Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-10 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] , звернулась до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Позовна заява мотивована тим, що заявниця, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . У 1974 році її чоловіком, [PERSON] , отримано житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] , з того часу всі члени сім`ї постійно в ньому проживали. У 1995 році, її мати, [PERSON] , остаточно переїхала проживати до них і вони вирішили приватизувати вказане житло на всіх членів сім`ї. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 жовтня 1997 року, реєстраційний номер № [NUMBER] , видане згідно з розпорядженням від 20 жовтня 1997 року № 12645, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира, загальною площею 43,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності громадянину [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] і [PERSON] . [INFO] , мати заявниці, [PERSON] , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, 11 серпня 2001 року, актовий запис № 6847. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі з 1/3 частки квартири [ADDRESS] , реєстраційний запис у спадковому реєстрі № 65349399. Вона, [PERSON] , дочка [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом та фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом з матір`ю до моменту її смерті, вступила у володіння та користування її майном після її смерті. Наразі вона з чоловіком, прийняли рішення скласти заповіт на належне їм житло на користь їхньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим, вони звернулися до Державного нотаріуса Шостої Харківської міської нотаріальної контори Вовкожи О.М., проте нотаріус повідомив, що вони не можуть розпоряджатися 1/3 частиною квартири, у зв`язку із тим, що спадкова справа [PERSON] не була відкрита. За таких обставин державним нотаріусом Шостої Харківської міської нотаріальної контори Вовкожою О.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена, оскільки неможливо визначити коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Строк прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] закінчився 11 лютого 2002 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню для вирішення заявленого питання підлягають норми Цивільного кодексу У PCP, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, який був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Якщо спадкодавець помер до [INFO] , то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Заявниця проживала разом із матір`ю за життя з 1995 року, на момент її смерті - [INFO] і по сьогоднішній день проживає за адресою: [ADDRESS] та місце їхнього проживання було зареєстровано у встановленому законодавством порядку, що підтверджується Довідкою про місце проживання та Актом. Після смерті своєї матері саме вона доглядає та утримую належне їй майно, оплачує комунальні послуги, робить поточні ремонти в квартирі, оскільки проживає в цій квартирі. Всі належні померлій правовстановлюючі документи знаходяться у заявниці, що за змістом п. 1 частини першої, другої статті 549 ЦК України також є свідченням прийняття нею спадщини померлої [PERSON] . Отже, відповідності до вимог статті 549 ЦК УРСР [PERSON] прийняла спадщину, оскільки фактично вступила у володіння та користування належним померлій майном, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена, оскільки неможливо визначити коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Вона, [PERSON] , є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, зокрема 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що залишилася після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , і цей факт ніким не оспорюється. У зв`язку із тим, що державним нотаріусом Шостої Харківської міської нотаріальної контори заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникла необхідність встановлення факту прийняття спадщини у судовому порядку. Встановлення вищевказаного факту заявниці необхідно для можливості оформлення права власності на належну їй частину спадкового майна за законом та можливості розпоряджатися своєю власністю у встановленому законом порядку. Враховуючи вищевикладені обставини, заявниця вимушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Ухвалою суду від 17 червня 2021 року було відкрито провадження у вказаній справі та призначено судове засідання. У судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилась, до позовної заяви додала клопотання про розгляд справи за відсутності заявника, просила заяву задовольнити, розглянути справу за її відсутності. Інші учасник справи у судове засідання не з`явились, про день, місце та час судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином у встановленому чинним законодавством порядку. Представник Харківської міської ради подав до суду клопотання, в якій повідомив, що 28 липня 2022 року отримано судову повістку про виклик у судове засідання на 09 серпня 2022 року 11 год. 30 хв. у цій справі. Просив відкласти судове засідання. Клопотання було задоволено, судове засідання відкладено на 23 вересня 2022 року 13 год. 30 хв. та у подальшому на 11 жовтня 2022 року 12 год. 30 хв. Заяв та клопотань з процесуальних питань, зокрема про відкладення судового засідання, яке призначено на 11 жовтня 2022 року, та заперечень до суду не надійшло. Відповідно до вимог частини першої - третьої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. В силу положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Суд враховує, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. З метою недопущення надмірної тривалості судового провадження, зважаючи на строк розгляду справи, суд вважає, що сторони мали достатньо часу для можливості реалізувати свої процесуальні права, а відтак правових підстав для подальшого відкладення розгляду справи суд не вбачає. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим народним комісаріатом внутрішніх справ СРСР відділу актів громадянського стану 05 листопада 1995 року, актовий запис № 95 (а. с. 14). [PERSON] , [INFO], зареєстровано шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Комсомольського бюро РАЦС Донецької області 16 лютого 1963 року, актовий запис № 17, після реєстрації одруження присвоєно прізвище дружині « [PERSON] », та копією паспорта серії [NUMBER] , виданого ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 20 січня 1999 року (а. с. 12). У 1974 році її чоловіком, [PERSON] , отримано житлове приміщення - квартиру у будинку [ADDRESS] , з того часу всі члени сім`ї постійно в ньому проживали. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 жовтня 1997 року, реєстраційний номер № [NUMBER] , видане згідно з розпорядженням від 20 жовтня 1997 року № 12645 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира, загальною площею 43,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної сумісної власності громадянину [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] і [PERSON] (а. с. 17). [INFO] , мати заявниці, [PERSON] , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, 11 серпня 2001 року, актовий запис № 6847 (а. с. 15). [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , з 24 липня 1974 року по теперішній час, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 20 січня 1999 року, наявними в матеріалах спадкової справи відомостями поквартирної картки та картки прописки. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1372/02-31 від 27 квітня 2021 року державного нотаріуса Шостої харківської міської нотаріальної контори Оксани Вовкожа Пономаренко Л.О. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку із тим, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена з тих підстави, що неможливо визначити коло спадкоємців, які прийняли спадщину (а. с. 26) Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, даний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, згідно із п.1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина відкрилася [INFO] , спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови N 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української PCP, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. За статтею 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно із частиною першою статті 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За нормами частини першої статті 561 ЦК УРСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв`язку зі смертю. Згідно із п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. Отже, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до пункту 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Матеріали справи свідчать, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з квартири [ADDRESS] , яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є дочкою [PERSON] , а, отже, спадкоємцем першої черги за законом. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , з 24 липня 1974 року та по теперішній час. Вищевказані обставини підтверджуються матеріалами справи та наданими суду матеріалами спадкової справи № 40/2020 за реєстровим № 71, в тому числі копією паспорта, поквартирної картки та картки прописки. Відповідно до наданих суду матеріалів спадкової справи інші особи у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Державним нотаріусом Шостої харківської міської нотаріальної контори Оксаною Вовкожа було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1372/02-31 від 27 квітня 2021 року, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . За таких обставин заявниця [PERSON] не може реалізувати своє право та розпоряджатися спадковим майном. Встановлені судом фактичні обставини та оцінені судом належні, допустимі та достатні докази, дають підстави дійти висновку про те, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , а, отже, спадкоємицею першої черги за законом. Всі належні померлій правовстановлюючі документи знаходяться у заявниці. На час відкриття спадщини заявниця постійно проживала разом зі спадкодавицею та на даний час продовжує постійно проживати за адресою: [ADDRESS] , утримує квартиру, а, отже, є такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила у володіння спадковим майном. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved