Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Кролевецького районного суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 вересня 2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів громадянського стану Кролевецького районного управління юстиції, актовий запис №95. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, з роками вони втратили почуття любові та повагу одне до одного, стали мати різні погляди на шлюб та ведення спільного господарства. Відповідач не турбується про сім`ю, у зв`язку з чим між ними часто виникають сварки, свідками яких є їх діти, що негативно впливає на їх психічне здоров`я. З серпня 2021 року сторони припинили шлюбні стосунки та поновлювати їх не збираються. На сьогодні проживають в одному будинку, однак шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам їх дітей і бажає розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] . Вона не може в добровільному порядку домовитись з відповідачем про розмір коштів, які необхідні для утримання дітей. Вона працює та отримує заробітну плату, однак не може самостійно забезпечити дітей всім необхідним. Відповідач працює та має постійний дохід, він працездатний, інших утриманців не має, стан його здоров`я та матеріальне становище дозволяють надавати належну матеріальну допомогу дітям. Посилаючись на викладене, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 06 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кролевецького районного управління юстиції, актовий запис №95, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Позивач в позовній заяві просить розглядати справу без її участі (а.с.2-4). Відповідач надав заяву про проведення судового засідання без його участі, позовні вимоги визнає (а.с.21). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про одруження з 06 вересня 2003 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Кролевецького районного управління юстиції, актовий запис №95. Дошлюбне прізвище позивача [PERSON] , після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.7). За час шлюбу у них народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей (а.с.8, 9). Місце проживання сторін та їх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області та копією будинкової книги для прописки громадян (а.с. 10, 11-13). За змістом позову з серпня 2021 року сторони припинили подружні стосунки і поновлювати їх не збираються. Проживають в одному будинку, однак шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. На даний час позивач бажає розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, причинами чого зазначає відсутність почуття любові та поваги одне до одного, протилежні погляди на шлюб та ведення спільного господарства, часті сварки, свідками яких є їх діти, що негативно впливає на їх психічне здоров`я. Між сторонами відсутня домовленість щодо утримання дітей і позивач бажає, щоб відповідач сплачував аліменти за рішенням суду. Встановленим в суді фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно з ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 110 та ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Сторони не мають наміру поновлювати шлюбні стосунки. Стаття 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру, які будуть стягуватись на дітей, суд враховує стан здоров`я дітей, про який є підстави вважати, що він є задовільним, оскільки позивач не зазначила і не довела протилежного; матеріальне становище дітей, яке на сьогодні залежить від доходів матері. Також суд враховує, що відповідач, за змістом позову, працює та стабільно отримує заробітну плату, про незадовільний стан здоров`я та наявність у нього інших утриманців суду не повідомив, і він повинен влаштовувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обов`язки стосовно дітей, в тому числі утримувати їх, і розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. За заявленими вимогами позивач просить стягувати аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідач згоден сплачувати аліменти у розмірі, зазначеному позивачем. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, зокрема ст.ст. 112, 180-183 СК України, а також те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом розірвання шлюбу між сторонами та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. За клопотанням позивача суд вважає за можливе відповідно до ст.113 СК України залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Судові витрати за клопотанням позивача залишаються за нею. Відповідно до ст. ст. 105, 110, 112, 113, 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved