Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

21 жовтня 2021 року позивач звернулася до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовом, у якому просить виконавчий напис вчинений 16 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрований в реєстрі за №21875 про стягнення з неї на користь акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (надалі - АТ «ПУМБ») 28546 грн. 34 коп. заборгованості та 250 грн. плати за вчинення виконавчого напису - визнати таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовує позов тим, що 07 жовтня 2021 року вона отримала від приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Банадиги В.В. матеріали виконавчого провадження, щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 16 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрований в реєстрі за №21875. Виходячи з предмету та норм права, що стали підставою для вчинення спірного виконавчого напису, позивач вважає, що він вчинений в порушення норм права, а заборгованість не є безспірною. Вважає, що у приватного нотаріуса Бригіди В.О. не було підстав вчиняти виконавчий напис, вчинений не на кредитному договорі №1001407357401 від 18 вересня 2019 року укладеному між АТ «ПУМБ» та [PERSON] , а на заяві №1001407357401, на приєднання до комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який не посвідчувався нотаріально сторонами при його укладенні, а тому не відноситься до документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у розумінні положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат»; вчинення оскаржуваного виконавчого напису суперечить постанові Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662, яка передбачає можливість вчинення виконавчого напису, якщо йдеться про відносини кредитора і боржника, лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Заборгованість по виконавчому напису нарахована та стягнута за період з 20 липня 2020 року по 13 липня 2021 року, тобто ще у період дії кредитного договору, а тому оскільки сторони визначили строк погашення кредиту по 18 вересня 2021 року, а банк не направив їй вимогу про дострокове погашення заборгованості, позивачка стверджує, що була позбавлена права оспорити заборгованість чи задовольнити вимогу, а тому заборгованість є спірною. Крім того відповідачем не було надано нотаріусу первинні документи оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки надана відповідачем виписка з особового рахунку за кредитним договором №1001407357401 від 18 вересня 2019 року [PERSON] носить інформаційний характер та не може підтверджувати існування заборгованості. Окрім того зазначила, що до суми заборгованості, яку з неї було стягнуто на користь АТ «ПУМБ», було також 11970 гривень комісії за обслуговування кредиту, що є незаконним та суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору споживчого кредиту про сплату комісії є нікчемними, а заборгованість спірною. Вказала, що виконавчий напис не підлягає виконанню як з підстави порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстави неправомірності вимог стягувача. З таких підстав просить позов задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача відзив на позов суду не подав. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлені належним чином. Представник позивача адвокат Тимофіїв А.П. подав до суду заяву, у якій вимоги позову підтримав, справу просив розглянути у відсутність позивача та її представника. Представник відповідача Височин Є.М. подав до суду заяву, у якій вимоги позову визнав, справу просив розглянути у відсутність представника банку. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Банадига В.В. подав до суду заяву, у якій справу просить розглянути у його відсутність. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. подав до суду заяву, у якій справу просить розглянути у його відсутність. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 16 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №21875, у відповідності до якого з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» стягнуто заборгованість за кредитним договором №1001407357401 від 18 вересня 2019 року за період з 20 липня 2020 року по 13 липня 2021 року в сумі 28546,34 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 11994,48 грн., прострочена заборгованість за комісією - 11970 грн., прострочена заборгованість за процентами - 0,72 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 3749,87 грн., строкова заборгованість за комісією - 831,25 грн., строкова заборгованість за процентами - 0,02 грн., а також стягнено плату за вчинення виконавчого напису - 250 грн. На підставі заяви АТ «ПУМБ» про примусове виконання рішення приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Банадигою В.В. відкрито виконавче провадження №66807356 з виконання виконавчого напису №21875, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення з позивача на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 28546,34 грн. та 250 грн. плати за вчинення виконавчого напису, а всього кошти в розмірі 28796,34 грн. Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього ж Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 4, 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частина 2 ст. 76 ЦПК України встановлює вичерпний перелік засобів доказування у цивільному процесі. До них належить: письмові докази, речові докази, електронні докази, показання свідків та висновки експертів. Доказування, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, при цьому, приватний нотаріус зазначив, що строк платежу за кредитним договором настав, а боржником допущено прострочення платежів. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 29 червня 1999 року №1172 для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду, у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення - з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство України не передбачає можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин, а тому, станом на день вчинення оспорюваного виконавчого напису - 16 серпня 2021 року, правові підстави для його вчинення були відсутні, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, навіть у випадку наявності правових підстав для вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису, неможливість вчинення виконавчого напису від 16 серпня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №21875 обумовлюється таким. Підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 підпункту 3 Глави 16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №269/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, а при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому Переліку. Відповідно до вимог п. 3.4. Глави 16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. В силу статей 525 і 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставиться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.3 кредитного договору №1001407357401 від 18 вересня 2019 року сторони погодили, що строк дії договору становить 24 місяці. Таким чином крайній строк сплати заборгованості сторонами визначено до 18 вересня 2021 року. Матеріали справи не містять відомостей про надсилання кредитором боржнику вимоги про дострокове стягнення заборгованості в порядку, визначеному ч.2 ст. 1050 ЦК України. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Безспірність документу перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вручення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу в судовому порядку або заявити заперечення кредитору. Якщо жодна з цих дій протягом встановленого строку не вчинена, заборгованість вважається безспірною. Таким чином, нотаріусу, для вчинення виконавчого напису подається підтвердження, що боржнику надсилалась вимога про сплату заборгованості за кредитним договором, та що він таку вимогу отримав, і лише після спливу тридцятиденного строку від дня пред`явлення вимоги, нотаріус може вчиняти виконавчий напис. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2021 року у справі №758/14854/20. Матеріали справи не містять відомостей про направлення [PERSON] вимоги про погашення заборгованості та отримання такої вимоги нею, внаслідок чого вона була позбавлена можливості добровільно погасити заборгованість або оспорити її. Вирішуючи питання про те, які документи підтверджують заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання Верховний Суд у постанові від 06 червня 2019 року (справа № 750/1627/18) дійшов висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. У вказаній справі Верховний Суд наголосив, що звертаючись до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, відповідач, з метою підтвердження наявності заборгованості позивача, надав розрахунок заборгованості. З урахуванням положень Переліку документів зазначений документ не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Згідно з указаними положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (надалі - Положення), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками ( по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. Як видно з матеріалів справи виписка з особового рахунка [PERSON] за кредитним договором № 1001407357401 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 04.07.2018 № 75 , відповідно до п. 61 Положення особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Банк нотаріусу належно оформлену виписку по рахунку [PERSON] не наддав, а тому нотаріус не міг встановити початок виникнення заборгованості, що є обов`язковою умовою для вчинення виконавчого напису. Зважаючи на те, що надана АТ «ПУМБ» нотаріусу виписка з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості станом на 13 липня 2021 року не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, надана банком виписка не може вважатися виконанням вимог абз. б) п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вказані обставини відповідачем не оспорюються та визнаються. Зважаючи на вказане, суд доходить висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, що визнається відповідачем, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню, а оспорюваний виконавчий напис - визнанню таким, що не підлягає виконанню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з викладеним, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 454 грн. судового збору та стягнути з АТ «ПУМБ» на користь позивача 454 грн. судового збору.

Outcome: approved