Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

30.08.2022 позивачка [PERSON] звернулася до суду зі позовною заявою до Козельщинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи: Козельщинська державна нотаріальна контора, [PERSON] , у якій просить визнати у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свою позовну заяву позивачка зазначила, що вона як дружина, є єдиним спадкоємцем за законом після померлого [INFO] її чоловіка - [PERSON] , оскільки її донька, [PERSON] , [INFO] відмовилась від спадщини на майно померлого батька [PERSON] на підставі відповідної заяви. 06.07.2015 позивачкою у строк встановлений законом було подано заяву до Козельщинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого [INFO] її чоловіка - [PERSON] . Зазначає, що до складу спадщини, яка відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON] увійшли всі права та обов`язки померлого, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема, й право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Оскільки житловий будинок [ADDRESS] , належав на праві особистої приватної власності виключно [PERSON] , вважала, що у відповідності до ст. 1261 ЦК України, має право на спадкування за законом даного майна. Після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини позивачка звернулася до Козельщинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених правовстановлюючих документів на нерухоме майно. На теперішній час [PERSON] позбавлена права отримати свідоцтво про право на спадщину після померлого чоловіка, що й стало підставою для звернення з позовом до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 31 серпня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справа призначена до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 03 жовтня 2022 року о 10 годині 00 хвилин. Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року було закрито підготовче судове провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 09 годину 00 хвилин 19 жовтня 2022 року. У судове засідання позивачка та її представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не з`явилися. Представниця позивача адвокат Юрченко А.В. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, зазначила, що позовні вимоги позивачем та представником позивача підтримуються в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач Козельщинська селищна рада (виконавчий комітет), належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання представника не забезпечив, своїм правом на відзив не скористався, будь-яких заяв, клопотань не подав, власну позицію щодо суті спору не висловив. Третя особа, без самостійних вимог на предмет спору Козельщинська державна нотаріальна контора подала заяву про відсутність самостійних вимог по справі, щодо предмету спору, та про розгляд справи без представника Козельщинської державної нотаріальної контори на усіх засіданнях. Третя особа, без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] 03.10.2022 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 2 цієї ж статті одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено такий спосіб як визнання права. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Виходячи з положень ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз`яснив, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 20.05.2015 Солоницькою сільською радою Козельщинського району Полтавської області (а.с. 6, 37). Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 27.10.1984 серії [NUMBER] позивачка [PERSON] , [INFO] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідно до копій довідок виконавчого комітету Козельщинської селищної ради від 02.06.2015 № 338 та від 26.08.2022 № 152 чоловік позивачки, [PERSON] , [INFO] , на день своєї смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] , разом з ним були зареєстровані [PERSON] , донька, [INFO] , та [PERSON] , онука, [INFO] (а.с. 19, 36). 22.12.2016 позивачка звернулася до Козельщинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка [PERSON] (а.с. 16, 46). У цей же день 06.07.2015 [PERSON] - донька померлого [PERSON] звернулася зі заявою до Козельщинської державної нотаріальної контори про відмову від належної їй за законом частки спадщини на майно її батька (а.с. 35). Постановою державного нотаріуса Козельщинської державної нотаріальної контори від 22 грудня 2016 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться у [ADDRESS] , у порядку спадкування після померлого [INFO] її чоловіка - [PERSON] , за відсутністю документа, який засвідчує право власності [PERSON] на цей житловий будинок (а.с. 8). Роз`яснено право на звернення до суду за правилами позовного провадження. З постанови нотаріуса вбачається, що за своє життя [PERSON] документи на житловий будинок, що є предметом спадкування, не виготовляв та право власності на нерухоме майно не реєстрував, що підтверджується довідкою КП «Кременчуцького МБТІ» від 16.12.2015 за № 61/4901. Козельщинською держнотконторою 06.07.2015 заведена спадкова справа за № 209/2015 на майно померлого [INFO] - [PERSON] ; спадкоємицею, яка подала заяву про прийняття спадщини, є дружина - [PERSON] ; дочка померлого [PERSON] від спадщини відмовилася; інші спадкоємці до нотконтори не зверталися. Згідно інформації, отриманої зі Спадкового реєстру, - заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися. З поданих документів вбачається, що [PERSON] має усі підстави для успадкування належного [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , але за умови, що будуть подані документи, які засвідчують право власності [PERSON] на цей житловий будинок. З копії довідки виконавчого комітету Козельщинської селищної ради від 26.08.2022 № 153 вбачається, що у погосподарській книзі № 1 об`єкта погосподарського обліку 171 за померлим [PERSON] значиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Факт обліку житлового будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] за 2011-2015 роки за померлим [PERSON] підтверджується також витягом з погосподарської книги від 29.09.2022 № 171, виданим виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради відповідно до відомостей погосподарської книги № 1 об`єкта погосподарського обліку 171 (а.с. 63). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого ТОВ «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» станом на 07.12.2015, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складається з будівель та споруди 1986 - 1991 років побудови, загальною ринковою вартістю 215730 грн (а.с. 9-14). Згідно довідки № 61/4901, виданої 16.12.2015 КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради», за даними архівного обліку по с.Солониця Козельщинського району станом на 28.12.2012 по об`єкту: [ADDRESS] , право власності не зареєстровано (а.с. 18). В свою чергу, матеріали справи містять копії свідоцтв про право на спадщину за законом, які були видані позивачці Козельщинською державною нотаріальною конторою (а.с. 50-55) на інше майно. Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 2016 року, реєстровий номер 4421, спадкоємицею земельної ділянки площею 0,1583 гектари, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в [ADDRESS] , кадастровий номер - 5322084901:01:001:0088, що належала померлому [INFO] її чоловіку - [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 045157, виданого Солоницькою сільською радою Козельщинського району Полтавської області 04 червня 2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010954500048, - є позивачка [PERSON] (а.с. 50). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.12.2016 № 76576593 власником земельної ділянки площею 0,1583 гектари, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться у [ADDRESS] , кадастровий номер - 5322084901:01:001:0088, є позивачка [PERSON] ; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 4421, видане 22.12.2016 Козельщинською державною нотаріальною конторою (а.с. 64). Отже, судом встановлено, що позивачка [PERSON] в силу ст. 1261 ЦК України є спадкоємецею першої черги після померлого [INFO] [PERSON] . У строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, позивачка [PERSON] звернулась до Козельщинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці до нотаріуса зі заявами про прийняття спадщини у шестимісячний строк, встановлений законом не зверталися. Таким чином, позивачка прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON] . Отже, позивачка як спадкоємець першої черги має право на оформлення спадщини на житловий будинок після померлого чоловіка, але не може цього зробити у адміністративному (нотаріальному) позасудовому порядку. Судом встановлено, що перешкодою для оформлення позивачкою права власності на успадковане майно є відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на ім`я її померлого чоловіка. Разом з тим, позивачка успадкувала та належним чином оформила право власності на земельну ділянку під успадкованим нею житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами. Суд виснує, що право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. З матеріалів справи вбачається, що за померлим обліковувався житловий будинок, господарські будівлі та споруди, рік побудови яких 1986 - 1991. Статтею 86 ЦК УРСР та той час було визначено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у 1986 -1991 роках регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56. Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності у спадкодавця, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло в 1986 - 1991 роках, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації. Наразі питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до п. 78, 80 якої документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. Державна реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, може проводитися на підставі документів, передбачених статтею 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". В свою чергу ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватися як об`єкт права власності на нерухоме майно. Позивачкою надано суду технічний паспорт, з якого вбачається, що будинок з господарськими будівлями та спорудами побудований у 1986-1991 роках; виписку з погосподарської книги; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, та матеріали справи не містять відомості про здійснення самочинного будівництва спадкодавцем наведених у техпаспорті об`єктів нерухомості. Пунктом 9 частини 1 ст. 27 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Ураховуючи вищевикладене, суд уважає, що позовна заява позивачки підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем за законом після померлого чоловіка; спадщину у встановлений законом шестимісячний строк прийняла; донька померлого відмовилася від прийняття спадщини; інші спадкоємці відсутні; позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальному порядку у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно та відсутністю можливості такий документ отримати у позасудовому порядку. Визнання права власності на житловий будинок не порушує права інших осіб, і іншим шляхом вирішити спір про право власності в позасудовому порядку неможливо. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору, про що свідчить квитанція про сплату судового збору у розмірі 2157,30 грн. Разом з тим, потреба у зверненні до суду у позивачки виникла не у зв`язку зі неправомірною поведінкою відповідача, а з інших підстав, наведених у рішенні. Тому суд уважає, що судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved