Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати виконавчий напис №68273, виданий 28.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичемна користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар`заборгованості у розмірі 9800 гривень 11 копійок таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 11 149, 12 грн., судові витрати та витрати на правничу допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В.В. знаходиться виконавче провадження ВП №66800171, яке відкрито 13.09.2021 року на підставі виконавчого напису №68273, виданий 28.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. відповідно до якого [PERSON] є боржником за кредитним договором № 2478959 від 06.03.2016 року, укладеним із ТОВ «Інвестеційно розрахунковий центр» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є «Фінансова компанія «Фагор», правонаступником усіх прав та обов`язків є ТОВ «Фінансова компанія «Авансар» та стягнуто з [PERSON] на корить ТОВ «Фінансова компанія «Авансар»\~ заборгованість за кредитним договором за період з 06.03.2016 року по 01.06.2020 року в розмірі 8950, 11 грн. та за вчинення виконавчого напису у розмірі 850, 00 грн. Позивач зазначає, що виконавчий напис №68273, виданий 28.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. на користь стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Авансар» заборгованості у розмірі 9800, 11 гривень є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначені обставини й стали підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. Представник позивача надав суду заяву в якій\~ зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за їх відсутністю. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Авансар» в судове засідання\~ не з`явився,\~ повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення з підписом, який засвідчує отримання судової повістки (а.с. 62, 79, 90, 101). Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином за адресою, вказаною у позовній заяві. На адресу суду повернулись поштові конверти з відміткою «адресат відсутній» (а.с. 49, 60, 78, 92). Згідно листа управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.07.2021 року встановлено, що наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.06.2021 року №1075/6 «Про зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.» діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. зупинена\~ 01.07.2021 року (а.с. 14). Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Качурка В.В.\~ в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Крім цього, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному вебсайті судової влади України про виклик відповідача до суду в судове засідання, однак представник банку в судове засідання на вказану в оголошенні дату також не з`явився, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача\~ в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~ Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому, при ухваленні рішення, суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. 28 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем було видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №68273 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар» заборгованості у розмірі 9800 гривень 11 копійок (а.с. 10). За заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар» 13 вересня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качуркой В.В. було відкрито виконавче провадження ВП №66800171 по виконанню виконавчого напису №68273 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар» заборгованості за кредитним договором №2478959 від 06.03.2016 у розмірі 9800 гривень 11 копійок (а.с. 12). Відповідно до п. п. 1.1-1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) таст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зістаттею 18 ЦК України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат», вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. У абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зазначено, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України. Згідно із пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал кредитного договору;б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотарісу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. З урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, допоки суд не встановить протилежне. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчиненнявиконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністючи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 зробила висновок, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі». З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Відповідачем не подано до суду належних та допустимих доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Як зазначає позивач у позові (а.с. 65-68) вона не підписувала в будь - який спосіб кредитний договір № 2478959 від 06.03.2016 р. з ТОВ "Інвестеційно - розрахунковий центр" і зазначає. що наданий відповідачем нотаріусу примірник кредитного договору не був посвідчений нотаріально. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім цього судом встановлено, що згідно довідки №43 від 11.11.2021 року виданого Підприємство з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Укршпон» на підставі ВП\~ №66800171 у вересні 2021 року утримано з позивача 4146, 41 грн. (а.с. 71, 72). Згідно платіжної вимоги\~ від 19.10.2021 року, що містить вимогу стягувача приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. до АТ «Райффайзен Банк» приватним виконавцем на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. №68273 від 28.05.2021 року на підставі якого відкрито виконавче провадження з позивача утримано 7002, 71 грн. З історії карткового рахунку з 01.10.2021 по 12.11.2021 АТ «Райффайзен Банк» виконав платіжну вимогу приватного виконавця 23.10.2021 року (а.с. 73-75). Загальна сума утримання складає 11 149, 12 грн. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з\~ набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Враховуючи, що підставою отримання відповідачем грошових коштів був виконавчий напис № 68273 від 28.05.2021 року, який судом визнаний таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що вищевказана сума, а саме 11 149, 12 грн. є безпідставно набутою та підлягає поверненню позивачу.\~\~ Відповідач відзиву на спростування доводів, викладених позивачем у позовній заяві суду не надав.\~ Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу та сплаченого нею судового збору, суд прийшов до наступного. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи 16.09.2021 року між позивачкою [PERSON] та адвокатським бюро «Калінін і Партнери» було укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги та додаток до нього №1 (а.с. 15-17) та за надання професійної правничої допомоги позивачка сплатила 5000 гривень, що підтверджуються меморіальними ордерами (а.с. 19, 20). Тож, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.1) та 454,00 гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову (а.с.33), який відповідно до ухвали Тарутинського районного суду Одеської області від 20.10.2021 року було задоволено (а.с. 38-41). Таким чином, оскільки позов задоволено в повному обсязі, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на загальну суму в розмірі 1362 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved