Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що вони з відповідачем з 30.12.2010 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05.04.2018. Від шлюбу у них є син [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Судовим наказом Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10.10.2018 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмір 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 02.10.2018 до його повноліття. На даний час Мурованокуриловецьким РВ ДВС з [PERSON] проводиться стягнення аліментів на її користь на утримання сина. Борг з виплати аліментів в розмірі, визначеним судовим наказом від 10.10.2018 року, - відсутній. Разом з тим, на сьогоднішній день розмір аліментів не може забезпечити потреби дитини хоча б на рівні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а її дохід - це лише соціальна допомога. Дитина хворіє, що вимагає постійного лікування, придбання спеціалізованого взуття, вартість якого часто вдвічі перевищує розмір аліментів. З часу прийняття судом рішення про стягнення аліментів пройшов значний час, зросли ціни на повсякденні товари та продукти харчування, ліки, змінюються соціальні гарантії, а тому вона просила зміни розмір аліментів, які стягуються з відповідача, шляхом зміни способу їх стягнення та стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі по 1/4 його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 15.09.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Перше судове засідання призначено на 12.10.2022. 12.10.2022 відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином. Жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримав особисто 19.09.2022 (а.с.45), відзив до суду не направив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач в судове засідання також не з`явилася, подала заяву в якій просила справу розглянути у її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечила (а.с. 46). Суд вважав можливим розглянути справу у відсутності сторін, і ухвалити заочне рішення на підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що сторони з 30.12.2010 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області №139/266/18 від 05.04.2018 (рішення набрало чинності 08.05.2018) (а.с.10-12,14-15). Сторони є батьками неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження останнього (а.с. 8). 10 жовтня 2018 року Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області видано судовий наказ (№ 139/961/18), що набрав законної сили 11.10.2018, відповідно до якого з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ; фактично проживаючої за адресою: [ADDRESS] , - аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 02 жовтня 2018 року до його повноліття (а.с.16). 19.10.2018 Мурованокуриловецьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження по стягненню аліментів (а.с.17,18). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 14.12.2018 Мурованокуриловецьким РВ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області [PERSON] та [PERSON]. зареєстрували шлюб 14.12.2018, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №43, після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Згідно довідок №579 та № 581 від 25.02.2019 про реєстрацію місця проживання особи виконавчого комітету Немирівської міської ради позивач [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] (а.с.7,9), однак фактично проживають в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №968 виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області від 03.08.2022 (а.с.22). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно Постанови Верховного Суду № 61-2698св21 від 16.06.2021, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Відповідно до Постанови Верховного Суду № 61-20737св19 від 05.02.2020, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). При цьому, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. В даному випадку, суд вважає встановленим, що позивач бажаючи змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів фактично заявила вимогу змінити спосіб такого стягнення та просила стягувати з [PERSON] аліменти у частці від його доходу, що у повній мірі узгоджується чинним законодавством та практикою Верховного Суду. При цьому, як слідує з позовних вимог [PERSON] просила стягувати з відповідача мінімально визначений законодавством розмір аліментів на одну дитину, а саме 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Судом встановлено, що неповнолітній син сторін - [PERSON] проживає біля матері. Відповідач, який за судовим наказом зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача на неповнолітнього сина сторін, є працездатним, інших утриманців не має, в свою чергу [PERSON] згідно відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 03.08.2022 отримує лише соціальну допомогу, що свідчить про погіршення становища позивача (а.с.23-25) . Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог позивача в частині зміни способу стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, а тому вважає за необхідне їх задоволити у повному обсязі. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 23 Постанов Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У зв`язку з цим, у цій справі новий розмір аліментів повинний стягуватися з відповідача саме з часу набрання рішенням законної сили. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судовий збір на користь держави має бути стягнутий з відповідача в сумі 992 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved