Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

02 вересня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «ПУМБ», у якому просив розірвати кредитний договір № 2001352504001 від 09 липня 2019 року, укладений між позивачем та відповідачем; припинити нарахування по картці/рахунку № [NUMBER] в АТ «ПУМБ» щомісячних платежів на загальну суму 38 206,94 грн.; скасувати нараховані платежі та заборгованість по ним; визнати таким, що підлягає виконанню виконавчий напис № 89602, вчинений 15 липня 2021 року приватним нотаріусом Грисюк О.В. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09 липня 2019 року між ним та АТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір № 2001352504001 та отримано картку № [NUMBER] із встановленим кредитним лімітом у розмірі 30 000 грн. 19 вересня 2020 року невідома особа шляхом шахрайських дій зняла з картки позивача кредитні кошти в розмірі 29 500 грн. 21 вересня 2020 року позивач повідомив про це Банк та звернувся до органів поліції із заявою про кримінальне правопорушення, яка була внесена до ЄРДР за № 12020045730000239 від 22.09.2020 за ч. 1 ст. 185 КК України. Позивач наголошує, що він не отримував 19 вересня 2020 року кредитні кошти в сумі 29500 грн., Умови та Правила надання банківських послуг не порушував, нікому ПІН-код не повідомляв, картку не втрачав та іншим особам ніколи не передавав, картка увесь час знаходилася у сейфі в квартирі за місцем проживання позивача, з моменту її отриманні він жодного разу не користувався нею. 19 вересня 2020 року позивач цілий день перебував на роботі, після отримання о 13.15 годині SMS-повідомлення про зняття з картки 29500 грн. одразу зателефонував на гарячу лінію АТ «ПУМБ» і в поліцію за номером 102, а 21 вересня 2020 року особисто звернувся до Банку та до поліції. На його заяві від 21.09.2020, 29.09.2020 співробітники АТ «ПУМБ» надав відповідь про відмову. На думку позивача, він як користувач картки своїми діями або бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з карткового рахунку відбулося не за його розпорядженням, і він не повинен нести відповідальність за такі операції, виявивши безпідставне списання коштів позивач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів. 15 липня 2021 року приватним нотаріусом Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис № 89602 про стягнення з позивача на користь АТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 38 706,94 грн. Постановою приватного виконавця Сидорук Л.В. від 02.08.2021 відкрито виконавче провадження у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого напису. Вказаний напис позивач вважає таким, що вчинений без дотримання належної процедури вчинення виконавчих написів, а також посилається на те, що грошові кошти у розмірі 29 500 грн. він не отримував і заборгованість не повинен сплачувати. Ухвалою судді від 06 вересня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи, витребувано за клопотанням позивача докази. 06 вересня 2022 року ухвалою суду за заявою позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 89602, вчиненого 15 липня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. 12 листопада 2021 рок від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначає, що Банк повністю не погоджується з викладеними у позовній заяві доводами, вважає їх безпідставними, необґрунтованими і такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України. При цьому посилається на умови Договору комплексного банківського обслуговування, з якими позивач був ознайомлений і згодний, та згідно з якими Банк не несе відповідальності за те, що третім особам може стати відомою інформація про контактні дані позивача, і саме останній несе відповідальність за розголошення такої інформації. Крім того, заперечив проти доводів позивача про неотримання кредитних коштів у сумі 29500 грн. з підстав того, що отримання кредитного ліміту було волевиявленням позивача і фізичне невикористання позивачем картки в жодній мірі не унеможливлює ризик несанкціонованих дій щодо грошових коштів, які знаходяться на поточному (картковому) рахунку позивача. Також, зазначив, що позивач у порушення пункту 2.19 ДКБО звернувся до Банку із заявою про спірну транзакцію не протягом дня, а через два дні - 21.09.2020. За результатами внутрішнього службового розслідування Департаментом безпеки Банку було встановлено, що 19.09.2020 були використані реквізити платіжної картки № [NUMBER] , а саме була здійснена операція з оплати ігрового/розважального контенту на суму 29500 грн. в торговій точці xBill*zMoney MP, KYIV, UA. Отже, по результату розгляду звернення позивача до Банку, Департаментом безпеки Банку зроблений висновок про відмову у задоволенні претензій позивача по причині того, що код підтвердження операції висилався на номер телефону позивача, що зазначений у Заяві, після чого був успішно введений, відповідно в діях Банку відсутня вина. Щодо вимоги про розірвання договору, представник відповідача вказує на те, що клієнт має право звернутися до Банку з письмовою заявою про розірвання Договору, при цьому клієнт зобов`язаний погасити заборгованість по договору та надати заяву про закриття карткових рахунків та повернути Банку картки, емітовані до карткового рахунку в день розірвання договору, а тому вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позову повністю. 23 листопада 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він підтримує позовні вимоги і зазначає, що позивач 19 вересня 2020 року весь день знходився на роботі в компанії «Рудомайн» в м. Кривому Розі з 08.00 год. до 08.00 год. 20.09.2020, і ніяким чином фізично не міг оплатити в м. Києві ігровий/розважальний контент на суму 29500 грн. в торговій точці xBill*zMoney MP, KYIV, UA. Стверджуючи про наявність вини позивача, який нібито надав доступ до даних своєї картки стороннім особам, відповідач не зазначив обставин та доказів, які безспірно доводять таку позицію банку. Крім того, позивач зателефонував на гарячу лінію Банку одразу після отримання SMS-повідомлення у цей же день, а 21 вересня 2020 року особисто звернувся із заявою до Банку. Ухвалами суду від 06 грудня 2021 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано докази у ПрАТ «Київстар», закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні від 10.02.2022 позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, допитаний у якості свідка, суду пояснив, що у 2019 році він відкрив рахунок у ПУМБі та отримав дві картки заробітну та кредитну, останньою жодного разу не користувався. 19 вересня 2020 року він працював на техбазі «Рудомайн», а після 13.00 год. отримав повідомлення про зняття з кредитної картки 29500 грн. Одразу зателефонував до ПУМБа на гарячу лінію і поліції. У понеділок 21.09.2021 звернувся до органів поліції із заявою про злочин, відомості були внесені і його визнано потерпілим у кримінальному провадженні, також в цей же дань звернувся до Банку і повідомив, що картка була у сейфі і він не пам`ятає навіть ПІН-код, на що йому було повідомлено, що Банк самостійно активував картку, але не поставив захист і що він (позивач) сам повинен був поставити захист. У подальшому позивач до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача - адвокат Пшиченко Ю.В. в судовому засіданні від 10.02.2022 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, у подальшому надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також письмові пояснення по справі (т. 2, а.с. 36-38). Представник відповідача до суду не з`явився, надав письмову заяву про проведення розгляду справи без його участі. Від третьої особи приватного виконавця Сидорук Л.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Третя особа приватний нотаріус Грисюк О.В. повідомлялася судом про час, дату та місце проведення судових засідань, до суду не з`явилася, будь-які пояснення у справі від неї не надходили. Відповідно до інформації, розміщеної у вільному доступі на офіційному сайті Мін`юст України - у Єдиному реєстрі нотаріусів приватний нотаріус Грисюк Олена Василівна відсутня. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 211 ЦПК України за наявними в ній доказами. Заслухавши позивача, у тому числі як свідка, його представника, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 09 липня 2020 року на підставі Заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001352504001, у якій позивач [PERSON] просив відкрити на його ім`я поточний рахунок та надати кредитну картку, останньому був відкритий рахунок № [NUMBER] у гривнях та надана кредитна картка № [NUMBER] із встановленим кредитним лімітом у розмірі 30 000 грн. (т. 1, а.с. 11). У вказаній Заяві зазначений контактний номер мобільного телефону заявника [NUMBER] . 21 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про те, що 19 вересня 2020 року о 13.15 год. невстановлена особа шляхом вільного доступу таємно викрала майно, яке належить [PERSON] , а саме зняла грошові кошти з картки АТ «ПУМБ» у сумі 29500 грн. (а.с. 16). За заявою [PERSON] від 21.09.2020 зареєстровано 22 вересня 2020 року кримінальне провадження № 12020045730000239 за ст. 185 ч.1 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР (т.1, а.с. 17, т. 2, а.с. 12-13). 19 вересня 2020 року о 13.20 год. [PERSON] звернувся на гарячу лінію АТ «ПУМБ» з повідомленням про несанкціоноване ним списання грошей у розмірі 29500 грн., що підтверджується Інформацією, наданою ПрАТ «Київстар» щодо здійснення вихідних та отримання вхідних дзвінків, а також SMS повідомлень номером телефону [NUMBER] , які були зафіксовані у період часу з 08.00 год. 19.09.2020 по 08.00 20.09.2020, а також показами [PERSON] , наданими у якості свідка (т.1, а.с. 189-192). 21 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до Відділення № 6 ПАТ «ПУМБ» в м. Кривий Ріг із письмовою заявою власника картки, у якій повідомив про несанкціоноване проведення транзакції (т. 1, а.с. 12). 29 вересня 2020 року [PERSON] потворно звернувся до АТ «ПУМБ» із письмовою заявою, у якій просив розібратися у виниклій ситуації щодо зняття з його кредитної картки грошової суми 29 500 грн., оскільки відділення Банку відмовило у його зверненні щодо спірної транзакції (т.1, а.с. 14). У відповідь на звернення [PERSON] . Банк повідомив заявника у своєму листі від 22.10.2020 № КНО-33/81397, що не має підстав для задоволення вимог, викладених у зверненні, посилаючись на те, що 19.09.2020 шляхом використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] була здійснена операція з оплати ігрового/розважального контенту на суму 29500 грн. в торговій точці xBill*zMoney MP, KYIV, UA, яка підтримувала можливість проведення операції із застосуванням технології 3D Secure, яка заявником не була підключена, а згідно з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підлягають оскарженню операції, здійснені з використанням платіжної картки, якщо клієнтом не підключено або відключено цю технологію (т. 1, а.с. 15). Як вбачається з виписки з особового рахунку [PERSON] за період 09.07.2019 по 11.11.2021, наданої АТ «ПУМБ», 22.09.2020 з рахунку № [NUMBER] здійснено операцію покупки через РОS-термінал (по карті *0164) xBill*zMoney MP, KYIV, UA на суму 29 500 грн. та у подальшому нарахування процентів за користування кредитом та відсотки за прострочення боргу (т. 1, а.с. 136-138). 02.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. на підставі заяви стягувача АТ «ПУМБ» відкрито виконавче провадження № 66339471 з примусового виконання виконавчого напису № 89602, вчиненого 15.07.2021 приватним нотаріусом Бучанського РНОКО Грисюк О.В. про стягнення з боржника [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість в розмірі 38 706,94 грн. (т. 1, а.с. 20). Судом за клопотанням позивача було витребувано докази, а саме у третіх осіб копію виконавчого напису та документи, на підставі яких він був вчинений. Станом на час розгляду справи ухвала суду не виконана, докази не надані. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Враховуючи невиконання третіми особам ухвали суду про витребування доказів, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними доказами, а також визнати обставини, на які посилається позивач, а саме недотримання приватним нотаріусом процедури, передбаченої для вчинення виконавчих написів, зокрема щодо відсутності безспірної заборгованості, ненадання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Пунктом 2.4 Розділу ІІ Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО) передбачено, що Держатель картки зобов`язаний негайно, в найкоротший проміжок часу з моменту настання події, інформувати Банк про втрату/крадіжку картки/її реквізитів або інших випадках можливого несанкціонованого використання картки та/або її реквізитів; несанкціоновані Держателем картки платіжні операції; про можливе отримання третіми особами реквізитів картки або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; про дзвінки/SMS-повідомлення від третіх осіб щодо намагання отримати інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, та вчинити невідкладні дії для зупинення (блокування) дії картки і блокування системи «Інтернет-банкінг». Відповідно до пунктів 2.19, 2.20 Розділу ІІ ДКБО у випадку втрати/крадіжки картки/її реквізитів або інших випадках можливого несанкціонованого використання картки та/або її реквізитів, проведення несанкціонованих Держателем картки операцій за картковим рахунком, Держатель картки зобов`язаний негайно, а саме в найкоротший строк протягом дня, в який здійснювалися (відбувалися) відповідні дії (події), здійснити зупинення (блокування) дії картки шляхом, зокрема а) звернення до Центру обслуговування клієнтів (працює цілодобово, номери телефонів вказані на сайті Банку). Зупинення (блокування) дії картки може відбуватися за усним зверненням Держателя картки до ЦОК за умови проведення успішної автентифікації Держателя картки. Факт отримання Банком заяви від клієнта на оскарження транзакції не позбавляє його права звернутися із відповідною заявою до правоохоронних органів (пункт 2.21 Частини 2 Розділу ІІ ДКБО. Відповідно до пункту 2.16 Розділу ІІ ДКБО Банк має право вилучити або зупинити (блокувати) дію картки, а також обмежити використання зареєстрованих в мобільному додатку карток, при наявності обставин, які свідчать про несанкціоноване/неправомірне використання картки або її реквізитів або при виникненні у Банку підозри щодо імовірної загрози незаконного використання картки або її реквізитів. Пунктами 2.17, 2.18 Розділу ІІ ДКБО передбачено, що банк має право анулювати картку та/або зупинити (блокувати) дію картки за заявою клієнта/Держателя картки, в тому числі у разі втрати/крадіжки картки, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством, правилами МПС, Договором. Держатель картки має право ініціювати зупинення (блокування) дії карток, емітованих до карткового рахунку шляхом звернення до відділення Банку особисто або способами, вказаним у пункті 2.19 Розділу ІІ Договору. Пунктом 2.24 Розділу ІІ ДКБО закріплено, що клієнт, укладаючи Договір, беззастережно підтверджує свою згоду зі всіма умовами Зупинення (блокування) дії картки встановленими умовами Договору, визнає їх як здійснені з його згоди. Пункт 3.2.4 Розділу ІІ ДКБО визначає, що при здійсненні платіжних операцій з використанням картки та/або її реквізитів може застосуватися технологія 3D Secure або іі аналог, при якій завершення платіжної операції з використання картки та/або її реквізитів, клієнт зобов`язаний ввести оригінальний числовий пароль, що надходить на номер мобільного телефону клієнта у вигляді SMS-повідомлення, і в такому випадку всі операції, підтверджені таким чином, вважаються проведеними безпосередньо клієнтом та не можуть бути оскаржені як несанкціоновані клієнтом. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Посилання АТ «ПУМБ» на те, що позивач через умисні дії або дії з необережності міг сприяти розкриттю секретної інформації щодо платіжних даних і такі дії позивача призвели до негативних наслідків, відповідальність за які несе виключено позивач, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Судом встановлено, що [PERSON] як Держатель кредитної картки не здійснював операцію з оплати ігрового/розважального контенту на суму 29 500грн. та для виконання цієї операції не здійснював жодних дій, одразу звернувся до Банку на гарячу лінію з повідомленням про зняття грошових коштів у цей же день усно, та через два дні особисто з письмовою заявою до відділення Банку для з`ясування питання щодо зняття з його картки суми коштів без його розпорядження, а також звернувся до поліції з приводу дій, проведених за його карткою. Також, суд звертає увагу, що Банк, провівши 22 вересня 2020 року операцію по списанню з рахунку [PERSON] грошових коштів у розмірі 29 500 грн. (відповідно до виписки з особового рахунку, наданої Банком) мав реальну змогу зупинити цю операцію, відреагувавши на усне звернення клієнта 19.09.2020 та письмове від 21.09.2020. Оцінюючи доводи позивача, судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно відповідачу. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. При цьому відповідач у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не довів того, що [PERSON] втрачав та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також не довів вину позивача у вказаній операції, зокрема, щодо вчинення позивачем будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого кредитного рахунку шляхом подання платіжних доручень до АТ «ПУМБ» письмово, чи в електронному вигляді з використанням електронної системи, чи за допомогою свого фінансового телефону. В матеріалах справи міститься виписка по картці рахунку № [NUMBER] , з якої вбачається, що кошти в сумі 29 500 грн. були переказані з карти, але при цьому, немає посилання на спосіб переказу цих коштів, а також суд враховує і той факт, що цей рахунок позивачем з моменту його відкриття жодного разу до спірної транзакції ним не використовувався. АТ «ПУМБ» не довело належними та допустимими доказами, яким чином та через яку систему був здійснений переказ спірних коштів. Отже, суд прийшов до висновку, що позивач здійснив всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості у здійсненні зазначених дій, а отже, як користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі №336/3989/19 (провадження №61-13978св20), постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14-ц (провадження №61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16-ц (провадження №61-30583св18), від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19 (провадження № 61-1035св21), постанові Верховного Суду України у складі судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі №61-4665св22. Відповідно до вимог статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, суд дійшов висновку про істотне порушення Банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ДКБО, оскільки є факт здійснення операції за кредитним рахунком позивача, яка ним не замовлялася та не оформлялася, що завдало йому істотної шкоди у вигляді зарахування заборгованості, яку він має погашати, та нарахування на неї відсотків за використання кредитних коштів, які ним не отримувались, а сама послуга не замовлялась, тому вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення статті 651 ЦК України та розірвати кредитний договір. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. За викладених обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. При цьому, суд зазначає, що позовні вимоги щодо припинення нарахування щомісячних платежів за кредитним договором, скасування раніше нарахованих платежів, заборгованості по ним, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є похідними від вимог про розірвання кредитного договору та взаємопов`язаними між собою, а тому самостійного обґрунтування судом мотивів їх задоволення не потребують. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі позову до суду судовий збір не сплачував, оскільки він звільнений від сплати судового збору у відповідності до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». За подання до суду позовної заяви підлягав сплаті судовий збір за три позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 2724,00 грн., який, враховуючи задоволення позову, суд стягує на користь Держави з відповідача.

Outcome: approved