Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Львівської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в якому просила стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 200 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] заволоділа майном [PERSON] шляхом обману та зловживання довірою, чим завдала їй значної шкоди, тобто скоїла злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України. Матеріальна шкода завдана [PERSON] позивачці є значною, враховуючи її вік, малий розмір пенсії та стан здоров`я, який потребує коштів для його поліпшення. В зв`язку з вищевказаним позивачка в Львівську обласну прокуратуру заяву про скоєння кримінального правопорушення від 28 грудня 2021 року. Однак посадовими особами Львівської обласної прокуратури було не внесено відомості в ЄРДР на підставі заяви та не розпочато досудове розслідування у встановлений строк. B зв`язку з такою бездіяльністю посадових осіб Львівської обласної прокуратури щодо невнесення за її заявою відомостей в ЄРДР та не розпочатого розслідування та ненадання їй вiдповiдного витягу з ЄРДР, позивач подала скаргу слідчому судді Галицького районного суду м. Львова. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова Волоско І.Р. вiд 12 сiчня 2022 р. в справі № 461/167/22 зобов`язано уповноважених осіб Львівської обласної прокуратури розглянути по суті заяву [PERSON] від 28.12.2021 р. про вчинення кримінального правопорушення, подану в порядку ст. 214 КПК України та повідомити заявника про прийняте рішення. 08.02.2022 р. [PERSON] надіслано рекомендованим листом на адресу Львівської обласної прокуратури заяву від 03.02.2022 р. з вимогою виконати вказану ухвалу слідчого судді та долучила до заяви копiю цiєi ухвали. На таку заяву позивачка отримала листа в.о.начальника управління Львівської обласної прокуратури В. Данілея № 09/2/2-1221вих.22 вiд 11.02.2022 р., в якому зазначено, що ухвала слідчого суддi ще не надходила, а після надходження належним чином її завіреної копії, така буде виконана вiдповiдно до вимог КПК України, про що її буде повідомлено додатково. Крім цього отримала листа прокурора другого відділу управління Львівської обласної прокуратури Т.Величка № 09/2/2-1221-22 вiд 08.04.2022 р.. в якому зазначалось, що Львівською обласною прокуратурою на виконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 12.01.2022 р. розглянуто її заяву від 28.12.2021 р. про можливе вчинення кримінального правопорушення, але не встановлено підстав для внесення відомостей до ЄРДР про оскільки викладені нею обставини вчинення кримінального правопорушення, містять ознаки цивільно-правових відносин, що підлягають вирiшенню в порядку цивільного судочинства. Зазначає, що посадові особи Львівської обласної прокуратури протиправно, з надуманих, непередбачених законом підстав, не виконали безальтернативно вимоги ст.214 КПК України та протиправно не виконали ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова Волоско І.Р. від 12 січня 2022 року. Вважає, що такими протиправними рішеннями та бездіяльністю посадових осіб Львівської обласної прокуратури їй завдано моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях та переживаннях та яку оцінює в розмірі 200 000 грн. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 27.07.2022 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання. 06.09.2022 року на адресу суду представником Державної Казначейської служби України Стегній А. подано відзив на позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. 07.09.2022 року представником Львівської обласної прокуратури Яворським Я. подано до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову. 14.09.2022 року позивачем подано до суду відповідь на відзив. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 21.09.2022 року закрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву. Надав пояснення аналогічні викладеним позовній заяві. Просив позов задоволити. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову. Надали пояснення аналогічні викладеним в відзивах на позов. Просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи); учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Згідно зі ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Згідно з ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. В силу вимог ч.3 ст.58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Судом встановлено, що 28 грудня 2021 року [PERSON] звернулась до керівника Львівської обласної прокуратури з заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом заволодіння [PERSON] її майном шляхом зловживання довірою, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. З листа Львівської обласної прокуратури №09/1-р-21 від 30.12.2021 року вбачається, що [PERSON] було повідомлено, що її заяву від 28.12.2021 року передано керівнику Галицької окружної прокуратури м.Львова за територіальною юрисдикцією. Згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова Волоско І.Р. від 12.01.2022 року зобов`язано уповноважених на розгляд заяв про вчинення кримінального правопорушення посадових осіб Львівської обласної прокуратури розглянути по суті заяву [PERSON] від 28.12.2021 року про вчинення кримінального правопорушення, подану заявником в порядку ст. 214 КПК України, та повідомити заявника про прийняте рішення. З листа Львівської обласної прокуратури №09/2/2-1221-22 від 08.04.2022 року вбачається, що останні повідомляють [PERSON] про те, що ними на виконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 12.01.2022 року розглянуто її заяву від 28.12.2021 року про можливе вчинення кримінального правопорушення. Зазначають, що відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, оскільки викладені [PERSON] обставини містять ознаки цивільно-правових відносин, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а статтею 56 закріплено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відтак, наявність шкоди, її характер та розмір має бути має бути обґрунтована та доведена. Так, статтею 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в том числі моральної шкоди. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. В той же час ст.1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, який відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають такі обставини: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У п. 9 вищезазначеної постанови передбачено, що суд визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова Волоско І.Р. від 12.01.2022 року зобов`язано уповноважених на розгляд заяв про вчинення кримінального правопорушення посадових осіб Львівської обласної прокуратури розглянути по суті заяву [PERSON] від 28.12.2021 року про вчинення кримінального правопорушення, подану заявником в порядку ст. 214 КПК України, та повідомити заявника про прийняте рішення. Тобто даною ухвалою слідчим суддею зобов`язано посадових осіб розглянути заяву [PERSON] від 28.12.2021 року. З листа Львівської обласної прокуратури №09/2/2-1221-22 від 08.04.2022 року вбачається, що останні повідомляють [PERSON] про те, що розглянуто її заяву від 28.12.2021 року про можливе вчинення кримінального правопорушення. Зазначають, що відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, оскільки викладені [PERSON] обставини містять ознаки цивільно-правових відносин, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства. Таким чином Львівською обласною прокуратурою виконано ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 12.01.2022 року. Верховний Суд під час розгляду справи № 686/27967/19 (постанова від 19.05.2021) зазначив, що сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності. Отже, сам факт задоволення скарги позивача на бездіяльність слідчого щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 12.01.2022 року не встановлено факт заподіяння шкоди та позивачем не доведено причинного зв`язку через не внесення слідчим до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення із шкодою, яка, на його думку, настала. Законодавчими нормами передбачено, що позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також він повинен надати суду обґрунтований та у відповідності до вимог закону розрахунок суми, яку він просить стягнути. Обов`язковою умовою для відшкодування шкоди, завданої посадовою чи службовою особою державного органу є визнання дій (бездіяльності) такої особи державного органу незаконними, тобто необхідна наявність процесуального документа (рішення суду, постанова' вищестоящого органу тощо), який набрав законної сили та визначає такі дії саме незаконними. При цьому, необхідно розрізняти поняття «незаконність дій (бездіяльності) органу чи посадової особи» та «вина органу чи посадової особи», оскільки виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Отже, при відшкодуванні шкоди завданої посадовою чи службовою особою органу державної влади обов`язковою умовою є встановлення факту незаконності дій (бездіяльності), та необов`язковою умовою є встановлення вини. \~ \~ \~ \~ Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таке процесуальне рішення, на які посилається [PERSON] , як доказ завдання їй моральної шкоди, та розцінене нею як бездіяльність, є механізмом реалізації прав особи на поновлення порушених прав. Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, реалізація [PERSON] свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади не є підставою для відшкодування моральної шкоди і не є безумовним доказом для відшкодування моральної шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. [PERSON] повинна довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Позивачка не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй відповідачами моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно частини 3 статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути, зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 Постанови передбачено, що обов`язковому з`ясуванні при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Незгода позивача з прийнятими працівниками правоохоронних органів процесуальними рішеннями, які були оскаржені нею в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Враховуючи наведене, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди на користь позивача. Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння їй моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Львівської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових органів державної влади необхідно відмовити.

Outcome: dismissed