Jurisdiction: civil
Date: 2022-10-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (далі - відповідач, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс») за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (далі - третя особа, ТОВ «Українське бюро кредитних історій»), в якому просить визнати недійсним договір фінансового кредиту № 10002505729 від 28.11.2020 року на суму 8 000,00 грн.; визнати недійсним договір фінансового кредиту № 10002505716 від 28.11.2020 року на суму 500,00 грн.; зобов`язати відповідача виключити відомості про грошове зобов`язання [PERSON] за договором фінансового кредиту № 10002505729 від 28.11.2020 року та за договором фінансового кредиту № 10002505716 від 28.11.2020 року, видалити всі персональні дані [PERSON] з електронних баз, серверів; зобов`язати відповідача подати до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» заяву про виключення відомостей про боргові зобов`язання [PERSON] перед ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 16.12.2020 року позивачу під час телефонної розмови з особою, яка представилась працівником ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» стало відомо про наявність укладених від його імені договору фінансового кредиту № 10002505729 від 28.11.2020 року на суму 8 000,00 грн. та договору фінансового кредиту № 10002505716 від 28.11.2020 року на суму 500,00 грн. Вказує, що 16.12.2020 року [PERSON] подав до органів Національної поліції України заяву про вчинення кримінального правопорушення щодо укладення вищевказаних договорів від його імені та 17.12.2020 року відомості про кримінальне правопорушення по зверненню [PERSON] були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020075030000908. Позивач вважає, що укладені від його імені договори є недійсними, оскільки він не звертався до відповідача про надання йому фінансового кредиту самостійно або через третю особу, у тому числі, через електронну платформу чи веб-сайт, відтак, не укладав жодних договорів з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс». Крім того, особові дані позивача, зокрема, мобільний номер, паспортні дані, адреса місця реєстрації (проживання), електронна скринька, банківські реквізити, картка, на яку нібито були перераховані кошти, які вказані в договорах не належить позивачу. Зазначав про відсутність з його боку волевиявлення на укладення договорів фінансового кредиту, про які він дізнався після їх оформлення невідомою особою, яка заволоділа його персональними даними. Ураховуючи те, що позивач не мав наміру укладати з відповідачем оспорювані договори фінансового кредиту, не подавав заявок на онлайн кредити, не мав волевиявлення на оформлення кредитних договорів та не отримував грошових коштів від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», вважає, що наявний факт незаконної обробки відповідачем його персональних даних. Також позивачем подано до суду клопотання про витребування доказів, в якому останній просить витребувати у ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» належним чином засвідченої копії договору фінансового кредиту № 10002505716. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2021 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 28.05.2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2021 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про визнання кредитного договору недійсним, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.11.2021 року; клопотання позивача про витребування доказів задоволено; витребувано у ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» належним чином засвідченої копії договору фінансового кредиту № 10002505716. 09.11.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Силадій М.І. надійшла заява, без застосування електронного цифрового підпису, про розгляд справи за відсутності позивача та його представника та заява про розподіл судових витрат та професійну правничу допомогу, в якій останній просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 02.02.2022 року. 01.02.2022 року з використанням підсистеми «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Силадій М.І. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2022 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 21.06.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2022 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 04.10.2022 року. В судове засідання 04.10.2022 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Представник позивача у заяві від 01.02.2022 року просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що 28.10.2020 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» (далі - Товариство) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Договір № 10002505729 про надання фінансового кредиту (далі - Договір про надання фінансового кредиту № 10002505729), відповідно до умов якого Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти (кредит) на суму 8 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, на умовах, встановлених цим Договором. Відповідно до п.п. 9.2. Договору про надання фінансового кредиту № 10002505729, укладення цього Договору здійснюється за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) Товариства, доступ до якої забезпечується Позичальнику через веб-сайт https://cashberry.com.ua. Електронна ідентифікація Позичальника здійснюється при вході Позичальника в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Згідно п.п. 9.3. Договору про надання фінансового кредиту № 10002505729, цей Договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) Товариством та її прийнятті (акцепту) Позичальником. У разі погодження Позичальника з умовами запропонованої Товариством оферти, Позичальник має заповнити в особистому кабінеті запропоновану форму оферти (здійснити акцепт оферти). Заява про акцепт оферти підписується Позичальником за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) Товариства електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до інформаційної довідки від 04.01.2021 року № 22/01, виданої ТОВ «Платежі онлайн» (Platon), 28.10.2020 року о 03 год. 29 хв. на картковий рахунок № [NUMBER] , що відкритий в банку-емітенті АТ «Ощадбанк», перераховано 8 000,00 грн., номер транзакції 30384-85588-22837, код авторизації 555673. 28.10.2020 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» (далі - Товариство) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Договір № 10002505716про надання фінансового кредиту (далі - Договір про надання фінансового кредиту № 10002505716), відповідно до умов якого Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти (кредит) на суму 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, на умовах, встановлених цим Договором. Відповідно до інформаційної довідки від 04.01.2021 року № 23/01, виданої ТОВ «Платежі онлайн» (Platon), 28.10.2020 року о 03 год. 24 хв. на картковий рахунок № [NUMBER] , що відкритий в банку-емітенті АТ «Ощадбанк», перераховано 500,00 грн., номер транзакції 30384-82572-22577, код авторизації 555672. 04.01.2021 року за вих. № 040120201/013 ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» на адвокатський запит представника [PERSON], надало відповідь про те, що 28.10.2020 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» було укладено договір фінансового кредиту № 10002505729 на суму 8 000,00 грн. та договір фінансового кредиту № 10002505716 на суму 500,00 грн. Під час реєстрації позичальник надав усі необхідні відомості, шляхом заповнення обов`язкових реквізитів кредитного договору поставив відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних, які зазначені в заявці на отримання кредиту, що відповідає Закону України «Про електронну комерцію». 16.12.2020 року [PERSON] звернувся до органів Національної поліції України із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо укладення вищевказаних договорів від його імені та 12.12.2020 року відомості про кримінальне правопорушення по зверненню [PERSON] були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020075030000908 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України. Відповідно до довідки АТ «Державний ощадний банк України» від 16.03.2021 року за вих. № 09/03-3438, у [PERSON] були відкриті в ТВБВ № 10006/084 філії Закарпатського облуправління АТ «Державний ощадний банк України» № UA23312356000002620000216207 від 05.11.2020 року та № UA573123560000026204500630505 від 13.10.2017 року, на які станом на 28.10.2020 року надходжень грошових коштів не було. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як визначено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, оспорювані договори між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подано заявку на отримання кредиту від імені [PERSON] , та підтверджено умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» надіслано особі, яка звернулася за отриманням кредиту за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який і було використано для підтвердження підписання кредитного договору. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався, зокрема на те, що договір фінансового кредиту № 10002505729 від 28.11.2020 року та договір фінансового кредиту № 10002505716 від 28.11.2020 року він з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» не укладав, згоду на обробку своїх персональних даних не давав. Крім того, рахунок в АТ «Державний ощадний банк України», на який були перераховані кредитні кошти за договорами, укладеними між [PERSON] та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», йому не належить. Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що 28.11.2020 року ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» уклало кредитні договори саме з [PERSON] , як і доказів одержання останнім коштів на виконання цих договорів. Отже, суд дійшов висновку, про відсутність волевиявлення у позивача на укладання спірних правочинів. Крім того, оспорювані договори не відповідають вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», та зазначені у них умови порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання договору фінансового кредиту № 10002505729 від 28.11.2020 року та договору фінансового кредиту № 10002505716 від 28.11.2020 року недійсними є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Як визначено у ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» ). Згідно п. 6 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними. Також п. п. 3, 5 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено два випадки, за яких персональні дані можуть оброблятись навіть без згоди суб`єкта персональних даних: укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних; необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом. Пунктом 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що персональні дані можуть бути видалені або знищені у разі припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником бази, якщо інше не передбачено законом. У ч. 3 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» зазначено, що персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку. Отже, оскільки персональні дані позивача були одержані з порушенням чинного законодавства, відповідної згоди на обробку персональних даних в електронному форматі позивачем надано не було, то вимоги [PERSON] щодо зобов`язання ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» виключити відомості про грошове зобов`язання позивача за договором фінансового кредиту № 10002505729 від 28.11.2020 року та договором фінансового кредиту № 10002505716 від 28.11.2020 року; видалити всі персональні позивача з електронних баз, серверів та подати до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» заяву про виключення відомостей про боргові зобов`язання позивача перед відповідачем, є обґрунтованими, оскільки. Аналізуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 632,00 грн., що підтверджується квитанцією № 98857 від 07.04.2021 року на суму 908,00 грн. та квитанцією № 93270 від 19.05.2021 року на суму 2 724,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача, оскільки суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, витрати, пов`язані з розглядом справи, складаються з: судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача додано до позовної заяви: копію договору про надання правової допомоги № 16-12 від 16.12.2020 року, укладеного між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «СД Груп», в особі керуючого партнера об`єднання Силадій М.І. (далі - Адвокатське об`єднання); копію акту наданих послуг № 1 від 06.04.2021 року. Відповідно до п. п. 1.1. Договору про надання правової допомоги № 16-12 від 16.12.2020 року, Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу, у тому числі, зобов`язується надати послуги з визнанням договору фінансового кредиту № 10002505729 від 28.11.2020 року на суму 8 000,00 грн. та договору фінансового кредиту № 10002505716 від 28.11.2020 року на суму 500,00 грн.; здійснити збір доказів та документів, підготувати позовну заяву та подати її до суду, здійснити інші дії, в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором. Як визначено у п. п. 4.1. Договору про надання правової допомоги № 16-12 від 16.12.2020 року, юридичну допомогу, що надається Адвокатським об`єднанням, Клієнт оплачує в гривнях у розрахунку не менше, а ніж 1 500,00 грн. година роботи. Відповідно до акту наданих послуг № 1 від 06.04.2021 року, Клієнт [PERSON] , з однієї сторони та представник Адвокатського об`єднання «СД Груп», в особі керуючого партнера об`єднання Силадій М.І., з іншої сторони, склали даний акт про те, що за Договором про надання правової допомоги № 16-12 від 16.12.2020 року, Адвокатським об`єднанням були надані наступні послуги: ознайомлення з матеріалами, наданих Клієнтом - 1 година - 1 500,00 грн.; супровід з поданням заяви до органів Національної поліції України - 1 година - 1 500,00 грн.; підготовка та подання адвокатського запиту до ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» - 1 година - 1 500,00 грн.; підготовка та подання адвокатського запиту до ДМС України - 1 година - 1 500,00 грн.; підготовка та подання запиту до АТ «Державний ощадний банк України» - 1 година - 1 500,00 грн.; складання позовної заяви, підготовка процесуальних документів, поштове підправлення - 1 година - 4 500,00 грн.. Загальна вартість наданих послуг склала 12 000,00 грн. Клієнт не має жодних претензій до Адвокатського об`єднання стосовно наданих послуг. Суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц та від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, у розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, а саме, що справа незначної складності, розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та проведенням судового засідання. Відповідно до висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved