Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-11 00:00:00

01 липня 2021 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., загальною вартістю 63490,00 грн.; виділити із спільної сумісної власності подружжя [PERSON] 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., виділити із спільної сумісної власності подружжя [PERSON] 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., визнати право власності на 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м. за [PERSON] ; визнати право власності на 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м. за [PERSON] . Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з розглядом справи в суді: судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 17420 грн. 00 коп. В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка зазначила, що знаходилась з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серія [NUMBER] , за актовим записом № 2, виданий виконавчим комітетом Дніпровокам`янської сільської ради Верхньодніпровського району. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.12.2020 року шлюб між [PERSON] . Та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають спільних дітей, а саме: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , за актовим записом № 4 від 04.05.2006, виданий виконавчим комітетом Дніпровокам`янської сільської ради Верхньодніпровського району та доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , за актовим записом № 6 від 07.09.2010 року виданий виконавчим комітетом Дніпровокам`янської сільської ради Верхньодніпровського району. Позивачка зазначила, що під час перебування у шлюбі вона з відповідачем 09.06.2006 року придбали квартиру [ADDRESS] , про що укладено відповідний договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як С.А. та зареєстровано в реєстрі за №12139256. Право власності на спірну квартиру було оформлено на відповідача. Спірне майно було придбано за спільні сумісні кошти, оскільки наявність фінансової можливості здійснити самостійно одним із нас придбання квартири була тільки на основі спільного фінансування їх вартості. На даний час склалися обставини за яких позивачка з відповідачем припинили спільне проживання, і вона разом з дітьми проживає квартирі за адресою: [ADDRESS] . Позивачці з відповідачем не вдалося прийти до згоди щодо поділу спільного майна, в зв`язку з чим вона вимушена буда звернутися до суду з даним позовом. В наданій суду письмовій заяві представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, просить розглянути справу без його участі та без участі позивача, зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду справи, у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7, ч. 11 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, про поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзиву на позовну заяву до суду не надходило, тому суд вважає за можливе, згідно зі ст. 280 ЦПК України, розглянути позовні вимоги за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, взявши до уваги позицію представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. ст. 57-59 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів). Той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей. При розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов`язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім`ї, які відповідно до закону мають право користування ним. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Положення статті 12\~ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню у справі, якщо суд не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання. Згідно ст. ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В судовому засіданні встановлено, що 19 листопада 2005 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , за актовим записом № 2, виданий виконавчим комітетом Дніпровокам`янської сільської ради Верхньодніпровського району (аркрс. 8). Від шлюбу сторони мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (арк.с. 9, 10). Під час перебування у шлюбі подружжям [INFO] було придбано квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було оформлено на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як С.А. та зареєстровано в реєстрі за №4255 (арк.с. 13), зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.11.2006 року та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 09.10.2003 року (арк.с. 14, 15), що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 9522823 від 17.09.2013 року (арк.с. 16). Вартість вказаної спірної квартири, згідно висновку про незалежну оцінку нерухомого майна від 31.05.2021 року, складає 63490,00 грн. (арк.с. 17-23). Згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.12.2020 року шлюб між [PERSON] . Та [PERSON] було розірвано (арк.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України - майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч.1 ст. 368 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст. 368 ЦК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, передбачено ст. 370 ЦК України. Так, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.\~364\~ЦК України,\~співвласник має\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~частковій власності..\~Якщо виділ\~у натурі\~частки із\~спільного майна\~не допускається\~згідно із\~законом або\~є неможливим\~(частина\~друга статті\~183\~цього Кодексу),\~співвласник,\~який бажає\~виділу,\~має право\~на одержання\~від інших\~співвласників грошової\~або іншої\~матеріальної компенсації\~вартості його\~частки.\~Компенсація співвласникові\~може бути\~надана лише\~за його\~згодою.\~Право на\~частку у\~праві спільної\~часткової власності\~у співвласника,\~який отримав\~таку компенсацію,\~припиняється з\~дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Поділ майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~визначений ст.\~372\~ЦК України.\~Так, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-2 СК (2947-14) та ст. 372 ЦК (435-15). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК (2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК (2947-14) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК (435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17. Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Приймаючи до уваги те, що позивачем надано суду докази придбання під час перебування у шлюбі сторонами у справі квартири [ADDRESS] , суд вважає, що вказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності. Ст. ст. 68, ч.1 69, ч.1, 2, 3 ст.70 Сімейного кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умов, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., загальною вартістю 63490,00 грн.; виділити із спільної сумісної власності подружжя [PERSON] 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., виділити із спільної сумісної власності подружжя [PERSON] 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., визнати право власності на 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м. за [PERSON] ; визнати право власності на 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м. за [PERSON] . Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 30.06.2021 року між Адвокатським об`єднанням Лекс Експерт в особі голови об`єднання Чабаненко В.Т. та [PERSON] укладено Договір № 113 про надання правової допомоги, який діє до 30.06.2022р. Згідно Доручення № 113 від 30.06.2021 року Про призначення відповідальною особою за надання юридичної та правничої допомоги [PERSON] призначено адвоката Галенко І.Є. 28.06.2022 року між Адвокатським об`єднанням Лекс Експерт в особі голови об`єднання Чабаненко В.Т. та [PERSON] повторно було укладено Договір № 34 про надання правової допомоги. Згідно Доручення № 33 від 28.06.2022 року Про призначення відповідальною особою за надання юридичної та правничої допомоги [PERSON] призначено адвоката Галенко І.Є. Також, матеріали справи містять копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 4568, копію ордера від 30 червня 2021 року, Акт приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 113 від 30.06.2021р. та квитанцію № 170509 від 24.04.2021 на суму - 17420 грн. 00 коп., щодо оплати адвокатського гонорару, що підтверджує оплату позивачем наданих послуг. Таким чином, відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги підлягають задоволенню. У зв`язку з задоволенням позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати: у вигляді судового збору в сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved