Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Вимоги мотивує тим, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . 02.09.2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.10.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.10.2021 року стягнуто з [PERSON] пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 119 692,54 грн. Проте, відповідач не сплачує аліменти на утримання доньки, ухиляється від сплати аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів, а також не виконує належним чином обов`язок як батько. За вказаного, змушена звернутись до суду із позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.01.2022 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. Відповідно до ухвал Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.06.2022 року витребувано від Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради - висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] та закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судове засідання позивач надала заяву про розгляду справи у її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання надав заяву про розгляд справу у його відсутності, підтримав висновок органу опіки та піклування. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції 25.12.2006 року. Згідно довідки Квартального комітету № 25 Фортечного району м. Кропивницького №20 від 22.06.2022 року, неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Комунального закладу «Козацька гімназія Кропивницької міської ради» [PERSON] , учениця 9 класу. Батько дитини контакту із школою не підтримує, із вчителями не спілкується, участі у вихованні доньки не приймає. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] станом на 01.05.2021 р. становить 108 578,51 грн.. Відповідно до висновку Кропивницької міської ради виконавчого комітету №3457/49-13-24 від 25.08.2022 року Орган опіки та піклування, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 17.08.2022 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . У відповідності до висновку органом опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького громадянин [PERSON] 08.08.2022 року письмово повідомив, що не заперечує проти позбавлення прав, оскільки між ним та донькою втрачено родинний зв`язок, він тривалий час не бере участі у її вихованні та утриманні. . Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В абзаці 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлено, що матеріали справи не мають жодного доказу піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, матеріальне забезпечення, медичний догляд, необхідне спілкування із донькою та створення інших умов для її нормального розвитку. Таким чином суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та, враховуючи при цьому, що відповідач належним чином не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини та її матеріальному забезпеченню, самоусунувся від виховання доньки, вважає, що є достатньо підстав для позбавлення його батьківських прав та задоволення позову в цілому. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача 908,00 грн. судового збору на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved