Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-18 00:00:00

13.10.2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що 05.06.2020 року на перехресті пр. Соборного та вул. Фортечної у м.Запоріжжі, відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Opel Astra», д.н. [NUMBER] , при виконанні маневру повороту ліворуч не впевнився в безпеці маневру, не надав перевагу в русі належному їй автомобілю «Hyundai Sonata Sport», який рухався у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого здійснив зіткнення з вказаним транспортним засобом. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, а саме, через порушення ним вимог п. 16.6 Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2020 року по справі №331/2365/20. У результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний позивачу автомобіль «Hyundai Sonata Sport», без реєстраційного номеру (номер кузову [NUMBER] ), так як він знаходився в стані реєстрації після придбання. Цивільно правова відповідальність відповідача була застрахована Полісом № АО/2830974 від 12.03.2020 року, ліміт відповідальності складає 130\~000 грн, які їй сплатила страхова компанія за мінусом франшизи у розмірі 1000,00 грн. Відповідно до звіту № 423 від 17.06.2020 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу склала 246 748 грн. 13 коп, різницю у вартості 117 748 грн 13 коп повинен відшкодувати відповідач. Крім того, за проведення експертизи пошкодженого автомобіля нею було сплачено 2600 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № 423 від 17.06.2020 року.Також, діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, що виразилася у завданні страждань, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням автомобіля, одразу після його придбання, неможливістю ним користуватися протягом тривалого періоду часу, через недостатність страхового відшкодування та відмову відповідача відшкодувати вартість відновлювального ремонту чи відремонтувати його. Тоді як відповідач свій автомобіль вже відремонтував і користується ним, вона такої можливості не мала.В результаті ДТП вона пережила сильний емоційний стрес, наслідками якого стала втрата сна, страх транспортних засобів, підвищена нервозність. До теперішнього часу вона фізично відчуває наслідки ДТП. Нормальний уклад життя був порушений, відбувалися постійні сварки у сім`ї. Її переживання посилилися неможливістю тривалий час здійснювати своє право власності на автомобіль та вести активний та повноцінний образ життя. Відповідач відмовляється добровільно сплатити завдану їй матеріальну та моральну шкоду, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Відповідач намагався уникнути адміністративної відповідальності, відмовляючись визнати свою вину у ДТП та намагаючись перекласти її на неї. \~ \~ \~ \~Посилаючись на вищенаведені обставини, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 117748 грн. 13 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп.; судові витрати. 09.11.2020 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, призначив підготовче засідання на 21 грудня 2020 року. Ухвалою суду від 13.05.2021 року заяву представника відповідача адвоката Дзьобко В.О. про відвід судді Жукової О.Є. було задоволено, справу за передано до канцелярії Жовтневого районного суду м. Запоріжжя для вирішення питання про передачу іншому судді, у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України. Ухвалою від 14.05.2021 року суддею Світлицькою В.М. прийнято справу до свого провадження, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням сторін у приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя на 01 липня 2021 року на 13-00 годину. Ухвалою суду від 13.05.2021 року заяву представника відповідача адвоката Дзьобко В.О. про відвід судді Світлицької В.М. задоволено, матеріали справи за передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою від 07.09.2021 року суддею Антоненко М.В. прийнято справу до свого провадження, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням сторін у приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя на 03 грудня 2021 року на 09-30 годину. В судове засідання, призначене на 19.10.2022 р. представник позивача адвокат Трачук Н.І. не зявилась, подала заяву про розгляд справи у відсутність позивача та представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити та вирішити питання стягнення судових витрат. Представник відповідача адвокат Дзьобко В.О. 12.02.2021 р., 19.03.2021 р. надав суду письмові відзиви, в яких зазначив, що наданий позивачем висновок експерта не підтверджує розмір реальних збитків, експертний огляд транспортного засобу був проведений без присутності відповідача, що обмежило його право надавати заперечення,а оскільки ринкова вартість автомобіля відповідає вартості матеріальної шкоди, то позивач у випадку задоволенні позову повинна передати автомобіль відповідачу. Розмір моральної шкоди вважає також необгрунтованою, просить врахувати заперечення проти позову, відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог матеріального характеру у повному обсязі, моральної шкоди задовольнити частково . \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судові засідання, призначені 05.09.2022 р., 19.10.2022 р. не з`явився, про час та місце засідань був повідомлений належним чином, що підтверджується власноруч надано розпискою та шляхом надіслання СМС повідомлення. Відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи вищенаведене, суд визнає причини неявки представника відповідача до суду неповажними, а тому, вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наданих сторонами доказів. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Позивачка [PERSON] , станом на 05.06.2020 р. була власником автомобіля «Hyundai Sonata Sport», без реєстраційного номеру (номер кузову [NUMBER] ). Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2020 року по справі №331/2365/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначена постанова набрала законної сили 26.07.2020 року. Цивільно правова відповідальність відповідача була застрахована Полісом № АО/2830974 від 12.03.2020 року, ліміт відповідальності складав 130 000грн, які позивачу сплатила страхова компанія за мінусом франшизи у розмірі 1000, 00 грн. Відповідно до звіту № 423 від 17.06.2020 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу склала 246 748 грн. 13 коп. Частину шкоди (франшизу) у сумі 1000,00 (одна тисяча гривень 00 копійок) відповідач позивачу не сплатив. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 26.10.2020 року приватний підприємець [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 116 190 грн за ремонт автомобіля Vin-cod «Hyundai Sonata Sport», 5NPE34AF5FH148258). Згідно із ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18), Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 265/3896/19 (провадження № 61-14760св21) вказано, що зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини». З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Частина 1 статті 1187 ЦК України визначає джерело підвищеної небезпеки як діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України до збитків належать втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, для встановлення підстав відшкодування шкоди суд має з`ясувати, чи наявні усі умови притягнення особи до цивільно-правової відповідальності, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди. Протиправну поведінку, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою та вину відповідач не оспорює. Водночас, відповідач зазначає, що позивач не довела реальний розмір збитків, які вона фактично понесла на відновлення транспортного засобу. Тобто, право особи на відшкодування шкоди виникає лише після проведення відновлювального ремонту транспортного засобу за умови надання доказів понесених фактичних витрат на ремонт. Наданий позивачем висновок експерта та квитанції, на переконання відповідача, не підтверджують розмір здійснених нею витрат. З такими аргументами відповідача суд не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відшкодування збитків за своїм змістом є видом цивільно-правової відповідальності, яка є наслідком порушення прав особи. Судовий захист права на отримання відшкодування не може залежати від фактичного проведення відновлювального ремонту автомобіля. Такий підхід позбавляє потерпілих, які не мають фінансової можливості самостійно відремонтувати автомобіль, права на звернення до суду, що не узгоджується із наведеними вище конституційними гарантіями. Суд враховує, що на підтвердження розміру збитків позивач надала звіт субєкта оціночної діяльності про оцінку автомобіля, який не оспорене відповідачем. Твердження представника відповідача щодо сумнівів у об`єктивності та реальності висновку експерта є припущенням, а доказування відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, клопотань про проведення судової автотоварознавчої експертизи чи про допит експерта у судовому засіданні відповідач не заявляв. За таких обставин суд не вбачає підстав для відхилення звіту про оцінку, як доказу розміру заподіяних позивачу збитків. Предметом позову, що розглядається даному провадженні , є вимога про відшкодування шкоди особою, яка її завдала, у частині, що непокрита страховою виплатою. Відсутність спору між позивачем та страховою компанією з приводу остаточної вартості відновлювального ремонту автомобіля пов`язана із виплатою позивачу страхової суми у повному обсязі, що свідчить про недоцільність оскарження розрахунків страховика, які було здійснено за результатами лише зовнішніх пошкоджень автомобіля. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем надано суду докази наявності усіх умов, необхідних для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності у формі відшкодування збитків, які той добровільно не відшкодовує. Відповідач заперечив проти розміру збитків визначених як у висновку експерта, так і у калькуляції страхової компанії, проте доказів звільнення від відповідальності чи свого власного розрахунку суми збитків не надав. За таких обставин, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Що стосується стягнення на користь позивача компенсації моральної шкоди, суд приходить до наступного. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Суд вважає доведеним факт завдання позивачу моральної шкоди, так як у результаті ДТП позивач, яка тільки придбала автомобіль для користування, одразу вперше потрапила в ДТП, пережила сильний емоційний стрес, наслідками якого стала втрата сна, страх транспортних засобів, підвищена нервозність, нормальний уклад життя був порушений, відбувалися постійні сварки у сім`ї, її переживання посилилися неможливістю тривалий час здійснювати своє право власності на автомобіль та вести активний та повноцінний образ життя. Встановивши наявність підстав для притягнення відповідача до відповідальності за шкоду, завдану ДТП, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача також і моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом приписів ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із проведенням експертизи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією. На підтвердження витрат, пов`язаних із проведенням оцінки позивач подала договір на проведення оцінки, акт прийому-передачі робіт, а також квитанцію № 423 від 17.06.2020 року. На підтвердження понесення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу позивачем надано договір, акт виконаних робіт від 03.03.2021 року та квитанцію від 03.03.2021 року, тому витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн 00 коп підлягають стягненню з відповідача. Окрім того, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2472 грн 48 коп, що складається з судового збору за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 1177, 48 грн, за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 840 грн. 80 коп. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн. 00 коп., ці витрати, також, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved