Jurisdiction: civil
Date: 2022-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, припинення права власності. Свої вимоги мотивує тим, що з 10 серпня 2002 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . 28 серпня 2018 року нею подано до суду позов до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. За час шлюбу 25 листопада 2008 року сторонами набуте спільне майно, а саме автомобіль марки «Renault Midlum», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Вартість автомобіля на день покупки склала 25000 доларів США. Автомобіль було зареєстровано на ім`я відповідача. Аналізуючи статистичні дані та оголошення на спеціалізованому веб-порталі з купівлі-продажу транспортних засобів, які мають сході технічні характеристики, орієнтовна ринкова вартість автомобіля становить 400000 гривень. Просила суд ухвалити рішення, яким: - стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності в розмірі 1/2 частини транспортного засобу марки «Renault Midlum», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; - право власності [PERSON] на 1/2 частину транспортного засобу марки «Renault Midlum», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] припинити з дня отримання нею від відповідача грошової компенсації в розмірі 1/2 частини ринкової вартості автомобіля та визнати за [PERSON] право власності на спірний автомобіль. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року у справі призначена судова автотоварознавча експертиза, провадження у справі зупинено. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року поновлено провадження у справі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Підтримав викладене у відповіді на відзив на позовну заяву (а.с. 105-110). Зазначив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти його батька у розмірі 8800 євро. Зі змісту кредитного договору вбачається, що грошові кошти у сумі 33000 євро надаються [PERSON] на споживчі потреби, а не на купівлю автомобіля. Відповідач без згоди позивача відчужив спірний автомобіль на ім`я свого батька вже під час розгляду цієї справи. Представник відповідача у судовому засіданні частково заперечувала проти пред`явленого позову. Підтримала поданий до суду відзив на позовну заяву (а.с. 67-72), з якого вбачається, що автомобіль було придбано його батьком [PERSON] у вересні 2008 року за кордоном за власні кошти, отримані в кредит 28 серпня 2008 року. Вартість автомобіля склала 8800 євро, а не 25000 доларів США. За таких обставин, спірний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, 06 жовтня 2018 року відповідач продав цей автомобіль за ціною 15000 гривень [PERSON] . Позивач договір купівлі-продажу автомобіля не оскаржила, жодних доказів на підтвердження того, що автомобіль був відчужений без її згоди матеріали справи не містять. Крім того, кошти від продажу автомобіля були використані на потреби сім`ї, а саме для сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина. Зазначила, що відповідач згоден сплатити половину від фактичної вартості, за яку він продав автомобіль. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2002 року (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 56). Позивач звернулась до суду з позовом за просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності в розмірі 1/2 частини транспортного засобу марки «Renault Midlum», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; право власності [PERSON] на 1/2 частину транспортного засобу марки «Renault Midlum», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] припинити з дня отримання нею від відповідача грошової компенсації в розмірі 1/2 частини ринкової вартості автомобіля та визнати за [PERSON] право власності на спірний автомобіль. Сторона відповідача заперечує проти того, що спірний автомобіль є спільною власністю подружжя. Посилається на те, що автомобіль було придбано батьком відповідача - [PERSON] у вересні 2008 року за кордоном за власні кошти, отримані в кредит 28 серпня 2008 року. Вартість автомобіля склала 8800 євро, а не 25000 доларів США. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Разом з тим, стороною відповідача не надано доказів на підтвердження придбання спірного автомобіля його батьком за особисті кошти. Надана копія договору про надання споживчого кредиту № 11388936000 від 28 серпня 2008 року не є підтвердженням факту придбання спірного автомобіля батьком відповідача [PERSON] . Крім того, кредит у сумі 33000 євро був наданий [PERSON] на споживчі потреби (п. 1.4. договору), а не на купівлю транспортного засобу. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Сторонами за час шлюбу набуто наступне майно - автомобіль марки «Renault Midlum», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 15). З довідки Територіального сервісного центру № 8043 від 30 березня 2019 року вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 30 березня 2019 року на ім`я [PERSON] транспортних засобів не зареєстровано (а.с. 47). У судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки «Renault Midlum», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , був проданий 06 жовтня 2018 року. Представник позивача у суді зазначив, що відповідач відчужив спірний автомобіль під час розгляду справи без згоди позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частин 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Сторона позивача зазначає, що [PERSON] не було відомо про факт продажу автомобіля. Своєї згоди на продаж автомобіля, що є спільною сумісною власністю, вона не давала. Кошти від продажу автомобіля не отримувала. Вбачається, що спірний автомобіль було продано 06 жовтня 2018 року. Шлюб між сторонами розірвано 18 вересня 2019 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва. Відповідачем доказів на підтвердження отримання від позивача згоди на продаж автомобіля не надано. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 726/2165/15-ц. Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що відповідач згоден сплатити половину від фактичної вартості, за яку він продав автомобіль. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача 1/2 частини від вартості проданого автомобіля підлягає задоволенню, оскільки транспортний засіб придбаний подружжям під час шлюбу та був їх спільною сумісною власністю, а тому кожна зі сторін мала рівні права на нього, проте відповідач без відома позивача відчужив цей автомобіль. Позивач зазначає, що аналізуючи статистичні дані та оголошення на спеціалізованому веб-порталі з купівлі-продажу транспортних засобів, які мають сході технічні характеристики, орієнтовна ринкова вартість автомобіля становить 400000 гривень. Просила призначити в справі судову автотоварознавчу експертизу з метою встановлення ринкової вартості спірного транспортного засобу. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року у справі призначена судова автотоварознавча експертиза. 11 березня 2021 року матеріали справи повернуті КНДІСЕ суду з повідомленням про неможливість надання висновку від 23 лютого 2021 року, у зв`язку з тим, що умови клопотання експерта від 09 листопада 2020 року виконані не були, а саме не був наданий на огляд об`єкт дослідження та не сплачена позивачем вартість проведення експертизи (а.с. 185). На підтвердження ринкової вартості автомобіля марки «Renault Midlum», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , стороною відповідача наданий суду висновок ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» від 06 жовтня 2018 року, з якого вбачається, що ринкова вартість автомобіля станом на дату оцінки складає 15000 гривень (а.с. 141). Стороною позивача не надано суду доказів на спростування наданого відповідачем висновку щодо ринкової вартості автомобіля. За таких обставин, суд вважає за можливе покласти в основу рішення при визначенні розміру грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля висновок ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» від 06 жовтня 2018 року. З огляду на наведене, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає грошова компенсація вартості 1/2 частини автомобіля марки «Renault Midlum», 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] у розмірі 7500 гривень. Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким її право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки «Renault Midlum», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , припинити з дня отримання нею від відповідача грошової компенсації в розмірі 1/2 частини ринкової вартості автомобіля та визнати за [PERSON] право власності на спірний автомобіль. Зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки спірний автомобіль вже відчужений та праві власності у [PERSON] не перебуває. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: partial