Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-29 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - позивач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг станом на 12.05.2021 у розмірі 27 457,36 грн., яка складається з наступного: 23 055,84 грн. - заборгованість за тілом кредитe, в тому числі: 17 089,41 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 5 966,43 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 082,34 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 319,18 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. - судовий збір. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору, відповідач зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути з урахуванням штрафних санкцій. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2021 року у справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін. Після відкриття провадження, до суду з заявою про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін звернувся представник відповідача, мотивуючи її тим, що позивач разом з позовною заявою не надав суду повної та достовірної інформації, яка на його думку, може суттєво вплинути на прийняття судом рішення по справі. Свою позицію представник відповідача обґрунтовував тим, що відносно [PERSON] , яка є відповідачем у даній справі, в Дарницькому управлінні Головного управління Національної поліції у місті Києві за заявою [PERSON] відкрито кримінальне провадження №120211000200003691 від 02.12.2021 року та внесені дані до ЄРДР про вчинення невстановленими особами стосовно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме незаконне заволодіння її кредитними коштами які знаходились на картці № [NUMBER] . Вивчивши надані представником відповідача докази, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін в підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд даної справи по суті спору. В судовому засіданні, яке відбулося 29.09.2022, представник позивача позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, просив залишити їх без задоволення з підстав викладених у поясненнях, долучених до матеріалів справи. Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 15.03.2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 12.05.2021 року становить 27 457,36 грн., яка складається з наступного: 23 055,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 17 089,41 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 5 966,43 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 082, 34 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3 319,18 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом стст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно вимог ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 15.03.2007 року, в якій зазначено, що [PERSON] , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, погодилась укласти договір про надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк». Зазначена Заява, окрім анкетних даних відповідача, не містить інформації щодо обрання відповідачем виду банківських послуг, умов їх надання, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Інші належні та допустимі докази, які підтверджують обрання відповідачем виду банківських послуг, які надаються позивачем, умов їх надання, даних про видачу кредитної картки позивачем, її виду та строку дії в матеріалах справи відсутні. При цьому, суд відхиляє викладені у позовній заяві доводи позивача щодо розрахунку заборгованості станом на 12.05.2021 року, який не можна взяти до уваги, оскільки він є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути доведений первинними документами, що підтверджують підстави виникнення таких грошових зобов`язань. З матеріалів справи слідує, що банк, пред`являючи вимоги про сплату кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути з відповідача складові його повної вартості, зокрема, пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та розрахунок заборгованості. При цьому, з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 15.03.2007 року судом установлено, що відповідач ознайомилась зі змістом таких Умов та Правил, розміщених на офіційному сайті та зобов`язалась їх виконувати. Умови та Правила надання банківських послуг в Приват Банку, які наявні у матеріалах справи, підпису позичальника не містять. Якщо Умови та Правила надання банком кредиту, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником. Банк, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинен надати підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо. Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами. Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). При цьому, суд зважає на приписи ч. 6 ст. 81 ЦПК України, згідно якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач в 15 березня 2007 року уклала Договір про відкриття картки і обслуговування платіжної картки з позивачем з фіксованим кредитним лімітом 3000 грн., при цьому позивач в позовній заяві, як на підставу виникнення правовідносин посилається на договір від 04.01.2007 року, але не надає вказаного договору та у матеріалах справи він відсутній. У подальшому, 27.11.2020 року відповідач звернулась з заявою до відділення Приватбанку в м. Києві на вул. Мішуги 9А, в якій виклала обставини, які стали їй відомі, а саме збільшення без її участі і відома ліміту її кредитної картки та списання коштів з її кредитної картки № [NUMBER] , а 01.12.2020 року до цього ж відділення була подана її нова заява щодо фактичних подій, наслідком яких стало списання кредитних коштів, на які вона отримала листи, які по суті її заяв та скарги не містить належної відповіді щодо її вимог, а отже носять формальний характер відписки, причому їх зміст є фактично ідентичним. 29.11.2020 року [PERSON] звернулась з письмовою заявою до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, у зв`язку з тим, що невідомими їй особами, був здійснений несанкціонований доступ до її онлайн банкінгу з використанням її персонального комп`ютера, в результаті чого по її кредитній картці № [NUMBER] спочатку 16.11.2020 року була здійснена оплата шляхом списання коштів з зазначеної кредитної картки без її відома в розмірі 3 036,24 грн. на ігрових сайтах Dax Exchange, Tallin, потім 18.11.2020 був збільшений кредитний ліміт до 25 000 грн, а у подальшому, повторно проведені декілька транзакцій, наслідком чого стало списання коштів без згоди власниці картки і в той же день невідомими особами була здійснена оплата на ігрових сайтах Dax Exchange, Tallin на суми 2 451,18 грн. та 17 508,42 грн., що фактично підтверджуються позивачем у наданих ним додатках. При цьому, як зазначив представник відповідача в судовому засіданні, [PERSON] не володіла до написання заяви в поліцію інформацією про спосіб несанкціонованого доступу до її банкінгу, механізму збільшення кредитного ліміту та методу списання коштів. Згідно Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні 12021100020003691 від 02.12.2021 року, в якому зазначено, що в період часу з 16.11.2020 року по 18.11.2021 року невстановлені досудовим розслідуванням особи, ввівши в оману [PERSON] , шахрайським шляхом заволоділи її грошовими коштами в загальній сумі 22 985 грн., попередня кваліфікація кримінального правопорушення ч. 3 ст. 190 КК України - шахрайство. В даному кримінальному провадження [PERSON] визнано потерпілою. В матеріалах справи міститься лист Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 29.08.2022 року, в якому між іншим зазначено, що слідчим відділом Дарницького УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12021100020003691, в якому [PERSON] дійсно визнана потерпілою та їй завдано збитків у розмірі 22 985,84 грн. Також у вказаному листі зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що у листопаді 2020 року, [PERSON] з метою отримання додаткового заробітку зареєструвалась на сайті Quantum Sistem, а на її мобільний телефон надійшов вхідний виклик з номеру [NUMBER] від невідомої особи, яка запропонувала їй роботу на дому для якої необхідно встановити комп`ютерну програму Any Desk, яка в подальшому надала можливість невстановленим особам отримати віддалений доступ до ноутбуку, що в подальшому призвело спочатку до збільшення кредитного ліміту на картці №4149629313538340, а 18.11.2021 та 19.11.20221 року до списання коштів з її кредитної картки. При цьому, відповідач зверталась до керівництва АТ КБ «Приватбанк» зі скаргою на бездіяльність позивача, що підтверджується копією поштового відправлення, але на її скаргу вона не отримано будь-якої відповіді. Пунктом 6.11 правил користування платіжною картою, які надані позивачем, передбачено, що у випадку виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Інтернет, клієнт повинен подати заяву в банк з приводу вказаного питання. Банк в свою чергу представляє інтереси клієнта в міжнародній платіжній системі з питань повернення несанкціонованого списання суми. [PERSON] виконала зазначену вимогу і вчасно звернулась спочатку до відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а потім з заявою до правоохоронних органів. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи наведені вище обставини, судом встановлено, що кредитна заборгованість виникла внаслідок списання коштів з особового рахунку відповідача у результаті шахрайських дії третіх осіб. Разом з тим, відповідач повідомила банк про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку, звернулась до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком, а позивачем не доведено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, які дають змогу ініціювати платіжні операції, що дало б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, у матеріалах справи відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність. Вирішуючи питання розподілу судових витрат та зважаючи на відмову у задоволенні позову, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладає на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed