Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

позивачка [PERSON] 22.06.2022 звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягувати із відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 усіх видів доходів відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.09.2022 і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому в них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 03.12.2020 шлюб між ними розірвано. Малолітня дитина проживає з нею, зареєстрована за її місцем проживання та перебуває на її утриманні, вона не в змозі самостійно забезпечити дитину усім необхідним. Також вказала, що відповідач працездатний, тривалий час був військовослужбовцем, інших осіб на утриманні не має, відтак в змозі утримувати дитину. Ухвалою від 20.07.2022 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідача [PERSON] 15.09.2022 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову, з огляду на таке. Малолітній син [PERSON] не проживає разом із відповідачкою [PERSON] , оскільки вона вела та продовжує вести аморальний спосіб життя. Вона не працює, жодним чином не брала і не бере участі у вихованні сина, у разі, коли дитина знаходилась з нею, постійно залишала його без батьківського нагляду. Вказане підтверджується постановою Сихівського районного суду м.Львова від 18.12.2020, відповідно до якої [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, оскільки вона залишила сина без батьківського нагляду в період часу з 18.10.2020 по 20.10.2020. Після вказаної події, він забрав сина і з цього часу дитина проживає разом з ним та його батьками за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, його мати [PERSON] неодноразово зверталась до відділу поліції №2 по факту неналежного виконання позивачкою своїх батьківських обов`язків. Також вказав, що він є військовослужбовцем, зареєстрований за місцем несення служби за адресою: [ADDRESS] , однак фактично проживає з сином за місцем реєстрації батьків. 09.09.2022 за його заявою працівниками відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району було проведене обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що для виховання дитини, проживання та його розвитку створені належні умови. Також ним було укладено декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу в інтересах дитини із сімейним лікарем [PERSON] . Таким чином, він повністю займається розвитком дитини, матеріально забезпечує сина, відтак відсутні підстави для стягнення з нього аліментів. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала з підстав, що наведені в такому. Додатково зазначила, що не відповідає дійсності той факт, що малолітній син [PERSON] постійно проживає із батьком та бабцею. Вони деколи забирають дитину для побачень, однак постійно дитина проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини матеріально не допомагає для утримання дитини, відтак вона змушена була звертатись до суду. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надав пояснення, які відповідають його відзиву на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, учасники справи [PERSON] та [PERSON] з 02.06.2018 перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 03.12.2020 шлюб між ними розірвано (а.с. 7-8 - копія рішення). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно з ч.2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання особи №34-8878 від 24.10.2018 місце проживання малолітнього [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.2). Частиною 4 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із актом комісії ОСББ «Антонича 22», складеного головою Левшевич А.В., членом правління Батіг С. та з участю сусідів: [PERSON] та [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] зареєстрована одна особа - [PERSON] , а фактично проживає четверо осіб: чоловік [PERSON] - [PERSON] , син [PERSON] - [PERSON] та онук [PERSON] - [PERSON] . Також вказано, що онук [PERSON] проживає у вказаній вище квартирі без реєстрації з травня 2020 року (а.с.23). Окрім цього, відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , складеного працівниками відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району Лозової Я.М. , Андрусишин В.І. та Захарчук Н.Б. , у вказаній вище квартирі чисто, належні умови для проживання, наявні відповідні меблі, побутова техніка та продукти харчування. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови. На час візиту комісії, у квартирі була присутня бабуся, дідусь та дитина. Зі слів бабусі, дитина фактично проживає з ними протягом тривалого часу, матір участі у вихованні дитини не бере, фінансово не допомагає, основний догляд за дитиною здійснює батько дитини [PERSON] (а.с. 30). Згідно із наданою відповідачем копією декларації №0001-НРХ5-45АО від 11.09.2022, законний представник пацієнта [PERSON] , [INFO] - [PERSON] уклав таку декларацію в інтересах дитини про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (а.с.28). Відповідно до довідки №19 від 20.09.2022, виданої директором Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №130 В.Корда, дитина [PERSON] , [INFO] , відвідувала вказаний заклад з 01.09.2021 по 24.02.2022. За час перебування в дитячому садку мати дитини [PERSON] з`являлась три рази (а.с.40). Таким чином, покликання позивачки [PERSON] про те, що малолітня дитина [PERSON] проживає постійно з нею, відтак потребує виконання обов`язку батька дитини щодо її утримання у вигляді сплати аліментів, не заслуговують на увагу, оскільки такі покликання не доведені належними доказами. Враховуючи наведене вище, оскільки між сторонами відсутня домовленість щодо виконання ними своїх обов`язків по утриманню малолітнього сина, зокрема, щодо сплати аліментів, а позивачкою [PERSON] не доведено, що основне місце проживання їх малолітнього сина з нею, відтак і повного перебування сина на її утриманні, а також врахувавши те, що законом не передбачено право на стягнення аліментів тим із батьків, з яким не проживає дитина, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення аліментів з відповідача в користь позивачки, відтак позов задоволенню не підлягає. Згідно із п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed