Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

Представник позивача Мирошниченко В.С., який діє на підставі довіреності №01-40/8746/128 від 01.10.2021 року (а.с. 4), звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду в сумі 48856,46 грн., трьох відсотків річних від простроченої суми боргу 1593,27 грн., інфляційних втрат 3836,35 грн., мотивуючи тим, що Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, предметом його діяльності є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) фізичній та юридичній особі (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідач є споживачем КП «Харківські теплові мережі», отримує й користуються послугами підприємства, однак в порушення вимог статей 68, 162 ЖК України, Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, за надані послуги не сплачує грошові кошти в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості станом на 01.12.2021 року в сумі 48856,46 грн., що утворилась за період з 01.03.2017 року по 30.11.2021 року. Дана цивільна справа перебувала у провадженні судді Дергачівського районного суду Харківської області Калиновської Л.В. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи №619/64/22 між суддями Дергачівського районного суду Харківської області від 10.01.2022 року. Ухвалою судді від 24.01.2022 року відкрито провадження у справі (а.с. 7, 10, 11). Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Згідно з частиною 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 17.06.2022 року на розгляд судді Шолудько А.В. надійшла цивільна справа №619/64/22, провадження №2/535/237/22 (а.с. 13). Згідно з ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 15.07.2022 року справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 17, 18). Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 34). Представник позивача Вірютіна О.В., яка діє на підставі довіреності від 17.05.2022 року (а.с. 26), звернулася через «Електронний суд» з письмовою заявою, в якій просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення (а.с. 24, 25). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 32), про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вирішив можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у справі доказів. З матеріалів справи, наявних у ній доказів, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі, з наступних підстав. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» № 2633-IV від 02.06.2005 року, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідача є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Діючим законодавством України не передбачено випадків, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідача від оплати за фактично надані послуги. При вирішення даної справи, суд враховує правові позиції Верховного Суду України у постанові від 20.04.2016 року справа № 6-2951цс15, Верховного Суду у постанові від 27.02.2019 року справа № 334/2789/15-ц. Докази щодо не надання послуг теплопостачання й постачання гарячої води відповідачу у матеріалах справи відсутні. Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з ст. 525 ЦК України однобічна відмова від виконання прийнятих зобов`язань не допускаються. Відповідно до довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області від 17.01.2022 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 14.06.1982 року за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою Солоницівської селищної ради Харківської області від 14.07.2022 року (а.с. 9, 16). Згідно з відомістю про нарахування та оплату за послуги теплопостачання з урахуванням періоду платежу, за період з 01.03.2017 року по 30.11.2021 року [PERSON] має заборгованість за надані послуги позивачем у розмірі 48856,46 грн., також відповідно до вказаної відомості від відповідача надходила оплата з послуги з теплопостачання, що підтверджує факт користування [PERSON] послугами КП «Харківські теплові мережі» (а.с. 2). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» нараховані три відсотки річних від простроченої суми боргу на суму 1593,27 грн. та інфляційні втрати на суму 3836,35 грн. (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Належних та допустимих доказів, у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань у повному обсязі відповідач не надав. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, встановивши факт користування [PERSON] послугами КП «Харківські теплові мережі», суд вважає, що позовні вимоги відповідача необхідно задовольнити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача [PERSON] на користь позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» необхідно стягти судові витрати в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved