Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-19 00:00:00

[PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2014 року позивач уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який зареєстрований у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 643. Від шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що під час спільного проживання, між подружжям постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Разом з тим вказала, що приблизно на початку березня 2021 року шлюбні відносини між подружжям припинилися, сімейні відносини сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть. У зв`язку з викладеним, просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 26 вересня 2014 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 643. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 20 жовтня 2022 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] , зареєстрований 26 вересня 2014 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 643. Разом з тим, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки, наведені у позовній заяві обставини викладено вірно. Фактичні шлюбно-сімейні відносини припинені з березня 2021 року. Втрачені всі фізичні та духовні зв`язки з позивачем, сторони проживають окремо. Подальше сумісне життя, примирення та збереження родини неможливе. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. 20 жовтня 2022 року через канцелярію суду представник позивача надав клопотання, в якому просив провести розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. 20 жовтня 2022 року через канцелярію суду відповідач надав клопотання, в якому просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, що також зазначено нею у відзиві на позовну заяву. Відповідно до частини другої статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 вересня 2014 року позивач уклала шлюб з відповідачем [PERSON] у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 643, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26 вересня 2014 року (а.с. 19). Від шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до статті 51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з статтями 21, 24\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України). шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (частина перша статті 55 СК України). Частинами третьою, четвертою статті 56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (частина третя статті 109 СК України). Відповідно до статті 112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 114 та абзацу 2 частини третьої статті 115\~Сімейного кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11\~від 21\~грудня 2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Cуди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року № 605/434/18 (провадження № 61-3235св19): Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Відповідно до положень частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що сторони сумісного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинені, шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд доходить висновку про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя та, враховуючи правову позицію відповідача про визнання позову та наявність на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з частиною першою статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 496,20 гривень, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (992,40 х 0,5 = 496,20). Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 496,20 гривень відповідно до статті 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved