Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-17 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON] \~в якій\~просила стягнути\~з відповідача\~аліменти на\~утримання малолітніх\~дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з часу подання позовної заяви і до досягнення ними повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з 22.11.2008 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, добровільної угоди між сторонами не досягнуто, позивачка просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 21 вересня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка в судовому засіданні на позові наполягала, просила задовольнити. Заперечила щодо прийняття судом відзиву на позов відповідача, який ним подано з порушенням строку, встановленого судом. Відповідач в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився вважав обґрунтованим стягнення з нього аліментів в розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину. Також 11.10.2022 року подав відзив на позов з клопотанням про поновлення строку на його подання, з підстав введення на території України воєнного стану та карантину, а також, постійні хвороби відповідача. З приводу поданого відзиву суд зазначає наступне. Згідно п.1\~ч.1\~ст.191\~УПК України\~у строк,\~встановлений судом\~в ухвалі\~про відкриття\~провадження у\~справі,\~відповідач має\~право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно ч.ч.\~7,8\~ст.\~178\~ЦПК України\~відзив подається\~в строк,\~встановлений судом,\~який не\~може бути\~меншим п`ятнадцяти\~днів з\~дня вручення\~ухвали про\~відкриття провадження\~у справі.\~Суд має\~встановити такий\~строк подання\~відзиву,\~який дозволить\~відповідачу підготувати\~його та\~відповідні докази,\~а іншим\~учасникам справи\~-\~отримати відзив\~не пізніше\~першого підготовчого\~засідання у\~справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Так, відповідач отримав копію ухвали про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі разом із копією позову з доданими документами 22.09.2022 особисто, що підтверджується його власноручним підписом. Таким чином, строк подання відзиву закінчується 06.10.2022, однак відповідач подав відзив до суду лише 11.10.2022. В обґрунтування причин пропуску строку подання відзиву на позовну заяву відповідач посилається на запровадження карантину та військового стану, а також на те, що він постійно хворіє. Верховний Суд наголошує, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (ухвала Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 127/2897/13-ц). Аналогічний висновок щодо встановлення карантину на території України. Тому, вказані обставини в обґрунтування поважності пропуску строку подання відзиву на позовну заяву не є об`єктивно непереборними та визнані судом неповажними, з огляду на що, суд під час вирішення справи не бере до уваги відзив на позовну заяву, який поданий відповідачем. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.11.2008,\~який зареєстровано\~виконавчому комітеті\~Теліжинецької сільської\~ради Тетіївського\~району Київської\~області, актовий запис № 04, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.11.2008. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.07.2009, актовий запис № 05, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.07.2013, актовий запис № 112, відповідно до яких батьком є [PERSON] відповідач у справі. Відповідно до п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дітей. Статтею 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, в ст. 180 СК України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач свій обов`язок щодо участі в матеріальному утриманні своїх неповнолітніх дітей не виконує. У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Вирішуючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача суд зауважує наступне. Так, як зазначено вище батьки несуть рівний обов`язок щодо утримання своїх дітей, в тому числі, матеріального забезпечення. Позивачкою не надано будь-яких доказів щодо свого матеріального становища та спроможності матеріально забезпечувати дітей в розмірі співмірному в розміром аліментів, які просить стягувати з відповідача, а саме, по 3000 грн. на кожну дитину. Також, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження матеріального стану відповідача та його змоги сплачувати аліменти в бажаному для позивачки розмірі. Таким чином,\~з врахуванням\~матеріалів справи,\~суд вважає\~справедливим та\~обґрунтованим стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивачки аліментів\~на утримання\~дітей в\~розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину. В той же час, вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку задоволенню не підлягають з огляду на таке. Як зазначено в постанові ВС в складі суддів КЦС від 12.09.2018 року № 459/2181/17 суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн., так як позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial