувача в іншому відкритому виконавчому провадженні №61855853, останній 30.04.2020 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконався виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - [PERSON] , [PERSON] , про визнання протиправною та скасування цієї постанови. Під час розгляду цієї адміністративної справи (№160/4779/20) за ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2020, залишеною без змін за постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020, у порядку забезпечення названого вище адміністративного позову було заборонено (зупинено) реалізацію майна за лотом 423057 з продажу нежитлової будівлі-механічного току, пл. 790,2 кв.м. з обладнанням (9 позицій) за адресою: [ADDRESS] ; нежитлової будівлі зерноскладу, пл. 1267,0 кв.м., сушарки 57,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 1,7228, к.н.1225285200:01:002:0159, для ведення особистого селянського господарства, за адресою Дніпропетровська область, Софіївський р-н, с/р Нововасилівська, стартова ціна 3 425 718,30 грн., в тому числі заборонити (зупинити) реалізацію в порядку, передбаченому Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.20216 року №2831/5 (розділ XI); організатор торгів: Державне підприємство «СЕТАМ», до набрання рішенням суду законної сили (т.1, а.с. 54-58). Однак, як вбачається з інформації щодо проведення торгів відносно лоту №423057 дані торги ДП «СЕТАМ» зупинені не були, провелися, але через відсутність бажаючих придбати нерухоме майно, ці торги, згідно протоколу №486016 від 22.06.2020, визнані такими, що не відбулися (т.1,а.с.70) Після цього, у зв`язку з нереаліацією майна і на третіх електронних торгах згідно з положеннями ч. 6-9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець запропонував стягувачу за виконавчим провадженням ВП 6150712 [PERSON] залишити собі нереалізоване майно, на що останній погодився. У зв`язку з цим, приватний виконавець Куземченко A.C. 23.09.2020 виніс постанову про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу та склав відповідний оскаржуваний акт (т.2, а.с. 25-26, 27), на підставі якого державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Русак Л.А. були видані 29.09.2020 свідоцтва за р./№№ 617, 618 та 619 про право власності [PERSON] на нежитлової будівлі - механічного току, пл. 790,2 кв.м. з обладнанням, розташованою по [ADDRESS] , нежитлової будівлі - зерноскладу, пл. 1267,0 кв.м., сушарки, 57,5 кв.м., по [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 1,7228 га, за кадастровим № 1225285200:01:002:0159, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області ( т.1 а.с.86-88). Правомірність прийняття постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, яка винесена 23.09.2020 у виконавчому провадженні №61510712, була також предметом спору у іншій адміністративній справі № 160/15969/20 за позовом [PERSON] до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С, треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправною та скасування вищевказаної постанови, за результатом розгляду якої Дніпропетровський окружний адміністративний суд 11.02.2021 ухвалив рішення про відмову від позову посилаючись на те, що позивачем обраний неналежний та неефективний спосіб захисту, оскільки у цих правовідносинах оспорювана постанова є реалізованою (оформлено право власності на спірне майно) та навіть її скасування не може призвести до ефективного захисту права у цих правовідносинах. Між тим, згідно постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 15.04.2021 з врахуванням того, що цей спір не підлягав розгляду за правилами адміністративного судочинства, вищевказане рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито, а позивачеві роз`яснено право на звернення до суду цивільної юрисдикції для вирішення спірних правовідносин. Що ж стосується розгляду самої адміністративної справи №160/4779/20, у рамках якої, як захід забезпечення позову було встановлено заборону на проведення вищевказаних третіх електронних торгів, то згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року у задоволенні адміністративного позову [PERSON] відмовлено. Згідно з ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] у зв`язку з пропуском без поважних причин строків апеляційного оскарження, а за постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.03.2021 вказана ухвала апеляційної інстанції залишена без змін. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Частиною 1 ст.13 Закону №1404 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акту виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження. За приписами ст.61 Закону №1404 встановлено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Одними із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Як було зазначено раніше, під час розгляду цивільної справи №203/1918/18, у порядку забезпечення позову згідно з ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2018 року за клопотанням позивача [PERSON] був накладений арешт на майно відповідача [PERSON] , зокрема на нежитлову будівлю - механічний тік з обладнанням, розташованою по [ADDRESS] , нежитлову будівлю - зерносклад, сушарка, по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 1,7228 га, за кадастровим № 1225285200:01:002:0159, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. 23 травня 2019 року було постановлено рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у цій справі, яке набрало законної сили, про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , зокрема стягнуто з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у сумі 2 513 862 грн. 91 коп. Відтак, оскільки вказане рішення набрало законної сили, то заходи забезпечення позову, застосовані в ході розгляду цієї справи, мали б забезпечити своєчасне та гарантоване виконання цього рішення. Станом на день винесення постанови приватного виконавця Куземченка А.С. від 11.03.2020 про опис та арешт одного і того ж нерухомого майна боржника [PERSON] , але в рамках іншого виконавчого провадження ВП 6150712, де є інший стягувач [PERSON] , приватний виконавець повинен був знати про вже існуюче обтяження щодо цього майна, оскільки такі були внесені до Єдиного реєстру обтяжень нерухомого майна державним виконавцем під час виконання цієї ухвали суду про арешт майна ще 22.06.2018. І хоча приватний виконавець і не мав встановлених законом обмежень щодо накладення ще одного арешту щодо цього майна, про що також наголошено і у судовому рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року в адміністративної справи №160/4779/20, за позовом [PERSON] про оскарження цієї постанови приватного виконавця, проте, на переконання суду він не мав права вчиняти виконавчі дії спрямовані на реалізацію цього майна чи передачу його стягувачу [PERSON] , оскільки це значно порушило право іншого стягувача [PERSON] , на користь якого, для забезпечення стягнення боргу, ще значно раніше накладено цей арешт за ухвалою суду. Більш того, в рамках вже іншої судової справи (адміністративної справи №160/4779/20), для забезпечення прав та інтересів знову ж таки гр. [PERSON] , за ухвалою вже Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2020, заборонено (зупинено) реалізацію вище переліченого нерухомого майна боржника [PERSON] , в тому числі заборонено (зупинено) реалізацію в порядку, передбаченому Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.20216 №2831/5 (розділ XI); організатор торгів: Державне підприємство «СЕТАМ», до набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" одними з основних засад здійснення виконавчого провадження є дотримання верховенства права та законності. Статтею 129 Конституції України, як однією з основних засад здійснення судочинства, закріплено принцип обов`язковості судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Відповідно до ст. 18 ЦПК України та ст.. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Верховний Суд України у постанові по справі № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року зазначив, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. До того ж, згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Із рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що одним з основних елементів Верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Совтрансавто-Холдинг" проти України", "Україна-Тюмень" проти України"). Матеріали справи не містять доказів скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою суду від 17.06.2020 станом на час проведення спірного аукціону - 22.06.2020. Проте, 22 червня 2020 року відповідачем проведено електронні торги (аукціон) з продажу об`єкта нерухомого майна щодо проведення яких діяла пряма судова заборона. Матеріали справи містять докази про направлення копії цієї ухвали сторонам у справі №160/4779/20) у тому числі приватному виконавцю Куземченку С.А., який втім отримав копію цієї ухвали 24.06.2020 (т.2 а.с. 52,53,56, 57). Проте, під час допиту у судовому засіданні свідка [PERSON] , останній пояснив, що він як представник [PERSON] у інший його справах, отримав 18.06.2020, у четвер, від іншого його представника Дрожак Ю.М. , копію ухвали про забезпечення позову та, оскільки останні, треті торги, мали б відбутися вже цього понеділка - 22.06.2020, він, в день отримання цієї ухвали суду, на особистому автомобілі відвіз її до офісу приватного виконавця Куземченка А.С., однак самого приватного виконавця у приміщенні офісу не було, а його помічник чи секретар у приймальній відмовилася без дозволу приватного виконавця приймати будь-які від нього документи. Зателефонувавши до Куземченка А.С. , телефон якого він мав, останній повідомив, що хоче передати йому ухвалу про заборону проведення у понеділок торгів, на що він йому повідомив, щоб цю ухвалу він йому направив поштою, очевидно розраховуючи, що напередодні вихідних до понеділка ця ухвала йому не встигне надійти. Наступного дня, у п`ятницю, перед вихідними, він знову прибув до офісу цього приватного виконавця, де вже застав останнього на робочому місці, проте він також відмовився отримувати копію цієї ухвали, оскільки у свідка ( [PERSON] ) не було повноважень на представництва особи від імені якої він приніс цю ухвалу. Після вихідних, вони відразу поштою направили копію цієї ухвали приватному виконавцю. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка приватний виконавець Куземченко А.С. не зміг ні підтвердити, ні спростувати ці відомості, оскільки не пам`ятає за спливом більш як 2 років з того часу. Не зміг він також пригадати, коли саме він все ж отримав копію ухвали про заборону проведення електронних торгів, наголосивши, що вся відповідна інформація очевидно є у матеріалах відповідного виконавчого провадження. Юридична процедура проведення торгів щодо реалізації арештованого майна в межах виконавчого провадження визначена Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 "Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна", яким затверджений відповідний Порядок. Відповідно п. 2 розділу XI вищезазначеного Порядку підставою для зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) в цілому або за окремим лотом є, зокрема, рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна. Таким рішенням, як зазначалося вище, саме ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 по справі № 160/4779/20 стала підставою для зупинення торгів 22.06.2022 з продажу відповідачем лоту №423057. За змістом частини другої п. 3 розділу XI Порядку реалізації арештованого майна визначено, що умовою відновлення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) у цілому або за окремим лотом із збереженням попередніх умов їх проведення та без уцінки майна є усунення підстав для зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною), визначених у пункті 2 цього розділу - в даному випадку скасування (втрата чинності) ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 по справі № 160/4779/20. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в його продажу, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема, на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених відповідним положенням (порядком). Наведене вище також випливає з правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в його постанові від 11.09.2019 року по справі № 330/1852/16-ц в якій зазначено про те, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 Цивільного кодексу України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів. При вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року по справі № 3- 242гс16, у постанові Верховного Суду від 09.06.2020 у справі № 912/1315/19 (абз.2 п. 45)). Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Тобто, для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду». При цьому наявність підстав для визнання торгів недійсними має встановлюватися судом на момент їх проведення, а не за наслідком оформлення результатів торгів. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Отже, як було зазначено раніше та встановлено судом ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 по справі № 160/4779/20, залишеною без змін за постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020, у порядку забезпечення адміністративного позову було заборонено (зупинено) реалізацію майна за лотом 423057 з продажу нежитлової будівлі-механічного току, пл. 790,2 кв.м. з обладнанням (9 позицій) за адресою: [ADDRESS] ; нежитлової будівлі зерноскладу, пл. 1267,0 кв.м., сушарки 57,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 1,7228, к.н.1225285200:01:002:0159, для ведення особистого селянського господарства, за адресою Дніпропетровська область, Софіївський р-н, с/р Нововасилівська, стартова ціна 3 425 718,30 грн., в тому числі заборонити (зупинити) реалізацію в порядку, передбаченому Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.20216 року №2831/5 (розділ XI); організатор торгів: Державне підприємство «СЕТАМ», до набрання рішенням суду законної сили. Вказана ухвала суду про забезпечення позову від 17.06.2020 відповідно до приписів ч. 4, 5, 6 ст.118 КАС України була чинною на момент проведення оскаржуваних електронних торгів. За наведених вище обставин, оскаржувані електронні торги (аукціон) є такими, що проведені всупереч ст. 129 Конституції України, ст. 2, 14 КАС України, ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", п. 2, п. 3 розділу XI Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недійсними електронних торгів, які були проведені 22 червня 2020 року з продажу майна боржника [PERSON] за лотом 423057 грунтуються на законі, а тому підлягають задоволенні. При цьому, суд вважає, що не зважаючи на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року у справі № 160/4779/20, відмовлено у задоволенні позову, з урахуванням чинності на момент проведення оскаржуваних електронних торгів ухвали цього суду від 17.06.2020 про забезпечення позову, ця обставина жодним чином не спростовує підстав для заявлення позовних вимог щодо незаконності проведених відповідачем торгів. Аргументи відповідачів у своїх відзивах на позов, з приводу того, що у даному випадку права позивача не порушено, не заслуговують на увагу. З цього приводу слід зауважити, що ухвала була постановлена за клопотанням представника [PERSON] для забезпечення його позову у по справі № 160/4779/20 та набула законної сили та залишилася не скасованою у результаті її апеляційного перегляду судом. Відтак, оскільки, чинна на момент проведення оскаржуваних торгів ухвала адміністративного суду про забезпечення позову була прийнята саме за заявою [PERSON] , враховуючи принцип обов`язковості судового рішення, відповідач, провівши всупереч ній незаконні торги, порушив вимоги чинного законодавства та права позивача. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II). Крім того, за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" , № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V). До того ж, як судом вже неодноразово наголошувалося, що ще за довго до опису та арешту спірного нерухомого майна боржника [PERSON] приватним виконавцем Кузмеченком А.С., що мало місце згідно постанови останнього 11.03.2020, за ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2018 року, у порядку забезпечення позову у цивільній справі №203/1918/18, накладений арешт на це саме майно відповідача [PERSON] . Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, незважаючи на те, як вже констатувалось, що судове рішення є обов`язковим до виконання, варто також відмітити, що про таке обтяження на підставі згаданої ухвали суду внесені також 22.06.2018 державним виконавцем відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Слід також наголосити, що незважаючи на те що майно - нежитлову будівлю - зерносклад, сушарку, по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 1,7228 га, за кадастровим № 1225285200:01:002:0159, що розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, після процедури проведення оскаржуваних публічних торгів змінило свого власника, арешт на нього, накладений за вищевказаною ухвалою суду від 22.06.2018 продовжує свою дію. У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову по даній справі, вжитих ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2018 року, проте за ухвалою названого суду від 27 жовтня 2020 року в задоволенні цього клопотання відмовлено, а під час її оскарження в апеляційному порядку вона була залишена без змін згідно постанови Дніпровського апеляційного суду від 08.12.2020. Суд вкотре зазначає, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. Відповідно до ч.7 ч.8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадянина та виконання рішення суду є завершальною стадією судового провадження, що є невід`ємною частиною права насправедливий суд. За загальним правилом, арешт майна це накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю - є гарантією забезпечення інтересів зацікавленої особи у майбутньому при виконанні судового рішення та приймаються якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Отже, заходи забезпечення позову хоч і мають тимчасовий характер, але діють до тих пір допоки повністю не виконається рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Очевидно, що застосовані судом 22.06.2018 заходи забезпечення позову продовжують свою дію і до тепер, оскільки судове рішення, в рамках якого вони вживалися, до цього часу залишилося не виконаним. Відтак, суд дійшов переконання, що ще на момент виставлення арештованого майна на реалізацію на електронних торгах, продовжувала діяти заборона щодо відчуження спірного нерухомого майна, проте приватний виконавець Куземченко С.А., діючи недобросовісно, будучи обізнаним про накладений за ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2018 року арешт щодо цього майна, виставив його на торги, за правилами яких, через відсутність бажаючих його купити, згідно оскаржуваного акту передав його у власність іншого стягувача [PERSON] . В контексті спірних правовідносин, заборона вчиняти дії з майном, здійснена судом за довго до накладення арешту стосовно цього майна приватним виконавцем, у цьому конкретному випадку виконувала функцію забезпечення позову та мала вищий пріоритет до набуття рішенням у справі законної сили та подальшого його примусового виконання. Посилання відповідачів на те, що передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, та складений державним виконавцем акт державним виконавцем у результаті цієї процедури про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України треті торги не відбулися, а тому, подальша процедура передачі приватним виконавцем арештованого майна стягувачу за його згодою не може ототожнюватися з цивільно-правовим договором через відсутність покупців, не заслуговує на увагу, оскільки суд дійшов висновку про неправомірність приватним виконавцем виставляти арештоване за рішенням суду майно на реалізацію у публічних торгах як загалом, так і проведення третіх торгів цього майна зокрема. До того ж, як видно з оскаржуваних свідоцтв, виданих 29.09.2020 державним нотаріусом про право власності відповідача [PERSON] на майно боржника [PERSON] , перехід майна останнього у власність цього відповідача відбувся саме на підставі актів приватного виконавця про передачу майна стягувану, у зв`язку з чим, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про недійсність електронних торгів, як цивільно-правового договору, то всі подальші рішення пов`язані з передачею, оформленням та реєстрацією таких прав, підлягають визнанню теж недійсними з скасуванням їх державної реєстрації, оскільки вони спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Відтак, повернення предмету (нерухомого майна) недійного правочину у власність боржника [PERSON] , створить можливість законної реалізації [PERSON] його прав на повернення боргу за рахунок цього майна божника. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Новоселецький проти України" зазначив, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності. У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Лонрот проти Швеції"). Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, оцінивши баланс інтересів сторін, дослідивши питання скасування результатів електронних торгів на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті, зробив висновок про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України"). Розподіл судових витрат. В силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позовних вимог позивача у повному обсязі, то всі понесені нею витрати на оплату судового збору підлягають стягненню з усіх відповідачів, тобто по 1 362 гривні з кожного (5448 грн : 4).

Outcome: approved