Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-12 00:00:00

Прокурор в інтересах держави звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що наказом Головного Управління Держгеокадастру у Львівській області від 16.09.2020 № 13-9350/16-20-СГ за результатами розгляду клопотання [PERSON] затверджено документацію із землеустрою та надано їй у власність земельну ділянку площею 1,4 га кадастровий номер 4621285100:08:000:0001 для ведення особистого селянського господарства на території Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району (проект землеустрою розроблено згідно з наказом від 15.02.2018 № 13-772/16-18-СГ). Право приватної власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку, 21.09.2020 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області Шимброю М.Я., номер запису про право власності 54227276, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2176271246212. Відповідно до документації із землеустрою, відведення вказаної земельної ділянки (викопіювання) передбачалось за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області. Вищевказана інформація підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №10-13-0.31-7016/2-20 від 05.11.2020 наданого на запит Дрогобицької місцевої прокуратури №14.32/04-27-4701 вих-20 від 20.10.2020. Однак, надана у власність [PERSON] земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Дрогобицьке лісове господарство» та відноситься до земель лісового фонду, у встановленому законом порядку не вилучалася і цільове призначення її не змінювалося. Ухвалою від 02.12.2021 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 10.01.2022 року, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі. Відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням представника [PERSON] , ухвалою суду від 10.01.2022 постановлено справу розглядати в порядку загального провадження. Призначено підготовче судове засідання на 28.01.2022 року. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, позов підтримали повністю з підстав викладених в позовній заяві, просять такий задоволити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, заперечив щодо задоволення позову з підстав викладених у письмовому відзиві. Відповідач [PERSON] та її представник, заперечили щодо задоволення позову з підстав викладених у письмовому відзиві та додаткових поясненнях. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. За змістом рішення Конституційного Суду України №1-1/99 від 08.04.1999, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, гак і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів). Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подасться позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин. У даному випадку прокурор звернувся до суду в інтересах Львівської обласної державної адміністрації органу влади, до компетенції якого віднесено повноваження щодо розпорядження, вилучення, зміни цільового призначення земельної ділянки державної власності, а також повноваження із захисту інтересів держави, у тому числі шляхом звернення до суду. Отже, в основі інтересу держави (національного, суспільного інтересу) лежить потреба у здійсненні дій, спрямованих на охорону землі як національного багатства. Порушення у сфері земельних відносин є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовом до суду в інтересах держави. За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури до суду з вимогою усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення та передачі у приватну власність лісів із державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів - національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі та лісів, що незаконно вибули з такої власності. Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 17 Цивільного кодексу України передбачено, що орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження процесуальної дії (відповідні функції). Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Аналіз положень ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі змістом ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів. Відповідно до п. 5 ст. 28 цього Закону для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювані інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. На території Львівської області повноваження щодо вилучення та розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення здійснюються Львівською обласною державною адміністрацією. Позивачем, в особі котрого заявлено цей позов, не заперечується, що заходи щодо усунення відповідачем порушень земельного законодавства не вживалися. У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду вказала наступне. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фатів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обгрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим. Дрогобицькою окружною прокуратурою 15.07.2021 за №1.52/04-27- 2158вих-21 до Львівської обласної державної адміністрації направлено лист з повідомленням про незаконне вилучення земель, які перебувають у віданні ДП «Дрогобицьке лісове господарство» та їх передачу у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. На вказаний запит Львівська обласна державна адміністрація листом від 13.08.2021 \~ \~ \~ \~№5/9-9295/0/2-21/1-2.1 повідомила, що не володіє необхідною інформацією по зазначеній лісовій ділянці, що у свою чергу не забезпечить своєчасного та ефективно захисту порушеного права та одночасно просить окружну прокуратуру розглянути можливість вжиття заходів реагування позовного характеру, з чого можна зробити висновок, що заходи щодо заходи з метою усунення перешкод у користуванні шляхом повернення земельної ділянки у власність держави в судовому порядку не вживались та вживатись не будуть. З огляду на вказане вище, прокурор правомірно звернувся з даним позовом в суд. Матеріалами справи встановлено, що наказом Головного Управління Держгеокадастру у Львівській області від 16.09.2020 № 13-9350/16-20-СГ за результатами розгляду клопотання [PERSON] затверджено документацію із землеустрою та надано їй у власність земельну ділянку площею 1,4 га кадастровий номер 4621285100:08:000:0001 для ведення особистого селянського господарства на території Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району (проект землеустрою розроблено згідно з наказом від 15.02.2018 № 13-772/16-18-СГ). Право приватної власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку, 21.09.2020 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області Шимброю М.Я., номер запису про право власності 54227276, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2176271246212. Згідно документації із землеустрою, відведення вказаної земельної ділянки (викопіювання) передбачалось за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, що підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №10-13-0.31-7016/2-20 від 05.11.2020. Згідно інформації ДП «Дрогобицьке лісове господарство» від 12.05.2021 № 506, отриманої на запит окружної прокуратури №04/27-845вих-21 встановлено, що земельна ділянка, площею 1,4 га, кадастровий номер 4621285100:08:000:0001, до її передачі, згідно з вищезазначеним наказом Головного Управління Держгеокадастру у Львівській області, у приватну власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства мала лісогосподарське призначення та розташована у 65 кварталі, виділ 91.92 Східницького лісництва ДП «Дрогобицьке лісове господарство», перебуває у постійному користуванні ДП «Дрогобицьке лісове господарство» та відноситься до земель лісового фонду. В цьому ж листі, зазначено, що земельна ділянка кадастровий номер 4621285100:08:000:0001 із земель державного лісового фонду у встановлено законом порядку не вилучалася і цільове призначення її не змінювалося. Таким чином, внаслідок передачі спірної земельної ділянки у приватну власність [PERSON] , відбулась також незаконна зміна цільового призначення землі, що в свою чергу є порушенням ч. 7 ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої, зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Погоджень щодо припинення права постійного користування, як вбачається з листа Державного агентства лісових ресурсів України №12-11/3903-21 від 25.05.2021 а ні самим Держлісагенством а ні ДП «Дрогобицьке лісове господарство» не надавалось. Згідно з відомостями Львівської державної лісовпорядної експедиції Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання, викладених в листі №258/01-04 від 12.10.2020 та доданої до нього карті-схемі, який долучено до листа ДП «Дрогобицьке лісове господарство» №538 від 19.05.2021, земельна ділянка з кадастровим номером 4621285100:08:000:0001 частково знаходиться в межах земель, наданих в постійне користування ДП «Дрогобицьке лісове господарство» та розташована у 91, 92 виділах 65 кварталу Східницького лісництва. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Водночас, вилучення з порушенням вимог земельного законодавства земель лісового фонду, зміна їх цільового призначення та передача у власність, порушує права та інтереси держави в особі Львівської обласної державної адміністрації використовувати спірну земельну ділянку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Поряд з цим, ст. 20 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцеві державні адміністрації розпоряджаються землями державної власності відповідно до закону. Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території, приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, па відповідній території, а також у межах міст обласного значення. Також, слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст.20 Земельною кодексу України, зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Згідно ч. 7 ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного. лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Згідно листа Секретаріату Кабінету Міністрів України від 29.04.2021 №14164/0/2-21 від 29.04.2021 наданого на запит Львівської обласної прокуратури від 15/1-719вих-21 від 22.04.2021, встановлено, що Кабінетом Міністрів України рішень щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки не приймалось. Частиною 3 ст. 186-1 Земельного кодексу України, у редакції чинній на момент видачі оскаржуваного наказу та реєстрації права, приватної власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] , передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Більше того, необхідність отримання погодження таких проектів землеустрою передбачена також п. 11-1 ст. 28 Лісового кодексу України, відповідно до якого центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства погоджує документацію із землеустрою у випадках га порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій», щодо відповідності зазначеної документації лісовому законодавству. Однак, відповідно до інформації ДГІ «Дрогобицьке лісове господарство» зміна цільового призначення земель лісогосподарського призначення у виділах 91, 92 кварталу 65 Східницького лісництва відповідачам не здійснювалась. Відповідно, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , Кабінетом Міністрів України та Держлісагептством України не погоджувався. Таким чином, з державної власності без згоди постійного землекористувача ДП «Дрогобицьке лісове господарство», в порушення порядку вилучення та зміни цільового призначення земель лісового фонду, \~ \~ \~ \~внаслідок прийняття оскаржуваного наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та реєстрації права власності за [PERSON] з державної власності незаконно вибула вказана земельна ділянка, чим порушено інтереси держави. Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, повноваження ГУ Держгеокадастру у Л/о, обмежувались можливістю передачі земель державної форми власності виключно сільськогосподарського призначення. За таких обставин вказана земельна ділянка вибула із власності держави на підставі розпорядчого документа виданого органом, який не уповноважений на розпорядження землями до категорії яких відноситься спірна земельна ділянка. В пункті «ґ» ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можна передавати у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Отже, законодавство України обмежувало безоплатне передання у приватну власність земель лісогосподарського призначення випадком передання за рішенням уповноваженого органу тільки замкнених земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Таке обмеження, визначене на момент виникнення спірних правовідносин у пункті «г» ч. 4 ст. 84 і в ч. 2 ст. 56 Земельного кодексу України, було доступним, чітким і зрозумілим, а наслідки його недотримання з огляду на положення Цивільного кодексу України - передбачуваними для будь-якої особи, яка набула земельну ділянку лісогосподарського призначення, що не є замкненою, загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Пункт «в» ч. 1 ст. 21 Земельного кодексу України передбачає, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земельної ділянки є підставою для відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, пункт «г» ч. 3 ст. 152 вищевказаного кодексу зазначає, що захист прав громадян та юридичних осіб на землю здійснюється в тому числі і шляхом визнання недійними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а ч. 1 ст. 155 цього кодексу в якій вказує, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недісним. Відповідно до принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, за якими суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів, оцінюючи аргументи та докази за своїм внутрішнім переконанням, дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 16.09.2020 № 13-9350/16-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» підлягає визнанню недійсним, державна реєстрація права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з кадастровим номером 4621285100:08:000:0001 скасуванню, право приватної власності припиненню, а спірна земельна ділянка - витребуванню на користь держави особі уповноваженого органу Львівської обласної державної адміністрації. Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами\~ст.\~141\~ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 9080 грн. 00 коп., відповідно з кожного відповідача по 4050 грн. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved