Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~звернулася до\~Красногвардійського районного\~суду м.\~Дніпропетровська з\~позовом до\~ [PERSON] про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням,\~посилаючись на\~те,\~що на\~підставі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~їй належить\~житловий будинок\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~У вищевказаному\~будинку з\~23.09.2019\~року зареєстрований\~відповідач [PERSON] ,\~ [INFO] .\~ [PERSON] \~не проживає\~в житловому\~приміщенні понад\~два роки\~без поважних\~причин,\~не сплачує\~комунальні послуги,\~в утриманні\~житла участі\~не бере,\~будинком не\~цікавиться.\~Перешкоди в\~користуванні жилим\~приміщенням вона\~не чинила.\~Факт реєстрації\~відповідача порушує\~її право\~на вільне\~розпорядження і\~користування майном.\~ [PERSON] \~вибув на\~постійне місце\~проживання до\~іншої країни,\~його місцезнаходження\~не відомо. На підставі викладеного просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2022 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням передано за підсудністю на розгляд Ленінського районного суду м. Дніпропетровська на підставі ст. 31 ЦПК України. Ухвалою суду від 21.07.2022 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в котрій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15.06.2021 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. за реєстровим № 4-371, позивачка [PERSON] , [INFO] , отримала у спадщину після смерті [PERSON] , 1936 року народження, житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] в цілому (а.с.6). Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 27.06.2022 року за вх. № 1538/2 слідує, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 23.09.2019 року. Натомість, відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 05.10.2022 року, в будинку [ADDRESS] , за свідченнями двох сусідів по такому будинку [PERSON] фактично не проживає з 2019 року по теперішній час. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Суд на підставі досліджених доказів встановив, що фактично протягом останніх 3-х років у будинку [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не мешкає без поважних причин. Враховуючи вищенаведені норми права, на підставі обставин, встановлених в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що відповідач, залишаючись зареєстрованим у будинку [ADDRESS] , однак не користуючись таким житловим приміщенням понад шість місяців без поважних причин, є таким, що втратив право користування вищевказаним житлом , внаслідок чого суд задовольняє позовні вимоги. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивачка звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved