Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

Відповідач у підготовче судове засідання не явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала. Представник позивача, [PERSON] у підготовче судове засідання не явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та участі позивача, на задоволенні позову наполягала. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія акту прийому передання за договором купівлі продажу від 20.04.2021р.; копія договору купівлі продажу від 20.04.2021р.; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання [PERSON] ; копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 17.07.2019р.; копія заповіту від 11.06.2015р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.06.2015р.; копія свідоцтва про право на спадину за законом від 01.04.2004р.; копія будинкової книги прописки громадян; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] ; копія свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16.12.1997р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 11.10.2021р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що представник позивача звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача, зазначивши, що 20.04.2021р. між позивачем та представником відповідача [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] . У той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передала відповідачу обумовлену суму, а вона передала нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонувала відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Однак, з`ясувалось, що відповідач не може це зробити, так як вона хоча і є власником квартири, вона не завершила процедуру оформлення спадщини після смерті діда [PERSON] . Про ці обставини позивачу не було відомо до укладання договору. Особисто відповідач запевнила, що усі питання вирішить та оформлять правочин. Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідач (продавець) не мала на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач була вимушена звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші , а позивачу [PERSON] об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висунула вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не заперечувала проти визнання права власності за позивачем. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~ Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивач набула право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши об`єкт нерухомості у відповідача, який вона фактично не мала права відчужувати. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на нерухоме майно.

Outcome: approved